Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-17 00:00:00

25 серпня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось в суд із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність. Зазначає, що 12 жовтня 2005 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 184/П-05, згідно з умовами якого останньому було надано кредитні кошти у розмірі 19900,00 доларів США з розрахунку 12% річних на строк з 12.10.2005 року по 11.10.2020 рік. З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним кредитним договором між ТзОВ «Укрпромбанк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки від 12.10.2005 року, за умовами якого відповідач передав у іпотеку нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру, загальною площею 38,4 кв.м., житловою площею 16,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу за реєстровим №622. 30.06.2010 року між ТзОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір про передачу активів ТзОВ «Український промисловий банк». Внаслідок передачі ТзОВ «Український промисловий банк» права вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Вказує, що відповідач [PERSON] свої зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитом належним чином не виконує і станом на 28.07.2015 року загальна сума його боргу за кредитним договором становить 179348,23 грн. У зв`язку з чим, просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 179348,23 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: однокімнатну квартиру, загальною площею 38,4 кв.м., житловою площею 16,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом набуття банком права власності на вказане майно, а також стягнути судові витрати у справі. Також, 28 травня 2021 року на адресу суду надійшов позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент» про визнання припиненими зобов`язань, визнання іпотеки такою, що припинена, виключення записів про обтяження та заборону відчуження. Цей позов обґрунтований тим, що внаслідок укладення договору цесії права кредитора та іпотекодержателям перейшли до ТОВ «Фінансова компанія «Інвент». Згідно з довідки АТ «Дельта Банк», заборгованість, як за основною сумою боргу, так і за відсотками, відсутня. Ці ж обставини визнаються новим кредитором (іпотекодержателем), але він відмовляється звертатися до нотаріуса із заявою про припинення іпотеки та зняття обтяжень. З наведених вище підстав [PERSON] просить суд: 1) визнати припиненими зобов`язання [PERSON] за кредитним договором №184/П-05, укладеним 12 жовтня 2005 року між позивачем та ТОВ «Український промисловий банк»; 2) визнати такою, що припинена іпотеку щодо квартири [ADDRESS] , що виникла на підставі іпотечного договору укладеного 12 жовтня 2005 року між [PERSON] та ТОВ «Український промисловий банк», що посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ковальчук Л.С. та зареєстрований в реєстрі за №624; 3) виключити у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек, як невід`ємних архівних складових частинах Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, записи про обтяження та заборону на відчуження щодо квартири [ADDRESS] . Ухвалою суду від 13 грудня 2021 року, вищенаведені цивільні справи, за клопотанням представника [PERSON] , об`єднані в одне провадження. Публічне акціонерного товариства «Дельта Банк» в судове засідання свого представника не направило. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент» в судове засідання свого представника не направило, відзив на позов [PERSON] не подало, до суду із заявами про заміну його, як правонаступника не зверталося. [PERSON] в судове засідання не прибув, водночас його представник у заяві від 18.05.2022 просив здійснювати розгляд справи без його участі. Відповідно до\~ст. 280 ч.1 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У суду є підстави для ухвалення заочного рішення. Згідно з\~ст.\~247\~ч.2\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 12 жовтня 2005 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 184/П-05, згідно з умовами якого останньому було надано кредитні кошти у розмірі 19900,00 доларів США з розрахунку 12% річних на строк з 12.10.2005 року по 11.10.2020 рік (а.с.4-6). З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним кредитним договором між ТзОВ «Укрпромбанк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки від 12.10.2005 року, за умовами якого відповідач передав у іпотеку нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру, загальною площею 38,4 кв.м., житловою площею 16,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 11.10.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу за реєстровим №622 (а.с. 7-8). 30 червня 2010 року між ТзОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір про передачу активів ТзОВ «Український промисловий банк». Внаслідок передачі ТзОВ «Український промисловий банк» права вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договором (а.с. 14-17). В подальшому, на підставі договору про відступлення прав вимоги від 14 липня 2020 року №2285/к, право вимоги як за кредитним, так і за іпотечним договором, перейшло до ТОВ «ФК «Інвент» (а.с.105). Відповідно до довідки ПАТ «Дельта Банк» від 13 серпня 2020 року №05-3420769/1 заборгованість за кредитним договором [PERSON] станом на 13 липня 2020 року відсутня, а сам він не має фінансових та майнових претензій до позичальника (а.с.104). Факт відсутності заборгованості за тілом кредиту та договірними відсотками також підтверджується листом ТОВ «ФК «Інвент» від 26 листопада 2020 року. Одночасно, новий кредитор наполягає на тому, що залишає за собою право на стягнення штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов`язань (а.с.106). Надаючи правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. В першу чергу, суд вважає за необхідним розглянути позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року №760/14438/15-ц зроблений правовий висновок, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі. З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем. Беручи до уваги вищенаведеному правову позицію, слід відмовити у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на нього, оскільки ПАТ «Дельта Банк» в цій частині обрав невірний спосіб захисту порушеного права. Щодо позовних вимог [PERSON] до\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«Інвент» про\~визнання припиненими\~зобов`язань,\~визнання іпотеки\~такою,\~що припинена,\~виключення записів\~про обтяження\~та заборону\~відчуження,суд зазначає таке. У пунктах\~56-65\~постанови Великої\~Палати Верховного\~Суду від\~26\~січня 2021\~року № 522/1528/15-ц зроблений такий правовий висновок. Визнання права, як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності. Для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку, зокрема у таких випадках: кредитор у таких правовідносинах без звернення до суду з відповідним позовом може звернути стягнення на майно особи, яку він вважає боржником, інших осіб або інакше одержати виконання поза волею цієї особи-боржника в позасудовому порядку; особа не вважає себе боржником у відповідних правовідносинах і не може захистити її право у межах судового розгляду, зокрема, про стягнення з неї коштів на виконання зобов`язання, оскільки такий судовий розгляд кредитор не ініціював (наприклад, кредитор надсилає претензії, виставляє рахунки на оплату тощо особі, яку він вважає боржником). Водночас, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права. Задоволення позову про визнання відсутності права вимоги в особи, що вважає себе кредитором, і відсутності кореспондуючого обов`язку особи-боржника у відповідних правовідносинах є спрямованим на усунення правової невизначеності. Тобто, відповідне судове рішення має забезпечити, щоби обидві сторони правовідносин могли у майбутньому знати про права одна одної та діяти, не порушуючи їх. А тому такий спосіб захисту є виключно превентивним. Якщо кредитор, який діяв в умовах правової невизначеності, у минулому порушив права особи, яку він вважає боржником, то для останнього ефективним способом захисту буде той, який спрямований на захист порушеного права, а не на превентивний захист інтересу. Тобто звернення з позовом для усунення правової невизначеності, яка існувала у минулому, в означеній ситуації не є ефективним способом захисту. Зокрема, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та, доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання. Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора, зокрема про визнання поруки припиненою. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений. Аналогічно після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора, наприклад, і з тих підстав, що порука припинилася. Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите. У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту. Використовуючи наведений вище правовий висновок до цієї справи, суд зазначає, що попередній кредитор (ПАТ «Дельта Банк») ініціював судовий спір стосовно стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором, але обрав невірний спосіб захисту порушеного права у вигляді визнання права власності предмет іпотеки, при цьому новий кредит продовжує наполягати на існуванні заборгованості за штрафними санкціями, одночасно визнаючись відсутність заборгованості за основною сумою боргу та процентами за користування кредитними коштами. У зв`язку з вищенаведеним, а також відсутність іншого судового процесу про стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором, позивач обрав правильний спосіб захисту свого порушеного права та законного інтересу, і цей спір слід вирішити по суті, встановивши, чи дійсно продовжують існувати зобов`язання за спірними кредитним та іпотечними договорами. З цього приводу суд зазначає таке. Як вже зазначав суд вище, як старий, так і новий кредитор самостійно визнали, що у відповідача відсутня заборгованість як за тілом кредиту, так і відсотками за користування ним. Стосовно позиції нового кредитора (ТОВ «ФК «Інвент») про наявність у нього претензій про стягнення штрафних санкцій за кредитним договором, суд звертає увагу, що згідно положень п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Пред`явивши 25 серпня 2015 року в порядку ч.2 ст.1050 ЦК України вимогу про дострокове стягнення всієї суми кредиту за договором, ПАТ «Дельта Банк» тим самим змінило строк виконання основного зобов`язання, і починаючи з цього дня втратило право нараховувати як договірні відсотки, так і неустойку за ним. З цього ж дня відносини між сторонами трансформувалися із договірних, в охоронні, а права та інтереси кредитора забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (див. п.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року). Отже, починаючи з 25 серпня 2015 року кредитор не вправі був нараховувати боржнику [PERSON] будь-яку неустойку, а до цієї дати відповідних позовних вимог не пред`являв, а спеціальна позовна давність в один рік є пропущеною. Слід зазначити, що оскільки 3% річних, які передбачені ст.625 ЦК України, можуть нараховуватися лише в охоронних правовідносинах, а іпотека за своєю суттю забезпечує лише договірні зобов`язання, можливі майнові претензії кредитора стосовно нарахування та стягнення таких відсотків не покриваються забезпеченням у вигляді іпотеки. Підсумовуючи вищевикладене, оскільки [PERSON] у встановленому порядку повністю погасив наявну у нього заборгованість за основною сумою кредиту та договірними відсотками , що визнається як старим кредитором (ПАТ «Дельта Банк»), так і новим (ТОВ «ФК «Інвент»), враховуючи, що починаючи з 25 серпня 2015 року за кредитним договором можуть бути нараховані лише 3% річних згідно ст.625 ЦК України, які не забезпечується іпотекою, неустойка з цього ж дня також не може бути нарахована, а за період до 25 серпня 2015 року за нею пропущена спеціальна позовна давність, суд дійшов висновку, що з метою формалізації правовідносин між сторонами слід визнати припиненими зобов`язання як за кредитним, так і укладеним на його забезпечення іпотечним договором, для забезпечення прав боржника на вільне розпорядження своїм майном, після належного виконання покладених на нього зобов`язань. Щодо позовної вимоги про виключення у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек, як невід`ємних архівних складових частинах Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, записів про обтяження та заборону на відчуження, суд зазначає, що відповідно до до ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. Позовних вимог про припинення відповідних обтяжень [PERSON] суду не пред`являв, а суд не має право виходити за визначений самим позивачем предмет позову. Тому в цій частині позову [PERSON] слід відмовити, у зв`язку з вибором способу захисту порушеного права, який прямо заборонений законом. На підставі наведеного та

Outcome: partial