Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

\~ \~ \~ \~Представник позивача [PERSON] адвокат Федина О.В. звернувся до суду із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. На обґрунтування поданого позову зазначив, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно. \~ \~ \~ \~Позивач по справі страждав та страждає на психічне захворювання, на час відкриття спадщини вже був визнаний таким, що за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду та поміщення до будинку інтернату психоневрологічного типу, куди він був госпіталізований ще з 14.04.2016 та перебуває там і на даний час. Через наявне у [PERSON] психічного захворювання він не здатний самостійно відстоювати свої права, визнаний інвалідом ІІ групи, відповідно був позбавлений можливості звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Крім того, у нього протягом тривалого часу навіть не було необхідних документів, зокрема свідоцтва про смерть матері, свідоцтва про його народження. Наведені обставини на думку представника підтверджують наявні поважні причини пропуску строку для прийняття спадщини, тому просить суд визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини тривалістю один місяць з дня набрання рішенням законної сили. \~ \~ \~ \~Ухвалою від 14.01.2022 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання по розгляду даної справи. \~ \~ \~ \~Представник відповідача [PERSON] адвокат Семенов О.М. подав суду відзив на позов, у якому проти його задоволення заперечив та зазначив, що позивачем не зазначені непереборні обставини, які позбавили його можливості звернутися до нотаріуса протягом майже 4-х років. Вказане обґрунтовано тим, що [PERSON] недієздатним чи обмежено дієздатним не визнаний, факт перебування його у психоневрологічному інтернаті не означає, що він був госпіталізований. Наявність у нього інвалідності ІІ групи загального захворювання не позбавляє можливості бути учасником цивільних правовідносин. Тим паче, під час розгляду цивільної справи Чигиринським районним судом Черкаської області про надання [PERSON] додаткового строку для прийняття спадщини у 2018 році він особисто приймав участь у розгляді цієї справи, відповідно мав можливість також звернутися до нотаріуса. \~ \~ \~ \~Медведівська сільська рада подала суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . На обґрунтування поданого відзиву зазначено, що позивач не визнаний недієздатним, факт необізнаності про смерть матері не доведено, оскільки [PERSON] особисто приймав участь у розгляді цивільної справи про визначення [PERSON] додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , відповідно був обізнаний та мав можливість заявити такий позов раніше. Наразі заявлений ним позов подано до суду із пропуском трирічного строку позовної давності. Також, представником Медведівської сільської ради Добровольським А.В. подана суду заява про застосування строку позовної давності, відповідно до якої просив суд відмовити у задоволенні позову у зв`язку із пропуском позивачем загального строку позовної давності для звернення до суду. Ухвалою від 22.02.2022 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. На підставі ч. 7 ст. 81 ЦПК України судом витребувана копія спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . У судовому засіданні представник позивача адвокат Федина О.В., приймаючи участь у розгляді справи у режимі відеоконференції позов підтримав та просив суд його задовольнити. Додатково пояснив суду, що [PERSON] протягом тривалого часу хворіє на психічне захворювання, у зв`язку із чим визнаний інвалідом ІІ групи. Через його стан здоров`я, наявність у нього потреби у сторонньому догляді, на підставі відповідних висновків 14.04.2016 [PERSON] був госпіталізований до Гельмязівського психоневрологічного інтернату, де перебуває безперервно і станом на момент розгляду справи у суді. Недієздатним він не визнаний, оскільки наразі немає у цьому потреби, натомість наявне у нього захворювання не дає йому можливості самостійно себе обслуговувати, він потребує постійного стороннього догляду. Представник Медведівської сільської ради Добровольський А.В. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Додатково повідомив суду, що зі слів [PERSON] йому відомо, що [PERSON] був повідомлений про смерть матері у день її смерті. Навіть якщо брати до уваги, що йому не було відомо про це, то вже під час участі у розгляді справи у 2018 році він вже був повідомлений, тому мав можливість звернутися до суду. Наразі пройшло більше трьох років, тому наявні підстави для застосування позовної давності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про місце день та час розгляду справи повідомлялась належним чином. Представник [PERSON] адвокат Семенов О.М. у судовому засіданні проти позову заперечував, суду пояснив, що позивачем та його представником не зазначені поважні причини, які обумовили пропуск строку на прийняття спадщини, на підтвердження цього не надані відповідні докази. З аналізу поданих до суду документів вбачається, що спір взагалі відсутній, оскільки ні [PERSON] , ні його представник до нотаріуса із відповідною заявою не звертались. Установа, у якій перебуває позивач, не є лікувальним закладом, а являється закладом соціального захисту, де він проживає. Проте навіть ця обставина не позбавляла його можливості звернутися до нотаріуса із відповідною заявою про прийняття спадщини. Відсутність у нього якихось документів не може бути підставою для надання додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти заяву навіть без надання відповідних документів, у такому разі нотаріус зобов`язаний витребувати їх від органів державної реєстрації актів цивільного стану. Стан здоров`я [PERSON] не вимагав у адміністрації закладу за місцем його перебування визнання його недієздатним або обмежено дієздатним, хоча відповідні огляди повинні проводитися щорічно, відповідно ця обставина також підтверджує відсутність поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини. Відповідач [PERSON] у підготовчому засіданні проти задоволення поданого [PERSON] позову не заперечував, у подальшому у судове засідання не з`явився, суду надав заяву з проханням проводити розгляд справи у його відсутність. Заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Спірні правовідносини виникли з питань спадкування, відповідно до їх правового регулювання застосовуються норми Книги Шостої Цивільного кодексу України «Спадкове право». Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Зі змісту статті 1223 ЦК України вбачається, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У свою чергу статтею 1233 ЦК України регламентовано, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (ч. 2 ст. 1236 ЦК України). Частиною 1 статті 1241 ЦК України визначено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. У рішенні Конституційного Суду України у справі про право на обов`язкову частку у спадщині повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця від 11 лютого 2014 року N 1-рп/2014 вказано, що «в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 1241 ЦК України щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обов`язкову частку у спадщині необхідно розуміти так, що таке право мають, зокрема, повнолітні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку, незалежно від групи інвалідності». Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. На підставі ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. З матеріалів справи судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (а.с. 11), яка за життя склала заповіт щодо частини спадщини. Зокрема відповідно до заповіту, посвідченого 27.09.2013 секретарем Медведівської сільської ради Легоняк О.М., зареєстрованого у реєстрі за № 13, [PERSON] належну їй земельну ділянку, розміром 2,1358 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Медведівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області, заповіла [PERSON] (а.с. 90). Цей заповіт на момент відкриття спадщини не змінено та не скасовано, що підтверджено відповідною інформаційною довідкою зі спадкового реєстру від 23.03.2018 (а.с. 81-82). Позивач по справі [PERSON] є сином померлої, на підтвердження чого у матеріалах справи наявна копія свідоцтва про його народження (а.с. 88) та копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00033750461 від 18.11.2021 (а.с. 12). У свою чергу позивач є інвалідом ІІ групи загального захворювання безтерміново та є непрацездатним, що підтверджено копією виписки з акта огляду МСЕК, проведеного 16.03.2007 (а.с. 10). Відповідно позивач по справі після смерті матері є спадкоємцем першої черги за законом та має право на обов`язкову частку у спадщині. Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , у визначений чинним законодавством строк відповідач [PERSON] звернувся до Чигиринської державної нотаріальної контори із заявою від 23.03.2018, відповідно до якої повідомив про бажання прийняти спадщину після смерті його рідної тітки [PERSON] . Також цією заявою [PERSON] повідомив, що крім нього спадкоємцем за законом є син померлої [PERSON] (а.с. 78). Також на підтвердження наявності спадкоємця першої черги за законом, який має право на обов`язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] матеріали спадкової справи містять копію свідоцтва про народження від 06.08.1965, довідку від 29.03.2018, з якої вбачається, що [PERSON] , інвалід ІІ групи загального захворювання, проживає на повному державному утриманні в Гельмязівському психоневрологічному інтернаті з 15.04.2016 (а.с. 88), заяву про прийняття спадщини від 22.08.2018, подану [PERSON] (а.с. 94), та рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 18.06.2018 (а.с. 96-97). Відповідно до п. 1.2. Глава 10. «Видача свідоцтв про право на спадщину» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.12.2012 № 296/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.12.2012 за № 282/20595, при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. На підставі п. 4.2.2. Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, схвалених рішенням Науково-експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України 29.01.2009, якщо нотаріусу стане відомо про спадкоємця, який має право на обов`язкову частку, та його місце проживання, він зобов`язаний повідомити про це такого спадкоємця. Нотаріус роз`яснює спадкоємцю його право на одержання частки спадкового майна (обов`язкова частка). Обов`язкова частка у спадщині - це мінімум того, що може отримати малолітній, неповнолітній чи непрацездатний спадкоємець (за винятком зменшення її за рішенням суду), і необхідна для того,щоб матеріально забезпечити осіб, яких спадкодавець утримував чи зобов`язаний був утримувати. Тому на спадкоємця, який одержав саме цю частку, не може бути покладений заповідальний відказ, він не може бути зобов`язаний вчинити певну дію, спрямовану на досягнення суспільно корисної мети, щодо цієї частки не може бути встановлений сервітут. Всі ці обтяження можуть стосуватися лише того майна, яке перевищує обов`язкову частку у спадщині. З матеріалів спадкової справи судом встановлено, що маючи інформацію про наявність спадкоємця першої черги за законом, який має право на обов`язкову частку у спадщині та який був поміщений до Гельмязівського психоневрологічного інтернату ще до відкриття спадщини, нотаріус не повідомив такого спадкоємця про відкриття спадщини, можливий порядок його дій та можливі правові наслідки. Відповідно до ч. 2 ст. 1 Конвенції про права осіб з інвалідністю, яка ратифікована Законом № 1767-VI від 16.12.2009, до осіб з інвалідністю належать особи зі стійкими фізичними, психічними, інтелектуальними або сенсорними порушеннями, які при взаємодії з різними бар`єрами можуть заважати їхній повній та ефективній участі в житті суспільства нарівні з іншими. На підставі п. 1 Типового положення про психоневрологічний інтернат, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 грудня 2016 р. № 957, психоневрологічний інтернат (далі - інтернат) є стаціонарним інтернатним закладом для соціального захисту, що утворюється для тимчасового або постійного проживання/перебування осіб із стійкими інтелектуальними та/або психічними порушеннями, які за станом здоров`я потребують стороннього догляду, соціально-побутового обслуговування, надання медичної допомоги, соціальних послуг та комплексу реабілітаційних заходів і яким згідно з висновком лікарської комісії за участю лікаря-психіатра не протипоказане перебування в інтернаті (далі - підопічні). З наданої суду копії виписки до акта огляду МСЕК від 16.03.2007 вбачається, що [PERSON] встановлена ІІ група інвалідності за загальним захворюванням безтерміново, визначено його непрацездатність (а.с. 10). Відповідно до довідки КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня» Черкаської обласної ради від 11.02.2016 за № 473-02 [PERSON] за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду та поміщення до будинку інтернату психоневрологічного типу (а.с. 8). З копії акта обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] від 09.03.2016 вбачається, що позивач не в змозі здійснювати самообслуговування, тому потребує стороннього догляду та поселення до будинку інтернату психоневрологічного типу (а.с. 7). Аналогічні висновки зазначені також і у медичній картці інваліда на ім`я [PERSON] , що оформлюється в будинок інтернат, виданою КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня» Черкаської обласної ради(а.с. 9). На підтвердження факту перебування [PERSON] на утриманні у Гельмязівському психоневрологічному інтернаті з 14.04.2016 до моменту звернення до суду надана довідка від 22.10.2021 за № 05-383 (а.с. 5). Сукупний аналіз наданих доказів дає підстави для висновку, що позивач [PERSON] протягом тривалого часу у зв`язку із захворюванням на шизофренію не має об`єктивної можливості здійснювати самообслуговування, у зв`язку із чим був поміщений до Гельмязівського психоневрологічного інтернату ще до відкриття спадщини після смерті матері [PERSON] . Враховуючи стан його здоров`я та потребу стороннього догляду безпосередньо працівники інтернату зобов`язані забезпечувати його всім необхідним, у тому числі забезпечувати права та інтереси підопічного. З урахуванням наведеного під час розгляду справи судом встановлені об`єктивні перешкоди для подання позивачем заяви про прийняття спадщини у визначений законом строк. Враховуючи стан його здоров`я, умови перебування та вимоги чинного законодавства вбачаються підстави стверджувати, що безпосередньо працівники інтернату мали обов`язок контролювати дотримання прав підопічного та сприяти йому у їх реалізації. Натомість питання про належне чи неналежне виконання працівниками своїх посадових обов`язків не є предметом розгляду даної справи, у свою чергу факт неможливості самостійної реалізації своїх прав протягом тривалого часу суд оцінює встановленим та доведеним, відповідно [PERSON] не мав змогу подати заяву про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] з поважних причин. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз`яснено, що, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Щодо поданого представником позивача клопотання про застосування позовної давності суд виходить із наступного. Згідно з частиною другою статті 1272 ЦК України за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Аналіз статей 1270, 1272 ЦК України свідчить про те, що строк для прийняття спадщини є строком спеціальним, протягом якого існує саме право на спадщину. При цьому законодавцем не надається ніякого значення тривалості періоду, який прийшов з дня закінчення строку для прийняття спадщини, і це не є строком позовної давності, так як при наявності поважних причин спадкоємцю може бути визначено додатковий строк, достатній для прийняття спадщини. Тобто строки прийняття спадщини і строки позовної давності є різними за своєю природою, вони істотно різняться і за наслідками спливу. Закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини тягне за собою втрату права на неї, однак з цього часу починає текти не строк позовної давності, а у спадкоємця виникає право на визначення у судовому порядку додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно строк позовної давності на дані правовідносини не поширюється. Аналогічні висновки було висловлені Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (постанова від 08.05.2019 у справі № 357/13630/16-ц, провадження № 61-29172 св 18). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, що позивач по справі [PERSON] при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», оскільки є інвалідом ІІ групи. Виходячи із суті спору, суд приходить до висновку, що він безпосередньо виник між позивачем [PERSON] , як особою, що має право на обов`язкову частку у спадщині, та відповідачем [PERSON] , яка є спадкоємцем за заповітом. У свою чергу [PERSON] також звільнена від сплати судового збору, оскільки є інвалідом ІІ групи. За таких обставин, враховуючи вимоги ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: approved