Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-17 00:00:00

Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» - Гребенюк О.С. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивований тим, що відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді. При укладенні Договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правилами надання банківських послуг» та «Тарифи», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно яких обслуговується відповідач. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Одночасно із вищезазначеним свідченням приєднання до угоди відповідача, дія Договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів, згідно якої особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Виконання відповідачем Договору вбачається також із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування. Отже, підписавши заяву між сторонами, був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. У подальшому відповідач, ознайомившись із умовами обслуговування кредитних карток та підписавши паспорт споживчого кредиту від 10.06.2019 року отримав катку типу: преміальна картка World Black Edition (кредитний ліміт до 200 000 гривень). Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. У разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або «Тарифів» клієнт має право надати Банку заяву про розірвання Договору виконавши умови п. 2.1.1.5.4 Договору. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, однак останній не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями у зв`язку із чим, станом на 21.09.2021 року, за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 123 639,28 гривень. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» - Гребенюк О.С. в судове засідання не з`явився, в поданій заяві просить суд розглянути справу без участі представника позивача, позов задоволити з мотивів викладених в ньому. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з`явився, у передбачений судом строк подав до суду відзив на позовну заяву в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог виходячи з наступних підстав. В матеріалах справи долучено заяву-анкету від 06.09.2018 року, яку підписала [PERSON] , не містить даних щодо бажання позивача на отримання якого-небудь кредиту, погодження будь-яких розмірів кредитного ліміту за жодною із кредитних програм банку. При цьому, відсутні дані щодо ознайомлення позивача із тарифами банку на які-небудь послуги станом на кінець 2018 року. Також до позовної заяви додані Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» в якому містяться тарифи щодо семи продуктів. При цьому, відповідна інформація стосується зазначених тарифів станом вже після червня 2019 року, що вбачається із її змісту, коли таку було підписано відповідачем 10.06.2019 року, тобто до її відома станом на 2013-2019 роки не могла бути доведеною. Також до позовної заяви додано Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку в одній із численних редакцій, жоден із аркуші якого не містить підпису відповідача [PERSON] , адже до її відома не доводився та нею не погоджувався. Отже, відповідні умови щодо укладення кредитного договору, його істотні умови між сторонами не погоджувались та такий не укладався. Крім цього, долучена до позовної заяви анкета-заява не містить даних щодо волі [PERSON] на приєднання до будь-якої із кредитних програм позивача (не містить з її боку будь-якого прохання щодо надання їй якихось послуг, в тому числі щодо отримання кредиту шляхом видачі кредитної картки із відповідним лімітом). Більше того, така кредитна картка нею відповідачем у 2018 року не отримувалась на підставі відповідної заяви, не містять даних щодо отримання відповідачем 2018 році якої-небудь карточки відповідно до договору 2018 року в тому числі на підставі заяви від 06.09.2021 року. Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості відповідача станом на 06.09.2018 року становила 33 178,27 гривень. При цьому, в позовній заяві, взагалі не зазначено. Який розмір кредиту був отриманий відповідачем після підписання відповідної заявки (за умови, що такий було видано у 2018 році), згідно наявного розрахунку зазначена лише сума заборгованості починаючи з 24.05.2019 року, що в подальшому розмір кредитного ліміту було збільшено до 110 000 гривень. Позовна заява не містить будь-якого обґрунтування, яке б доводило, що кредитний ліміт було збільшено на погодженням із відповідачем та що він становив до 24.04.2021 року вже становив 102 464,80 гривень (відповідний розрахунок до 24.05.2019 року відсутній). Сума заборгованості за тілом кредиту у розмірі 110 778,92 гривень не підтверджується, як доданою випискою за період з 05.06.2013 року по 23.09.2021 рік, адже як зазначено в позові, кредит надано 06.09.2021 року, так і відповідним розрахунком, який не містить даних щодо нарахування відповідних сум за період дії кредитного договору. Також, до позовної заяви не додано Пам`ятку клієнта, підписану відповідачем, про яку зазначено у анкеті-заяві, як про складову договору про надання банківських послуг. Приєднані до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» також відповідачем на час заповнення анкет про приєднання до всіх банківських послуг не підписаний відповідачем. До того ж доданий Витяг стосується вже періоду діяльності позивача, його тарифів станом після вересня 2018 року. Крім цього, роздруківка умов із сайту позивача належним доказом не може бути, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення однієї сторони, тобто банку, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Надані позивачем Умови та правила банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані сторонами, адже такі відповідачем не визнаються, із нею не погоджувались та до її відома не доводились. Вивчивши заяву, відзив на позовну заяву, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд прийшов до наступного висновку. Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1055 ЦК України визначена письмова форма укладення кредитного договору. За вимогами ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦПК України, інших актів законодавства. В судовому засіданні встановлено, що згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 06.09.2018 року станом на 21.09.2021 року складає 123 639,28 гривень (а.с. 6-13). Із Довідки АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що між АТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] був підписаний кредитний договір №б/н, за яким було надано наступні кредитні картки: № [NUMBER] від 05.06.2013 року терміном до 06.14, № [NUMBER] від 23.06.2014 року терміном до 06.16, № [NUMBER] від 30.05.2018 року до 06.19, №5221191100451359 від 10.06.2019 року терміном 05.22, №5221191100689511 від 15.07.2020 року терміном до 06.23 (а.с. 14). Із Довідки АТ КБ «ПриватБанк» слідує, що 24.05.2019 року відбулася зміна кредитного ліміту до 110 000 гривень (а.с. 15). 06.09.2018 року [PERSON] підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 16-68). Дані правовідносини регулюються нормами ЦК України. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статей 633, 634 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати, зокрема, надання послуг кожному, хто до неї звернеться (зокрема, банківське обслуговування); умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги; договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання полягає у приєднанні другої сторони до запропонованого договору в цілому, а його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За замістом статей 526, 1048, 1054, 1055 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним; за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України), відповідно до якої позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Отже, в Заяві, крім інформації щодо послуги, яку просить надати клієнт, повинно міститись також розмір і порядок розрахунків щомісячного Платежу (залежно від виду платіжної картки), і така інформація повинна також міститись у Пам`ятці Клієнта або Довідці про умови кредитування. Судом встановлено, що із Анкети-заяви, підписаної відповідачем [PERSON] 06.09.2018 року, неможливо встановити на отримання яких саме банківських послуг було волевиявлення [PERSON] , сама по собі Анкета-заява не містить відомостей, які б вказували на домовленість сторін про розмір чи зміну кредитного ліміту, підтвердження видачі позивачем та одержання відповідачем певної кредитної картки на відповідну суму. Отже, надані представником позивача АТ КБ «ПриватБанк» до суду докази не дають можливості встановити істотні умови кредитного договору. Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи справу №342/180/17 (провадження № 14-131цс19) у Постанові від 03 липня 2019 року зазначила, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Посилання представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» на Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Відповідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між Банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17) зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту і Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із [PERSON] , АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Із позовної заяви слідує, що відповідач [PERSON] при підписанні Анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку» складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку». Отже підписавши заяву між сторонами, був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором. Разом з тим, відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] , станом на 21.09.2021 року загальна сума заборгованості за кредитом становить 123 639,28 гривень, однак вона не підлягає стягненню, оскільки представником позивача АТ КБ «ПриватБанк» не доведено належними та допустимими доказами, що прострочене тіло кредиту є складовою частиною саме фактично отриманих відповідачем кредитних коштів. Крім цього, із Довідки про зміни умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] вбачається, що зміна кредитного ліміту було здійснено 24.05.2019 року з кредитним лімітом у розмірі 110 000 гривень, однак у неї відсутні відомості про фактичне отримання відповідачем [PERSON] саме такого зміненого кредитного ліміту, тобто 110 000 гривень. Також суду було надано розрахунок заборгованості, довідку про кредитні картки та довідку про зміну кредитного ліміту, які не засвідчені належним чином, а саме не відповідають вимогам ст.95 ЦПК України, зокрема представник позивача не підтвердив відповідність копії письмових доказів оригіналу своїм підписом та без зазначення дати такого засвідчення. Таким чином, беручи до уваги вищезазначені обставини, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити саме з підстав недоведеності та необґрунтованості позовних вимог.

Outcome: dismissed