Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-22 00:00:00

Заявник звернувся до суду з вищевказаною заявою в якій просив визнати спадщину [PERSON] та передачу її у власність територіальної громади Буської міської ради Золочівського району Львівської області, з посиланням на те, що [INFO] помер [PERSON] , який проживав в с. Підставки Буського району на території Боложинівської сільської ради Буського району Львівської області. У зв`язку з його смертю відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка загальною площею 2,3090 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Боложинівської сільської ради Буського району (зараз Буська територіальна громада Золочівського району Львівської області). З моменту смерті [PERSON] і до даного часу ніхто за охороною спадкового майна та за оформленням спадщини не звертався, спадкоємців будь-якої із черг за законом не виявлено, заповіт від його імені не посвідчувався. Представник Буської міської ради Золочівського району Львівської області в судове засідання не з`явився, проте 04.05.2022 подав до суду лист, в якому просить справу розглядати у його відсутності, заперечивши проти заяви, оскільки після смерті [PERSON] залишились спадкоємці, дружина та дочка. Начальник Буського відділу Золочівської окружної прокуратури Коченаш В.Т. через канцелярію суду подав письмове заперечення щодо листа Буської міської ради від 04.05.2022, вимоги заяви підтримав та просив такі задовольнити. Згідно клопотання представника заявника про розгляд справи без застосування засобів звукозапису, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вислухавши заявника, дослідивши матеріали справи, подані учасниками заяви та заперечення, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з таких підстав. Як вбачається із інформації, наданої Буським РВ ДРАЦС від 15.06.2021 №668/22.15-06-149 гр. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №13. Згідно інформації Боложинівської сільської ради №188 від 04.05.2020 [PERSON] помер [INFO] та є власником земельної частки (паю), площею 2,3090 га на території с. Підставки Боложинівської сільської ради Буського району (зараз Буська міська рада Золочівського району). На даний час вказана земельна ділянка ніким не успадкована. Відповідно до інформації відділу у Буському районі ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 11.06.2021 №10-13-0.20-54/102-21 вбачається, що згідно земельно-облікових записів [PERSON] видавався Державний акт про право власності на землю серія ІІІ-ЛВ №018785 від 22 березня 2000 року (№11298). Земельна ділянка розташована на території Боложинівської сільської ради Буського району (зараз Буська територіальна громада Золочівського району Львівської області) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,3090 га. Вищевказані обставини підтверджуються також з Витягу із книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) реєстраційний номер 5191. Відсутність спадкоємців, які б могли претендувати на майно померлого (земельну ділянку (пай) також підтверджується інформацією Буської державної нотаріальної контори №512/01-16 від 07.07.2021 у вигляді Інформаційної довідки №65474024 зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину). Згідно положень ч.1ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно із ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини в строк, визначений статтею 1270 Цивільного кодексу України, тобто протягом 6 місяців з часу відкриття спадщини. Жодні особи у відповідності до вимог ст. 1269 ЦК України до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталися, спадкова справа не заведена. Нотаріус обґрунтованої постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину не виносив. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків встановлених ст. 1259 цього Кодексу. Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику в справах про спадкування». У разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, особи не можуть звертатися до суду про визнання права власності на спадкове майно. Фактичне прийняття спадщини не відбулося, оскільки таку норму передбачав ЦК УРСР до 2004 року. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. при цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Однак, з часу смерті [PERSON] 22.05.2005 до часу подання заяви прокурором такі поважні причини відсутні зі спливом 17 років, адже жодні спадкоємці не з`явилися, та не заявляли свої права на спадкове майно. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 05.12.2018 у справі №756/2764/15-ц, похилий вік та відсутність юридичних знань не є об`єктивними та непереборними труднощами та підставами для поновлення строку на прийняття спадщини. Аналогічні правові позиції викладено у постановах Верховного Суду України від 26.09.2012 у справі №6-85цс12 та від 14.09.2016 у справі №6-1215цс16. Крім цього, Верховний Суд України в постановах від 24.06.2015 у справі №6-318цс15 та від 18.02.2017 у справі №6-244цс14 зазначає, що за правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Ураховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому ст. 392 ЦК України. Згідно ч.1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно із змістом ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Згідно статті 334 ЦПК України, заява про визнання спадщини відумерлою у випадках, встановлених ЦК України, подається до суду за місцем відкриття спадщини або за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини. Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України, справи про визнання спадщини відумерлою розглядаються судом в порядку окремого провадження. Згідно із ст. 338 ЦПК України, суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону. З моменту смерті [PERSON] і до даного часу ніхто за охороною спадкового майна та за оформленням спадщини не звертався. Суд окремо зазначає, що згідно ч. 2 ст. 1280 ЦК України, якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі його продажу спадкоємець має право на грошову компенсацію. Відповідно до ст..79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. З аналізу діючого законодавства вбачається, що для повернення відумерлого майна в порядку ч. 2 ст.\~1280\~ЦК України не вимагається попереднє скасування судового рішення про визнання спадщини відумерлою. Право на захист спадкових прав шляхом подання позову про повернення відумерлого майна реалізується спадкоємцем у зв`язку з набуттям територіальною громадою права власності на спірне майно. У разі скасування рішення суду про визнання спадщини відумерлою, повернення такого майна відбудеться в порядку повороту виконання судового рішення, а не на підставі механізму, закріпленого в ч. 2\~ст. 1280 ЦК України. Процесуальний закон обмежує подання заяви про поворот виконання строком позовної давності. Напроти строк, протягом якого спадкоємець має право вимагати передання відумерлого майна в натурі, законом не обмежений. Як зазначається в рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2011 р. у справі № 1-25/2011, поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає в поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та в подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала. Отже, поворот виконання застосовується щодо сторін саме виконавчого провадження. Проте право власності на відумерле майно набувається територіальною громадою на підставі судового рішення про визнання спадщини відумерлою без застосування процедури примусового виконання. Відтак, територіальна громада, спадкодавець, спадкоємці не є сторонами виконавчого провадження. Внаслідок скасування рішення суду про визнання спадщини відумерлою відпаде правова підстава набуття територіальною громадою права власності на спадщину. Разом з тим, закон не містить прямого застереження про необхідність скасування рішення суду про визнання спадщини відумерлою для реалізації спадкоємцем свого права вимоги до територіальної громади. Таким чином, для пред`явлення спадкоємцем позову про повернення відумерлого майна не вимагається попереднє скасування рішення суду про визнання такого майна відумерлим. У протилежному випадку фактично нівелюється можливість застосовування спадкоємцем спеціального способу захисту, визначеного у ч. 2\~ст. 1280 ЦК України. Статтею 14 Конституції України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. У зв`язку з цим своєчасне оформлення правового статусу земельних ділянок має загальнодержавне значення. Держава зацікавлена у ефективному та раціональному використанні землі, для чого створюються відповідні умови набуття права власності на земельні ділянки. Пунктом 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що виключною компетенцією сільських, селищних, міських рад є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 10 зазначеного Закону сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, що передбачено ч. 2 ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Земельна ділянка площею 2,3090 га на законних підставах ніким не використовується, що призводить до порушення інтересів держави, що полягає у недотримані грошових коштів для місцевого бюджету (відсутність надходження грошових коштів від здачі в оренду земельної ділянки, і як наслідок недоотримання місцевим бюджетом коштів для соціальної сфери, ремонту та будівництво доріг, медичного забезпечення тощо) та державного бюджету (відсутність сплати земельного податку), що у свою чергу порушує нормальне функціонування конституційних засад, гарантованих державою, яка змушена додатково фінансувати соціальні проекти на території Буської міської ради та призводить до невиконання інших державних програм на території країни. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Однак, з часу смерті [PERSON] 22.05.2005 до цього часу жодні спадкоємці не з`явились, а відповідно до інформації Боложинівської сільської ради, - такі відсутні. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» органи прокуратури мають право подавати заяви про визнання спадщини відумерлою в інтересах територіальної громади. Враховуючи вищенаведене, зокрема те, що після смерті [PERSON] спадкоємці як за заповітом так і за законом не з`явилися, спадщина ніким не прийнята, з часу відкриття спадщини минуло більше року, тому таку спадщину слід визнати відумерлою та передати у власність територіальної громади с. Підставки в особі Буської міської ради Золочівського району Львівської області.

Outcome: approved