Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-15 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з зазначеним позовом до Департаменту патрульної поліції, Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що 29 січня 2020 року він переходив проїзну частину вул. Благовісна у м. Черкаси, де до нього звернувся працівник поліції та звинуватив у порушенні Правил дорожнього руху України, а саме перехід проїзної частини поза пішохідним переходом. На зауваження працівника поліції він відповів, що Правил дорожнього руху не порушував. Після цього його було затримано та застосовано спецзасіб - кайданки. Потім його було доставлено до Черкаського відділу поліції, де складено протокол про затримання та інспектором взводу № 1 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Черкаській області Харченком В.В. було винесено постанову про адміністративне правопорушення від 29 січня 2020 року про порушення ним п.п. «г» п. 4.14 Правил дорожнього руху. Також, інспектором роти № 2 взводу № 2 Управління патрульної поліції в Черкаській області Дахном І.А. було складено протокол про адміністративне правопорушення від 29 січня 2020 року стосовно того, що він висловлювався нецензурною лайкою в бік працівників поліції. Крім того, інспектором взводу № 1 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Черкаській області Харченком В.В. було складено протокол про адміністративне правопорушення від 29 січня 2020 року, відповідно до якого він переходив проїзну частину поза пішохідним переходом та на вимогу поліцейського не відреагував, при цьому висловлювався в грубій формі, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 185 КпАП України. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2020 року рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2020 року, яким відмовлено йому у скасуванні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 127 КпАП України, скасовано. Прийнято нову постанову, якою скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення серія ЕАК № 2039459 від 29 січня 2020 року. Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 квітня 2020 року провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 173 КпАП України закрито у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення. Постановою Черкаського апеляційного суду від 24 квітня 2020 року постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 лютого 2020 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КпАП України, скасовано та матеріали справи повернуто до суду. Станом на дату подачі позову справу не розглянуто. Зазначає, що йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях, фізичних стражданнях, порушенні нормальних життєвих стосунків. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 20000 гривень на відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 23 грудня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження. Представником Департаменту патрульної поліції подано відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити в задоволенні позову. Зазначено, що обраний поліцейським щодо позивача захід був законним, необхідним, пропорційним та ефективним. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2020 року та постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 квітня 2020 року дії працівників поліції не визнано неправомірними. Позивачем не зазначено, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди та не надано жодних доказів на її підтвердження. Представником Державної казначейської служби України подано відзив на позовну заяву, в якому вона просить суд відмовити в задоволенні позову. Зазначено, що казначейство жодним прав та інтересів позивача не порушувало, оскільки є центральним органом виконавчої влади та не відповідає за зобов`язаннями інших юридичних та фізичних осіб. Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Позивач не надав належним та допустимих доказів незаконності дій відповідачів, оскільки жодного адміністративного стягнення до нього застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що інспектором взводу № 1 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Черкаській області Харченком В.В. було винесено постанову про адміністративне правопорушення від 29 січня 2020 року про порушення позивачем п.п. «г» п. 4.14 Правил дорожнього руху. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2020 року відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції, інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Черкаській області Харченка В.В. про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення. Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2020 року рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2020 року скасовано. Прийнято нову постанову, якою постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серія ЕАК № 2039459 від 29 січня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч. 1 ст. 127 КпАП України скасовано. Постанова набрала законної сили. Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 квітня 2020 року провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 173 КпАП України закрито у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили. Постановою Черкаського апеляційного суду від 24 квітня 2020 року постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 лютого 2020 року, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КпАП України, скасовано та матеріали справи повернуто до Соснівського районного суду м. Черкаси. Постанова набрала законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Пунктом 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Дії працівників поліції щодо складання відносно позивача протоколів про адміністративне правопорушення, відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування якої здійснюється незалежно від вини. Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. Суд враховує, що позивачу були спричинені душевні страждання, оскільки він був змушений докладати додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права, зокрема, звертатися до суду, щоб довести неправомірність дій інспектора. При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. З огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень (відповідача) покладається обов`язок спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем. У справі, що розглядається, відповідач не довів, що його тривала протиправна поведінка не викликала у позивача психічне напруження у зв`язку з необхідністю захисту своїх прав, в тому числі в судовому порядку. Разом з тим, суд вважає, що позивачем необґрунтовано завищений розмір моральної шкоди. При визначені розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд враховує те, що тяжких наслідків для позивача не настало, тому з огляду на засади розумності та справедливості приходить до висновку про часткове задоволення позову в цій частині в сумі 500 гривень, оскільки такий розмір моральної шкоди є співмірним з допущеними порушеннями з боку відповідача. Позивач зазначив відповідачами у справі про відшкодування моральної шкоди Державну казначейську службу України та Департамент патрульної поліції. Вимоги до Державної казначейської служби України задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 2, ч. 1 ст. 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Згідно ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України (в редакції, чинній на момент пред`явлення позову) позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Тлумачення ч. 2 ст. 30 ЦПК України (в редакції, чинній на момент пред`явлення позову) дозволяє зробити висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки ДКСУ чи її територіальний орган не є тим суб`єктом який порушив права чи інтереси позивача. Так, сам факт стягнення коштів із Державного бюджету України не може бути підставою для обов`язкового залучення до участі у справі відповідачем ДКСУ чи її територіального органу. У разі сприйняття подібного підходу до участі у справах про стягнення коштів, відшкодування шкоди завжди необхідно було б щоразу залучати суб`єкта, який здійснює управління рахунком, на якому розміщені грошові кошти відповідача. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року в справі № 242/4741/16-ц. За таких обставин, вимоги до Державної казначейської служби України задоволенню не підлягають. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. З урахуванням часткового задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з Департаменту патрульної поліції на користь держави підлягає судовий збір в сумі 840 гривень 80 копійок.

Outcome: partial