Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-29 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Електро Лізинг» про стягнення заборгованості за інвестиційними договорами. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.11.2018 між ним (далі інвестор) та ТОВ «Електро лізинг» (далі виконавець) було укладено інвестиційні договори №№ 21-11-2018-2 та 21-11-2018-3, за умовами яких інвестор передав у власність виконавцю грошові кошти з метою активізації та збільшення обсягу продажу, установки, обслуговування та функціонування станцій зарядки для електромобілів, отримання фактичних результатів у вигляді прибутку від діяльності ТОВ «Електро лізинг». Умовами вказаних договорів встановлено, що за користування інвестиційними коштами виконавець виплачує інвестору відсотки. Дані договори набули чинності з моменту їх підписання і діють до 21.11.2021, а щодо фінансових зобов`язань до повного їх виконання. Відповідно до п. 4.1 зазначених договорів [PERSON] передав у власність ТОВ «Електро Лізинг» грошові кошти, а виконавець прийняв у власність від інвестора грошові кошти в загальній сумі 360 931 грн., що еквівалентно 13 000 доларів США за офіційним курсом валют НБУ, встановленим на момент укладення договору та зобов`язувався повернути інвестору суму грошових коштів в національній валюті гривні, що буде еквівалентом 13 000,00 доларів США за офіційним курсом валют НБУ, встановленим на момент повернення грошових коштів, але не менше суми в гривнях, що була надана інвестором. За умовами вказаних договорів, з 21.11.2018 по 30.09.2019, кожного місяця, з 15 по 30 число, наступного за звітним, виконавець виплачує інвестору 3% від загальної суми інвестованих коштів, а з 01.10.2019 по 21.11.2021 - виплачує інвестору 2,33 % від загальної суми інвестованих коштів, згідно додаткової угоди №2 від 30.09.2019 до інвестиційних договорів №№ 21-11-2018-2 та 21-11-2018-3. 19.09.2021 та 21.11.2021, позивач звертався до відповідача з повідомлення про не продовження терміну дії договорів та з проханням про виконання останнім фінансових зобов`язань за договорами, проте його вимоги не були виконанні, грошові кошти не повернуті. Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за інвестиційними договорами № 21-11-2018-2 та № 21-11-2018-3 від 21.11.2018 у сумі 488\~244,96 грн., що станом на день звернення до суду складається з основного боргу 360\~931 грн. та заборгованості за процентами 127\~313, 96 грн., а також стягнути витрати зі сплати судового збору. Ухвалою судді від 29.12.2021 відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 03.02.2022. Цією ж ухвалою судді, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи. Представник відповідача у підготовче судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов, заяв про відкладення розгляду справи не подавав. Ухвалою суду від 03.02.2022 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду у судовому засіданні на 16.03.2022, яке було неодноразово відкладено, востаннє на 30.05.2022. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій він просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час і місце його проведення був повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву відповідач не подав. Відповідно до\~ч.1\~ст.\~280\~ЦПК України\~суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов: 1)\~відповідач належним\~чином повідомлений\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання; 2)\~відповідач не\~з`явився в\~судове засідання\~без поважних\~причин або\~без повідомлення\~причин; 3)\~відповідач не\~подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного вище, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, суд установив такі обставини справи. 21.11.2018 між [PERSON] (далі інвестор) та ТОВ «ЕЛЕКТРО ЛІЗИНГ» (далі виконавець) було укладено інвестиційний договір № 21-11-2018-2. За умовами договору № 21-11-2018-2 від 21.11.2018, інвестор здійснює вклад в господарську діяльність виконавця, а виконавець приймає у власність від інвестора грошові кошти в сумі 277\~639,00 грн., що є еквівалентом 10 000,00 доларів США за офіційним курсом валют НБУ, встановленим на момент укладення договору (п. 4.1 договору) та зобов`язувався повернути інвестору суму грошових коштів в національній валюті гривні, що буде еквівалентом 10 000,00 доларів США за офіційним курсом валют НБУ, встановленим на момент повернення грошових коштів, але не менше суми в гривнях, що була надана інвестором (п. 4.5 договору). Також, за умовами договору кожного місяця виконавець виплачує інвестору 3% від загальної суми інвестованих коштів до 21 числа місяця, наступного за звітним (п.п. 4.2 ,4.3 договору). Виконавець зобов`язаний повернути інвестору інвестиційні кошти одним платежем в день виплати процентів за останній місяць договору (п. 4.4 договору). Відповідно до п. 3.1 договору даний договір набуває чинності з дня його підписання сторонами та діє до 21.11.2021, а щодо фінансових зобов`язань до повного їх виконання. Умовами п. 7.2 договору передбачено, що за прострочення виконання фінансових зобов`язань винна сторона сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми платежу за кожний день прострочення. Крім того, 21.11.2018 між [PERSON] (далі інвестор) та ТОВ «ЕЛЕКТРО ЛІЗИНГ» (далі виконавець) було укладено інвестиційний договір № 21-11-2018-3. За умовами договору № 21-11-2018-3 від 21.11.2018 інвестор здійснює вклад в господарську діяльність виконавця, а виконавець приймає у власність від інвестора грошові кошти в сумі 83\~292,00 грн., що є еквівалентом 3 000,00 доларів США за офіційним курсом валют НБУ, встановленим на момент укладення договору (п. 4.1 договору) та зобов`язується повернути інвестору суму грошових коштів в національній валюті гривні, що буде еквівалентом 3 000,00 доларів США за офіційним курсом валют НБУ, встановленим на момент повернення грошових коштів, але не менше суми в гривнях, що була надана інвестором (п. 4.5 договору). Також, за умовами договору кожного місяця виконавець виплачує інвестору 3% від загальної суми інвестованих коштів до 21 числа місяця, наступного за звітним (п.п. 4.2, 4.3 договору). Виконавець зобов`язаний повернути інвестору інвестиційні кошти одним платежем в день виплати процентів за останній місяць договору (п. 4.4 договору). Відповідно п. 3.1 договору даний договір набуває чинності з дня його підписання сторонами та діє до 21.11.2021, а щодо фінансових зобов`язань до повного їх виконання. Умовами п. 7.2 договору передбачено, що за прострочення виконання фінансових зобов`язань винна сторона сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми платежу за кожний день прострочення. 30.09.2019 між сторонами було підписано додаткову угоду № 2 до договору № 21-11-2018-2 від 21.11.2018 та до договору № 21-11-2018-3 від 21.11.2018 (далі додаткова угода), відповідно до якої сторони домовились викласти п. 8.4 договорів інвестицій № 21-11-2018-2 від 21.11.2018 та № 21-11-2018-3 від 21.11.2018 у наступній редакції «протягом строку користування інвестиційними коштами, виконавець виплачує інвестору відсотки у розмірі 2,33 % від загальної суми інвестиційних коштів». Дана додаткова угода вважається укладеною і набирає чинності з моменту її підписання. 19.09.2021 позивач направив на адресу ТОВ «Електро лізинг» лист, у якому повідомив, що не бажає продовжувати дію інвестиційних договорів та вважає їх припиненими з 21.11.2021. 21.11.2021 позивач направив на адресу ТОВ «Електро лізинг» лист із вимогою повернути йому суму інвестицій у розмірі 13\~000 доларів США, та заборгованість по сплаті відсотків за період з 01.07.2020 по 21.11.2021 у сумі 4846 доларів США. Як зазначає позивач, відповідач свої обов`язки за договорами № 21-11-2018-2 від 21.11.2018 та № 21-11-2018-3 від 21.11.2018 виконував не у повному обсязі, зокрема не сплачував відсотки у період з 01.07.2020 по 21.11.2021 за користування коштами, та не повернув суму інвестицій за вказаними договорами. Вказані твердження позивача відповідачем не спростовані. За таких обставин судом встановлено, що як на момент звернення до суду із позовом так і на час розгляду справи судом, відповідач не виконав своїх зобов`язань та не повернув суму інвестицій у розмірі 13\~000 доларів США, що станом на день подання до суду позовної заяви еквівалентно 360\~931 грн., а також не сплатив відсотки за користування коштами за період з 01.07.2020 по 21.11.2021 у розмірі 4846 доларів США, що станом на день подання до суду позовної заяви еквівалентно 127\~313, 96 грн. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконувати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто. Відповідно до положень ст.\~530\~ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Положення статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18 (№ 686/21962/15-ц), від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Офіційний курс долара США, встановлений Національним Банком України (https://bank.gov.ua) на дату звернення до суду 28.12.2021., становить 26,6 грн. за 1 долар США. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені ст. 193, ч. 4 ст. 524 ЦК України, Законом України від\~\~ 16.04.1991 № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23.09.1994 № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. При цьому сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (ст. 524 ЦК України). Згідно зі ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті у разі здійснення розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. З аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. До аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц. Внаслідок невиконання відповідачем умов договорів інвестицій №№ 21-11-2018-2 та 21-11-2018-3 від 21.11.2018, у відповідача станом на 21.11.2021 утворилась заборгованість перед позивачем, яка складається з суми основного боргу у розмірі 360\~931,00 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 127\~313,96 грн. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із ч. 1 ст.81\~ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи те, що умовами інвестиційних договорів був передбачений обов`язок відповідача повернути суму вкладених грошових коштів до 21.11.2021, однак відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, суму вкладених грошових коштів не повернув, відсотки за користування інвестиційними коштами за період з 01.07.2020 по 21.11.2021 не сплатив, суд доходить до висновку, що із відповідача слід стягнути заборгованість, яка складається з суми основного боргу у розмірі 360\~931,00 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 127\~313,96 грн. Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору, як законний представник (опікун) недієздатного інваліда 1-ї групи з дитинства, що підтверджується посвідченням № [NUMBER] , виданим Шевченківською районною в м. Києві державною адміністрацією. Відповідно до ч. 6 ст. 141 КПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволені у повному обсязі,\~з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 4882 грн. 45 коп.

Outcome: approved