Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-29 00:00:00

ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» звернулось до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 08.06.2018 між ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 202216 на суму 13500 грн. Відповідно до п. 5.1 кредитного договору, перебіг строку нарахування процентів за користування кредитом розпочинається з моменту підписання договору і складає 14 періодів по два календарні тижні кожен. Згідно з п. 5.4 кредитного договору, сума щомісячного платежу в рахунок повернення кредиту та сплати процентів визначається графіком платежів з урахуванням ануїтетного характеру платежів за користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю 358,64% річних від суми кредиту з першого по сьомий платіж та 1,33% річних з 8 до останнього платежу згідно з графіком платежів, у розрахунку з помісячною сплатою 13,79% з 1 по 7 платіж та 0,05% з 8 до останнього платежу за період дії договору 96,88%. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти у розмірі 13500 грн, а відповідач отримав дані кошти, що підтверджується видатковим касовим ордером від 08.06.2018. В свою чергу, відповідач зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені договором терміни та виконувати всі інші зобов`язання, передбачені кредитним договором. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, у зв`язку з чим станом на 01.10.2021 він має заборгованість перед позивачем у розмірі 24915,00 грн, з яких: 12760,30 грн неоплачена основна сума кредиту (тіло кредиту); 10154,70 грн неоплачена сума по відсоткам; 2000 грн неоплачена неустойка. 21.09.2021 на адресу відповідача було направлено досудову вимогу щодо погашення заборгованості, проте добровільно відповідач погашати заборгованість за вищевказаним кредитним договором відмовляється, в зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача на його користь зазначену суму боргу. Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 23.11.2021 відкрито провадження у даній справі та призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. 14.02.2022 від представника відповідача [PERSON] згідно з ордером [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, який обгрунтований тим, що 08 червня 2018 року між [PERSON] та ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» був укладений кредитний договір № 202216, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 13500 грн, строком до дати внесення останнього платежу згідно з графіком платежів, а саме 24.12.2018. У вересні 2020 року [PERSON] дізнався, що [PERSON] відкрито виконавче провадження № 62585038 щодо виконання виконавчого напису № 9215, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. від 03.07.2020, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» грошових коштів у сумі 24915,00 грн. Отже, ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» при зверненні до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису визнав таким, що настав строк повернення отриманих [PERSON] за кредитним договором № 202216 від 08.06.2018 грошових коштів. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26.05.2021 по справі № 128/3365/20 за позовною заявою [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЗІ КРЕДИТ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позовні вимоги [PERSON] задоволено та визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 9215, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем від 03.07.2020 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЗІ КРЕДИТ» грошових коштів у сумі 24915 грн 00 коп. Таким чином TOВ «ІЗІ КРЕДИТ» не вправі нараховувати заборгованість по відсоткам за кредитним договором № 202216 від 08.06.2018 після вчинення приватним нотаріусом Гораєм О.С. виконавчого напису № 9215 від 03.07.2020. Натомість, з позовної заяви вбачається, що розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 202216 від 08.06.2018 станом на 01.10.2021 становить 24915 грн з яких: 12760,30 грн неоплачена основна сума кредиту (тіло кредиту); 10154,70 грн неоплачена сума по відсоткам; 2000 грн неоплачена неустойка. Крім цього, до позовної заяви не додано розрахунку нарахування заборгованості за кредитним договором саме у такому розмірі, тому не зрозуміло яким чином було нараховано заборгованість по відсоткам за користування кредитом за кредитним договором № 202216 від 08.06.2018. Також з наданої ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» виписки з особовою рахунку за кредитним договором № 202216 від 08.06.2018 вбачається, що за кредитом було проведено платежів на загальну суму 3545 грн, тобто, [PERSON] було внесено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором суму в розмірі 3545 грн, що означає про часткове виконання умов кредитного договору. З урахуванням вищезазначеного, відповідач частково визнає позовні вимоги позивача та погоджується повернути решту отриманих від ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» за кредитним договором № 202216 від 08.06.2018 грошових коштів у сумі 9955 грн (135003545). 23.02.2022 від представника позивача ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» за довіреністю Афанасьєва С.В. на адресу Вінницького районного суду Вінницької області надійшла відповідь на відзив, в якій представник зазначив, що за період користування кредитними коштами відповідачем було сплачено коштів в розмірі 3545 грн, які було направлено на погашення перших двох аннуїтетних платежів із чотирнадцяти загальних. Відповідно до умов кредитного договору № 202216 від 08.06.2018, кредит було надано на строк до 24.12.2018, тому позивач має право на стягнення заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитними коштами в межах погодженого строку кредитування. ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» не проводило нарахування додаткових сум нарахованих процентів та не здійснювало подальше нарахування після вчинення виконавчого напису. Таким чином, представник позивача вважає, що позовна заява обгрунтована та відповідає вимогам чинного законодавства. Судовий розгляд по справі неодноразово відкладався з поважних причин. В судове засідання 26.05.2022 учасники справи не з`явились, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлялись в установленому законом порядку. Представник позивача в особі директора ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» Афанасьєв С.В. попередньо через електронну пошту суду подав клопотання, в якому просить розглянути справу за відсутності представника позивача, в клопотанні зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача [PERSON] згідно з ордером Покоєвич А.О. також попередньо через електронну пошту суду подав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, та відсутності відповідача, позовні вимоги визнає частково та просить відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за процентами та неустойки. Частиною третьою статті 211 ЦПК України\~визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 26.05.2022 за відсутності сторін по справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши позицію учасників справи, викладені у поданих до суду заявах, оглянувши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від\~17.07.1997\~«Про ратифікацію\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод\~1950\~року,\~Першого протоколу\~та протоколів\~№\~2,\~4,\~7\~та\~11\~Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено, що 08.06.2018 на підставі заяви про видачу кредиту № 273447 від 08.06.2018 (а.с. 12) між ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 202216. Згідно з п. 3 кредитного договору, кредитодавець надає позичальнику в кредит грошові кошти в сумі 13500,00 грн, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у договорі. Відповідно до п. 5.1 кредитного договору, перебіг строку нарахування процентів за користування кредитом розпочинається з моменту підписання договору і складає 14 періодів по два календарні тижні кожен. Згідно з п. 5.4 кредитного договору, сума щомісячного платежу в рахунок повернення кредиту та сплати процентів визначається графіком платежів з урахуванням ануїтетного характеру платежів за користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю 358,64% річних від суми кредиту з першого по сьомий платіж та 1,33% річних з 8 до останнього платежу згідно з графіком платежів, у розрахунку з помісячною сплатою 13,79% з 1 по 7 платіж та 0,05% з 8 до останнього платежу за період дії договору 96,88%. (а.с. 4-8). Факт отримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів в розмірі 13500 грн підтверджується копією видаткового касового ордеру від 06.08.2018 (а.с. 16). Згідно з наданою випискою з особового рахунку за кредитним договором № 202216 від 08.06.2018 станом на 01.10.2021, за відповідачем [PERSON] рахується заборгованість перед ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» у розмірі 24915,00 грн, з яких: 12760,30 грн неоплачена основна сума кредиту (тіло кредиту); 10154,70 грн неоплачена сума по відсоткам; 2000 грн неоплачена неустойка (а.с. 17-18). За період користування кредитними коштами відповідачем [PERSON] було сплачено коштів в розмірі 3545 грн, що підтверджується копією картки обліку виконання кредитного договору № 202216 станом на 05.08.2021 (а.с. 11). 21.09.2021 на адресу відповідача [PERSON] було направлено претензію щодо погашення заборгованості за кредитним договором № 202216 від 08.06.2018 (а.с. 22). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У\~статті 526\~ЦК\~України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У частинах першій та другій статті 639\~ЦК\~України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (частина перша статті 642 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1048 ЦК України). Статтею 13\~ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Стаття 546\~ЦК\~України передбачає, що одним з видів забезпечення виконання зобов`язання є неустойка. Згідно зі ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Нормами статті 552\~ЦК\~України визначено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі. Сплата (передання) неустойки не позбавляє кредитора права на відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Частиною першою статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6\~цього\~Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Судом також установлено, що між сторонами існують цивільні правовідносини, та у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання за договором порушено майнові права ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ». З огляду на положення частини першої статті 612 ЦК України, відповідач порушив умови договору, належним чином не виконавши взяті на себе зобов`язання, що підтверджується випискою з особового рахунку за кредитним договором. Також з вищевказаного рахунку вбачається та не заперечується позивачем, що відповідач [PERSON] протягом строку дії кредитного договору здійснив внесення коштів на рахунок ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 3545 грн. У пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 (справа № 444/9519/12-ц) зазначено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050\~ЦК\~України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 (справа № 912/1120/16) вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050\~ЦК\~України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625\~ЦК\~України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої\~статті 1048 ЦК України\~і охоронна норма частини другої\~статті 625 цього Кодексу\~не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту), відповідно до умов договору та частини першої\~статті 1048 ЦК України,\~як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України\~як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання». На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк кошти (суму позики) та нараховані відсотки за користування позикою не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики 12760,30 грн, процентів за користування позикою в межах строку кредитування в сумі 10154,70 грн та неустойки в розмірі 2000 грн. Будь-яких спростувань щодо здійснених позивачем розрахунків стороною відповідача надано не було. Крім цього, в матеріалах справи наявні погоджені сторонами істотні умови кредитування, які засвідчені власноручним підписом відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому, виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути на користь ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» заборгованість за кредитним договором № 202216 від 08.06.2018, що виникла станом на 01.10.2021, у розмірі 24915,00 грн, з яких: 12760,30 грн неоплачена основна сума кредиту (тіло кредиту); 10154,70 грн неоплачена сума по відсоткам; 2000 грн неоплачена неустойка, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04). Відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України,\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати на сплату судового збору в розмірі 2270,00 грн.

Outcome: approved