Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-26 00:00:00

I. Стислий виклад позовної заяви 24.12.2021 представник органу опіки та піклування Щастинської міської військово-цивільної адміністрації Щастинського району Луганської області звернувся до Софіївського районного суду Дніпропетровської області з даним позовом в інтересах неповнолітнього [PERSON] до відповідача [PERSON] в обґрунтування якого вказав, що біологічний батько [PERSON] знаходився на території Росії, зловживав спиртними напоями та в житті дитини не приймав ні якої участі, помер на початку серпня 2021 року. Дитина мешкала з бабусею [PERSON] по лінії біологічного батька, але в грудні 2020 року бабуся померла від СOVID-19. Мати дитини [PERSON] з родиною не проживала, вела аморальний спосіб життя та померла в 2018 році на непідконтрольній території України. В свідоцтві про народження хлопця в графі «батько» записано [PERSON] , [INFO] , з яким вона на момент народження перебувала у шлюбі, але фактично вже тривалий час з ним не проживала. Даний хлопчик цілковито чужа йому людина. Тобто з юридичної точки зору батько є, а фактично в житті дитини він участі не приймає. Наявність так названого юридичного батька позбавляє дитину [PERSON] можливості отримати статус дитини-сироти, та можливості оформлення державної соціальної допомоги, оформлення опікунства над дитиною та отримання відповідних виплат. Відсутність статусу сироти та відповідних соціальних виплат несе пряму загрозу життю і здоров`ю дитини. Його фінансове забезпечення для життя обмежено допомогою по ВПО. Соціальні виплати, задовольнить базові потреби в харчуванні, сезонному одягу та взутті, та забезпечить доступ до навчання і надасть можливість проживання в гуртожитку. У зв`язку з вищевикладеними обставинами, з метою захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини, представник позивача, просив суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи Позивач орган опіки та піклування Щастинської міської військово-цивільної адміністрації Щастинського району Луганської області, в судове засідання явку свого представника не забезпечив, проте подав заяву про розгляд справи без участі їхнього представника, позов підтримує (а.с.19). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про проведення судового засідання за його відсутності, пред`явлений до нього позов визнав повністю, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON] , який, насправді, не є його рідним сином (а. с. 39). Згідно з ч. 3\~ст. 211 ЦПК України\~учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Інші клопотання та заяви, пов`язані з розглядом справи, від учасників судового процесу не надходили. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою судді Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2022 року підготовче засідання закрите, справу призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. У зв`язку з неявкою сторін, суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами, оскільки під час підготовки справи до розгляду дотримано вимоги\~ЦПК України\~щодо належного повідомлення сторін про її розгляд, на підставі частини другої\~статті 247 ЦПК України\~без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлені наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Так, відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , матір`ю записано [PERSON] , батьком - [PERSON] (а.с. 6). Мати дитини [PERSON] померла [INFO] в місті Луганськ Луганської області (а.с. 7). [PERSON] є внутрішньо перемішеною особою згідно довідки від 24.12.2020 № 927-5000332163 (а.с. 11). Відповідно наказу начальника служби Щастинської міської військово-цивільної адміністрації Щастинського району Луганської області служби у справах дітей №34 від 20 липня 2021 року поставлено на первинний облік до Служби у справах дітей Щастинської міської військово-цивільної адміністрації Щастинського району Луганської області неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 15). Неповнолітній [PERSON] навчається на 1 курсі факультету гуманітарних наук, психології та педагогіки Східноукраїнського національного університету імені Володимира Даля, на денній формі навчання, за спеціальністю «Фізична терапія, ерготерапія» (а.с. 16). Відповідно висновку Щастинської міської військово-цивільної адміністрації Щастинського району Луганської області щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] від 13 грудня 2021 року вказано, що в телефонній бесіді [PERSON] підтвердив, що не проти позбавлення батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , тому що дитина [PERSON] йому цілком чужа людина. [PERSON] , [INFO] , звернувся до Служби у справах дітей Щастинської міської військово-цивільної адміністрації Щастинського районна Луганської області, як представника органу опіки та піклування, представляти його інтереси в суді щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав. Це необхідно йому для надання статусу дитини-сироти. Враховуючи вищевикладене, Щастинська міська військово-цивільна адміністрація Щастинського району Луганської області, як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , у відношенні неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с 17,18). V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Згідно з ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3\~ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься в справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. ч. 1, 3\~ст. 89 ЦПК України). Зі змістом частини першої\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року, втручання держави в сімейне життя має не тільки ґрунтуватися на нормах національного права, тобто бути законним, та переслідувати легітимну мету у виді захисту прав дитини, а й бути «необхідним у демократичному суспільстві», а саме відповідати нагальній суспільній потребі такого виняткового втручання у відносини сторін (п. п. 49-51, 59, 60). Згідно з ч. 3\~ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша\~статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). За змістом ч. 7\~ст. 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою\~Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII\~(далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з ч. ч. 1-4\~ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. В силу положень ч. 2\~ст. 152 СК України, дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч. 1\~ст. 155 СК України). Частиною першою\~статті 164 СК України\~передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно з\~ст. 166 СК України, позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі №522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі №760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі №638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі №461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі №409/1865/17-ц. Судова практика у справах щодо застосування положень\~статті 164 СК України\~є усталеною, підстави для порушення питання про відступлення від цієї практики відсутні. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених\~статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. VІ. Висновки суду Щодо позовних вимог про позбавлення батьківських прав Судом установлено, що [PERSON] не бажає брати участь у вихованні та утриманні неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , оскільки не вважає його своїм рідним сином. Позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. На думку суду, позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Таким чином, враховуючи вищенаведені положення норм національного законодавства та практики Європейського суду з прав людини, які регулюють спірні правовідносини, встановлені судом фактичні обставини, а також виходячи з того, що відповідач у справі свідомо ухиляються від виконання батьківських обов`язків стосовно неповнолітнього [PERSON] .. Крім того, [PERSON] надав заяву, в якій зазначив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав у відношенні неповнолітнього сина [PERSON] , суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . VІІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У даній справі до відповідача заявлено позовну вимогу немайнового характеру (про позбавлення батьківських прав), за що справляється судовий збір у розмірі 2270,00 грн. При зверненні до суду з даним позовом Щастинську міську військово-цивільну адміністрацію Щастинського району Луганської області, як орган опіки та піклування, було звільнено від сплати судового збору на підставі п. 14 ч. 2\~ст. 3 Закону України «Про судовий збір». Крім того, відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~142\~ЦПК України у зв`язку з задоволення позовних вимог позивача повністю та визнання цього позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, з відповідача підлягає стягненню на користь держави 50 відсотків судового збору, який необхідно було сплатити за подання позову немайнового характеру. Таким чином, стягненню з відповідача до Державного бюджету підлягає судовий збір у розмірі по 1135,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved