Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

У червні 2019 року позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», про відшкодування майнової шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» і Товариством з обмеженою відповідальністю «УЛФ-ФІНАНС» було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 111519 від 12.04.2017 року, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме автомобіля Mazda 3, реєстраційний номер [NUMBER] . 09.03.2018 року в м. Дніпро сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля під керуванням водія [PERSON] та автомобіля Mazda 2, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобіль Mazda 3, р.н. [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Згідно Постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.04.2018 року, особою винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що призвело до настання ДТП, визнано гр. [PERSON] . Відповідно до рахунку № 749 від 20.03.2018 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого застрахованого автомобіля становить 42\~379, 86 грн. Згідно умов договору страхування ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» сплатило страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 39\~314, 86 грн. Позивач, посилаючись на норми ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» вважає, що після виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування, у нього виникло право вимоги до [PERSON] у розмірі виплаченого страхового відшкодування, а саме в сумі 39\~314, 86 грн. На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь суму завданої майнової шкоди у розмірі 39\~314, 86 грн. та вирішити питання про розподіл судових витрат. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2019 року справу передано на розгляд до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська (суддя Женеску Е.В.) від 20 серпня 2019 року, справу прийнято в провадження судді Женеску Е.В., ухвалено розглядати справу без виклику (повідомлення) сторін. Рішенням Третьої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 11 грудня 2019 року суддю Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] було відсторонено від здійснення правосуддя у зв`язку із притягненням до дисциплінарної відповідальності у вигляді подання про звільнення з посади. Протоколом повторного автоматизованого розподілу від 24.03.2020 року справа передана судді Литвиненко І.Ю. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2020 року справа прийнята в провадження судді Литвиненко І.Ю. Рішенням Третьої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 29 липня 2020 року за № 2299/3дп/15-20, суддю Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Литвиненка І.Ю. відсторонено від здійснення правосуддя у зв`язку із внесенням подання про звільнення судді з посади. Протоколом повторного автоматизованого розподілу від 30.12.2020 року справа передана судді Лукіновій К.С. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.01.2021 року справа прийнята в провадження судді Лукінової К.С. У зв`язку із закінченням строку відрядження судді Лукінової К.С. справа передана судді Кондрашову І.А. згідно протоколу від 03.05.2022 року. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.05.2022 року справа прийнята в провадження судді Кондрашова І.А. Представник позивача надав заяву, відповідно до якої просив провести розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї зі сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Судом було встановлено зареєстроване місце проживання відповідача. На її адресу судом було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі, копію позову разом з доданими матеріалами, а також запропоновано відповідачу подати заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження та відзив на позовну заяву. Будь-яких заяв, клопотань, відзиву від [PERSON] , до суду не надходило. Отже, оскільки від відповідача не надійшло клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін та проведенням судового засідання, суд, враховуючи ціну позову, категорію та складність справи, характер і обсяг доказів, дійшов висновку про розгляд спору за наявними у справі матеріалами (доказами), без проведення судового засідання. Третя особа Товариство з додатковою\~відповідальністю «Страхове\~товариство «Домінанта»\~-\~заяв та\~пояснень до\~суду не\~надало.\~ В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до\~Конституції України, цього Кодексу, законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим Законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. В силу положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що [PERSON] 09 березня 2018 року приблизно о 15 год. 00 хв., керуючи автомобілем Mazda 2, реєстраційний номер [NUMBER] , в районі будинку № 43-а по вул. В. Жуковського, в м. Дніпрі, перед початком руху не переконалась, що це буде безпечним, внаслідок чого скоїла зіткнення з автомобілем Mazda 3, р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобіль Mazda 3, р.н. [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.04.2018 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та звільнено від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням, провадження по справі закрито. Як вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , автомобіль марки «Mazda», модель «3», реєстраційний номер [NUMBER] , належить на праві власності ТОВ «УЛФ-ФІНАНС». 27.02.2017 року між ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» і Товариством з обмеженою відповідальністю «УЛФ-ФІНАНС» було укладено генеральний договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 111519 від 12.04.2017 року, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме автомобіля Mazda 3, реєстраційний номер [NUMBER] . Отже, автомобіль Mazda 3, р.н. [NUMBER] на момент настання дорожньо-транспортної пригоди був застрахований у страховика ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів (КАСКО). Відповідно до рахунку на оплату № 749 від 20 березня 2018 року, що виставлений ПП «Аеліта», вартість відновлювального ремонту автомобіля Mazda 3, р.н. [NUMBER] складає 42\~379, 86 грн. Позивачем виплачено страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 39\~314, 86 грн., що підтверджено страховим актом від 23.03.20218 року. Відповідно до статті 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до\~Постанови Пленуму Верховного суду України N 6 від 27.03.92 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди"\~розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Правовідносини, що виникли між сторонами носять характер суброгації та регулюються положеннями\~статті 993 ЦК України\~та\~статті 27 Закону України "Про страхування". Згідно зі\~статтею 27 Закону України "Про страхування"\~та\~статтею 993 ЦК України\~до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року N 4 у п. 27 постанови "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема,\~статтею 1191 ЦК України), а також\~статтею 38 Закону N 1961-IV, а для суброгації відповідно до\~статті 993 ЦК України\~і\~статті 27 Закону України "Про страхування"\~встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Відповідно до вказаних норм закону від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов`язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки. З огляду на положення ст.1192 ЦК України, розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Також у порядку суброгації страховик може стягнути із завдавача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив страхувальнику. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК України суброгація застосовується лише до майнового страхування. Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач прохає стягнути суму виплаченого страхового відшкодування в тому числі з підстав, передбачених ст. 993 ЦК України. Крім того відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат перейшло право вимоги, яке страхувальник, який отримав страхове відшкодування, мав до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Аналізуючи вищенаведене у сукупності, суд вважає, що Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» виконало всі покладені на нього зобов`язанні та у виплатило страхове відшкодування, а відтак у нього виникає повне право звернутися безпосередньо до відповідача з вимогою про відшкодування завданої йому матеріальної шкоди. У відносинах суброгації строк перебігу позовної давності починає обчислюватись з моменту виникнення страхового випадку. В даному випадку ДТП мало місце 09.03.2018 року, а з позовом позивач звернувся 18.06.2019 року, тобто в межах строку загальної позовної давності. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач має право на стягнення з [PERSON] в порядку суброгації суми завданих збитків, що дорівнює розміру страхового відшкодування, виплаченого страхувальнику, а саме 39\~314, 86 грн. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача також належить стягнути судовий збір у розмірі 1921, 00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved