Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-17 00:00:00

Концерн « Міські теплові мережі» звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.06.2015 по 31.08.2021 в сумі 14 569,96 гривень за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначив, що відповідачу надавались комунальні послуги, однак він зобов`язання по їх оплаті не виконав належним чином, у зв`язку з чим позивач просить стягнути заборгованість в судовому порядку. 19.01.2022 року відповідачем [PERSON] подано заяву про застосування строку позовної давності, в якій останній також зазначив, що власником квартири він був за період з 22.09.2010 року по 06.04.2017 року, в подальшому приміщення було реалізовано на торгах. 14.02.2022 року позивачем Концерном « Міське теплові мережі» було подано уточнену позовну заяву, в якій позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.06.2015 року по 05.04.2017 року у розмірі 14569,96 гривень. 21.02.2022\~року представником\~позивача було\~подано заперечення\~на заяву\~про застосування\~строку позовної\~давності,\~в якій\~зазначено що\~статтею 253\~ЦК України\~визначено,\~що перебіг\~строку починається\~з наступного\~дня після\~звідної календарної\~дати або\~настання,\~з якою\~пов`язано його\~початок.\~Згідно п.\~5\~Закону України\~«Про внесення\~змін до\~деяких законодавчих\~актів України,\~ спрямованих\~на забезпечення\~додаткових соціальних\~та економічних\~гарантій у\~звязку з\~поширенням коронавірусної\~хвороби (СОVID-19)»\~розділ «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» Цивільного\~кодексу України\~доповнили пунктами\~12-14\~такого змісту:\~« 12.\~Під час\~дії карантину,\~встановленого Кабінетом\~Міністрів України\~з метою\~запобігання поширенню\~коронавірусної хвороби\~(СОVID-19),\~строки,\~визначені статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~і 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 „Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (в редакції постанови №215 від 16.03.2020) з 12 березня 2020 року на усій території України установлено карантин. Позов було пред`явлено 11 листопада 2021 року. Постановою Кабінету Міністрів України продовжено дію карантину до 31 березня 2022 р. З огляду на вищевикладене, заяву про застосування строку позовної давності просить залишити без задоволення, а позов задовольнити в повному обсязі. Представник Концерн „МТМ в судове засідання не з`явилася, в позові також просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, представник відповідача подав заяву про розгляд справи за їх відсутності з урахуванням заяви про застосування строків позовної давності. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, суд прийшов до наступних висновків. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст.\~9\~Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. 12, 13\~ЦПК України цивільне\~судочинство здійснюється\~на засадах\~змагальності сторін.\~Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обов`язків,\~передбачених законом.\~Кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як напідставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні обставини і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що Концерн „Міські теплові мережі діє на підставі статуту. Відповідно до статуту підприємства основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічне діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну. Згідно ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Концерн „МТМ по відношенню до відповідача є виконавцем послуг з виробництва та постачання теплової енергії призначеної для централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води), що постачається до житлового приміщення шляхом транспортування через магістральні теплові мережі та внутрішньо домові розподільчі системи. Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року „Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та Законом України „Про житлово- комунальні послуги передбачено, що надання послуг централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення здійснюється і підставі укладеного між виконавцем та споживачем відповідного договору. Відсутність укладеного між сторонами договору обов`язковість укладення якого лежить і на споживачеві і на теплопостачальній організації не виключає можливості стягнення з споживача на користь теплопостачальній організації вартості з теплопостачання, оскільки між сторонами склалися фактичні договірні відносини. Відповідач [PERSON] відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно був власниками квартири за адресою: [ADDRESS] з 05.10.2012 року по 06.04.2017 року, тобто був споживачем послуг, які надаються позивачем за вищезазначеною адресою. Факт надання\~відповідачу послуг\~підтверджувався відкритим\~особовим рахунком\~№ [NUMBER] ,\~відповідно до\~якогоКонцерном «МТМ» надавалися послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води до вищезазначеної квартири. Розрахунком суми заборгованості за послуги з теплопостачання встановлено, що відповідач за період з 01.06.2015 по 31.05.2017 року має заборгованість в сумі 14569,96 гривень. Таким чином, між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії і гарячої води, які регулюються Законами України «Про теплопостачання» і «Про житлово-комунальні послуги», Цивільного Кодексу України (далі ЦК), а також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року (далі Правила). Відповідно до ст. 509 ЦК, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ст.\~322\~ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.\~317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Стаття 1\~Закону України\~„Про житлово-комунальні\~послуги визначає,\~що житлово-комунальні\~послуги -\~результат господарськоїдіяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно ст. 19 Закону України „Про житлово-комунальні послуги, учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відповідно до ст.ст.7,8 Закону України „Про житлово-комунальні послуги, виконавець зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів, а споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно з п.п.18,20 Правил, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Згідно із ст.526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст.610,611 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Власник квартири зобов`язаний нести витрати з її утримання, у тому числі оплачувати комунальні послуги, незалежно від того, проживає він у належній йому квартирі чи ні, якщо він в установленому порядку не відмовився від надання таких послуг (Постанова КЦС ВС від 02 квітня 2020 року у справі № 757/29813/17-ц). Отже, вищенаведене свідчить про те, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження факту надання послуг та наявності заборгованості, і вказані обставини відповідачем не спростовані. В свою чергу відповідачем заявлено клопотання про застосування наслідків пропуску строків позовної давності до заявлених позовних вимог. Згідно зі ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Оплата за послуги повинна вноситись щомісячно, за надані послуги за минулий місяць. Відповідно до статті 256 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1ст. 261 ЦК ). Початок позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з ч. 2 ст.267\~ЦК позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч. 1 ст.\~264\~ЦК перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. Позивачем заявлені вимоги про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.06.2015 року по 05.04.2017 року. Як встановлено з наданого розрахунку заборгованості по особистому рахунку № [NUMBER] , за зазначений період відповідачем жодного платежу не здійснено. З огляду на те, що позивач звернувся до суду з позовом 04.11.2021року, підстави для зупинення або переривання строку позовної давності не встановлені, заборгованість виникла у період з 01.06.2015 року по 05.04.2017 року суд приходить до висновку, що позивач звернувся до суду з пропуском строків позовної давності. Щодо посилання представника відповідача на продовження строку позовної давності на строк дії карантину суд зазначає, що відповідно до пункту 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби СОVID-19» від 30.03.2020 №540-IX, який набрав чинності 02.04.2020 року, Розділ «Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено пункт 12: 12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Згідно із\~постанови Кабінету\~Міністрів України\~від 11\~березня 2020\~р.\~№ 211\~«Про запобігання\~поширенню на\~території України\~гострої респіраторної\~хвороби СОVID-19,\~спричиненої коронавірусом\~SАRS-СоV-2»\~в Україні\~встановленокарантин з 12 березня 2020 року, який діє по теперішній час, а тому позовна давність на території України подовжується на строк дії карантину. Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Таким чином, починаючи з дня набрання чинності Закону України від 30.03.2020 №540-IX тобто саме з 02.04.2020 року діє положення про продовження строків позовної давності на період карантину. З огляду на те, що строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води сплив 31.10.2018 року, проте позовні вимоги пред`явлені за період до 05.04.2017 року, тому п.12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України щодо продовження позовної давності на строк дії карантину не застосовується. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» є не обґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню. Згідно із ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому у звязку з відмовою в задоволенні позову судовий збір покласти на позивача.

Outcome: dismissed