Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-01 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] , [PERSON] до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди, завданої смертю. Позов мотивовано тим, що 29.06.2018 потяг №772 сполученням Хмельницький - Київ на 1077 км ПК8 (вихідна горловина станції) скоїв наїзд на [PERSON] , 1963 р.н, яка внаслідок отриманих травм померла. 29.06.2018 за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №12018020000000275 та розпочато досудове розслідування. У відповідності до лікарського свідоцтва про смерть № 254-М від 30.06.2018 [PERSON] безпосередньою причиною смерті є зіткнення з поїздом. Отже, між наїздом на загиблого потяга № 772 сполученням Хмельницький - Київ (тобто джерелом підвищеної небезпеки в розумінні ст. 1187 ЦК України), та смертю останнього, наявний причинно-наслідковий зв`язок. Власником поїзду № 772 сполученням Хмельницький - Київ, є Акціонерне товариство «Українська Залізниця», а машиніст потяга [PERSON] працює в виробничому підрозділі локомотивне депо Київ-Пасажирський AT «Укрзалізниця» з 10.12.1990 року де і зараз займає посаду машиніста електровоза в дільниці експлуатації локомотивів. Позивач одружився з [PERSON] в 1995 році і значну частину свого свідомого життя вони прожили у шлюбі із загиблою. Такий факт безумовно свідчить про стійкість життєвих зав`язків між [PERSON] та [PERSON] . Крім того, в шлюбі вони з дружиною народили та виховували доньку. Смертю [PERSON] було повністю зруйновано важливий життєвий зв`язок. Відновити попередній стан неможливо, оскільки загибель дружини є невідворотною подією. Позивач позбавлений можливості розраховувати на підтримку та допомогу дружини. Тепер ту частину обов`язків, яку виконувала дружина змушений виконувати [PERSON] та його донька. Він позбавлений можливості розраховувати на підтримку і допомогу дружини і в майбутньому, оскільки в похилому віці, коли дочка переїде, він залишиться жити сам з усіма відповідними наслідками. Позивач втратив можливість як святкувати по-сімейному різні події та свята так і переживати негативні події в житті. В будь-якому випадку ніхто не може замінити дружину і позивач тепер залишився вдівцем. Крім втрат пов`язаних з втратою допомоги та виникнення додаткових обов`язків, позивач втратив особистісне - дружину, яку любив, людину з якою можна говорити та проводити разом час, а також робити інші сімейні справи. Позивач [PERSON] втратила рідну мати, близьку людину, яка була її опорою і підтримкою. Загибель спричинила надзвичайні страждання, які продовжуються до цих пір. Позивач була близькою з матір`ю, проживала разом з нею, постійно спілкувалися, отримувала підтримку та допомогу. Важливим фактом є спільне проживання з матір`ю. Крім отримання підтримки та допомоги від матері, позивач втратила можливість також і надавати таку підтримку матері. Втрата є такою, що не може бути відновлена, а тому душевні страждання будуть тривати і надалі, що свідчить про їх тривалість. Внаслідок смерті мати, [PERSON] переслідує відчуття самотності, тривожності, гострої несправедливості. Важко оцінити глибину душевних страждань, оскільки такі страждання більше ніколи не будуть припинені. Втрачено можливість тривалого життєвого зв`язку з одним з батьків. Враховуючи вищенаведене, та те, що позивачів й загиблу об`єднували тісні сімейні зв`язки, а також спільний побут - в зв`язку з смертю дружини та матері вимушені зміни в житті є дуже тяжкими, позивачам потрібно докладати надзвичайних зусиль для організації свого життя. Страждання позивачів пов`язані з смертю [PERSON] є не одномоментними, а триваючими, тому що втрата близької людини є непоправною трагедією в їхньому житті. Встановити ціну людського життя неможливо, як і неможливо точно оцінити завдану моральну шкоду, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Враховуючи те, що позивачів та загиблу об`єднували тісні стосунки, вони отримували підтримку і допомогу від загиблої, а також те, що смерть [PERSON] повністю змінила життя позивачів у всіх сферах та зруйнувала нормальні життєві зв`язки, позивачі оцінюють розмір грошового відшкодування завданої їм моральної шкоди у грошовому еквіваленті - 500000,00 грн. (п`ятсот тисяч гривень нуль копійок), тобто по 250000,00 грн. (двісті п`ятдесят тисяч гривень нуль копійок) на кожного з позивачів. Ухвалою суду від 06.08.2021 справу призначено до розгляду у загальному позовному провадженні. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 09.09.2021 витребувано із Слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області належним чином завірені копії матеріалів кримінального провадження, яке внесене до єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018020000000275. 12.10.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що АТ «Українська залізниця» заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки вони є необґрунтованими та безпідставними. Ухвалою суду від 18.11.2021 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом [PERSON] , [PERSON] до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди, завданої смертю до розгляду по суті. Позивачі в судове засідання не з`явились, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у відсутність позивачів та їх представника. Представник відповідача АТ «Укрзалізниця» позов не визнала, пояснила, що загибла [PERSON] перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння порушила Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України і потрапила під потяг. Вини машиніста в цьому немає, кримінальне провадження відносно нього закрито за відсутністю в діях машиніста складу кримінального правопорушення. Дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали кримінального провадження № 12018020000000275, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що згідно постанови про закриття кримінального провадження № 12018020000000275 від 06.08.2018, близько 16:30 год. 29.06.2018 машиніст [PERSON] керуючи потягом № 772, сполученням Хмельницький - Київ, рухаючись в м. Вінниця, в районі 1077 км пікету № 7, допустив наїзд на [PERSON] , яка з невстановлених причин сиділа на коліях спиною відносно руху поїзда. Внаслідок наїзду [PERSON] загинула на місці події. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 600 від 30.07.2018 [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми тіла. При судово-токсикологічній експертизі крові та сечі трупа [PERSON] виявлено етиловий спирт у концентрації 2,7 ‰ (в крові) та 2,9 ‰ (в сечі). Зазначена концентрація алкоголю в крові відповідає сильному ступеню алкогольного сп`яніння. Позивач [PERSON] є чоловіком, а [PERSON] донькою загиблої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] та копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Поїзд № 772 в добу 29.06.2018 обслуговувався локомотивом ЧС4-082 під управлінням машиніста [PERSON] . Даний локомотив приписаний до виробничого підрозділу «Локомотивне депо Київ-Пасажирський» регіональної філії «Південно-Західна залізниця». [PERSON] з 10.12.1990 працює на посаді машиніста електровоза виробничого підрозділу «Локомотивне депо Київ-Пасажирський», що підтверджується відповіддю АТ «Укрзалізниця» № Н3-1-08/593 від 30.04.2021 та довідкою АТ «Укрзалізниця» від 05.05.2021. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] . Згідно копії довідки про причину смерті від 30.06.2018 причиною смерті [PERSON] була сполучна травма тіла. Залізнична травма. Кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.06.2018 за №12018020000000275, закрито у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 р., розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Враховуючи презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України), відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" №4 від 01.03.2014 р. при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України). Під умислом потерпілого потрібно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (ч. 2 ст.1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно із ч. 3-5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування; моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно зі ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом; вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання; суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення. У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 р. судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із характеру, тривалості, обсягу та змісту душевних страждань чоловіка, який втратив дружину, та доньки, яка втратила матір. Втрата близької людини є непоправною, та безсумнівно призводить до суттєвих негативних наслідків, у тому числі, пов`язаних із нормальним життєвим укладом родини, неможливістю повного відновлення попереднього стану. Згідно ст. 81 ч. 1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що наявні підстави для відшкодування позивачам моральної шкоди в розмірі 200 000,00 грн, завданої загибеллю дружини/матері, по 100 000,00 грн. кожному, з урахуванням ступеня вини самої потерпілої [PERSON] , яка перебувала в стані сильного алкогольного сп`яніння та порушила Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача потрібно стягнути на користь держави 2 000,00 грн судового збору (пропорційно сумі задоволених вимог).

Outcome: partial