Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-29 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача. 01.09.2015 р. ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обгрунтування якого зазначено, що 15.03.2013 р. між сторонами було укладено Договір поруки № 12/01-03-3/0214. Цього ж дня посвідчено заяву дружини поручителя про надання згоди на укладання зазначеного Договору. Згідно п.1.1 Договору поруки поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором солідарно з позичальником - ПрАТ «Бетон Нова» за виконання зобов`язань за кредитним договором «Невідновлювальна кредитна лінія на поповнення обігових коштів для корпоративних клієнтів» № 010/05/00756 від 24.12.2007 р., за умовами якого позичальник був зобов`язаний повернути кредит у розмірі 1172233,14 грн., сплатити 19 % річних за користування кредитом або іншому розмірі, згідно Додаткових угод. 15.03.2013 р. укладено Додаткову угоду до Кредитного договору № 010/05/00756/5, відповідно до п.1 якої сторони дійшли згоди, що сума кредиту складає 1172233,14 грн., кінцевий термін погашення - 31.10.2014 р. Умови договору позичальником не виконано. Станом на 19.03.2015 р. заборгованість перед банком складає 611387,48 грн., з яких 426546,00 грн. - заборгованість по кредиту, 62966,31 грн. - заборгованість по процентам, 85490,48 грн. - пеня, 36384,69 грн. - штрафи. Просив стягнути зі [PERSON] зазначену суму заборгованості та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654,00 грн. [PERSON] надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що 15.03.2013 р. було укладено договір поруки. У кредитному договорі кінцевий строк погашення кредиту є 31.10.2014 р. У зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором позивач мав звернутися до суду із позовом до поручителя протягом шести місяців з вказаного часу, а саме: до 31.04.2015 р. Однак позов був пред`явлений у вересні 2015 р., у зв`язку з чим просив відмовити у його задоволенні. Представник [PERSON] - [PERSON] - надав пояснення-відзив, в якому зазначив, що вважає Договор поруки № 12/01-03-3/2014 від 15.03.2013 р. є недійсним, вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволенню не підлягають з огляду на те що [PERSON] в жодні правовідносини з Банком з приводу укладення зазначеного договору не вступав, а підпис на договорі виконано не ним, що підтверджується висновком спеціаліста № ED-1726-7-1235.19 від 10.01.2019 р., відповідно до якого підпис в розділі «Поручитель» в бланковому рядку перед ініціалами « [PERSON] » в Договорі поруки № 12/01-03-3/2014 від 15.03.2013 р. виконано не [PERSON] , а іншою особою. Крім того, звертаючись до суду із позовом 17.08.2015 р. позивачем пропущено строк, оскільки зобов`язання за Кредитним договором мали бути виконані до 31.10.2014 р., тобто, із позовом до відповідача Банк повинен був звернутися до 31.04.2015 р. Просив відмовити у задоволені вимог, визнати Договір поруки недійсним. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання Договору поруки недійсним, в обгрунтування якого зазначив, що в первісному позові Банк просить стягнути з нього 611357,48 грн., проте, в жодні правовідносини з Банком з приводу укладення Договору поруки № 12/01-03-3/2014 від 15.03.2013 р. він не вступав, а підпис у Договорі виконано не ним. Жодних повідомлень, вимог чи інших документів з метою стягнення з ньогокоштів Банк не надсилав. Про існування оскаржуваного договору дізнався у 2018 р. Просив визнати Договір поруки недійсним, стягнути з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» судові витрати. Також, представником [PERSON] та [PERSON] подане клопотання про закриття провадження за первісним позовом у зв`язку з відсутністю предмету спору, оскільки рішенням Господарського суду Запорізької області від 26.10.2015 р. у справі № 908/2520/15 за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ТОВ «Східно-Український Альянс», третя особа на стороні відповідача- ТОВ «Виробниче об`єднання «Іліташ» та ПрАТ «Бетон Нова» про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості. Рішенням було встановлено, що 24.12.2008 р. між Банком та ЗАТ «Бетон Нова» укладено Кредитний договір № 010/05/00756. Із посиланням на рішенням Господарського суду Запорізької області від 08.07.2015 р. по справі № 908/2829/15 вказується, що за рішенням суду стягнуто з ПрАТ «Бетон Нова» на користь Банку 426546,00 грн заборгованості за кредитом, 62966,31 грн. - заборгованості за відсотками, 85490,48 грн. - пені, 36384,69 грн. - суми штрафів, 12227,80 грн. судового збору. Таким чином, грошова сума заборгованості у розмірі 611387,48 грн. боржника ПрАТ «Бетон Нова» вже отримана позивачем за первісним позовом, що виключає наявність спору. Представник ТОВ «ФК «Форінт» подала заяву, в якій зазначено про зменшення позовних вимог в частині погашення майновим поручителем заборгованості позичальника та збільшення в частині нарахування 3 % річних, оскільки 19.11.2020 р. на прилюдних торгах була реалізована сума 4825940,00 грн за нерухоме майно, належне ТОВ «СХІДНО-УКРАЇНСЬКИЙ АЛЬЯНС», яке перебувало в іпотеці ТОВ «ФК «Форінт» як забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором. 01.12.2020 р. на рахунок ТОВ «ФК «Форінт» з суми іпотеки було зараховано 3284297,02 грн. Також зазначає, що [PERSON] звертався до суду з позовом про припинення оспорюваного Договору поруки (справа № 757/46421/16-ц). У задоволені позову було відмовлено, що свідчить про те, що строк оскарження Договору поруки сплив і що [PERSON] підписував оспорюваний Договір та просив у судовому порядку його припинити. Крім того, у заяві зазначено, що висновок експерта є одночасно неповним (проведено аналіз не всіх документів, поданих експерту) і сумнівним, оскільки права ТОВ «ФК «Форінт» були обмежені. Просила визнати висновок експерта № 7711-7712, складений 31.05.2021 р. неналежним, недопустимим доказом, оскільки виготовлений неуповноваженою установою за відсутності ухвали про призначення експертизи, враховуючи, що він є неповним, неясним та сумнівним та визнати недопустимими доказами по справі подані [PERSON] документи, які містять вільні та умовно-вільні зразки підпису останнього. Призначити додаткову експертизу. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 03.09.2015 р. суддею Моцним О.С. було відкрито провадження по справі. Ухвалою від 11.09.2015 р. справу призначено до судового розгляду. 16.10.2015 р. по справі ухвалено заочне рішення. Ухвалою від 29.07.2016 р. призначено до розгляду заяву про перегляд заочного рішення. Ухвалою від 08.09.2016 р. заочне рішення скасоване, справу призначено до розгляду в загальному порядку. Ухвалою від 19.10.2016 р. провадження по справі зупинено за клопотанням [PERSON] . Ухвалою від 16.07.2018 р. суддею Коліщук З.М. справу прийнято до провадження, проваженя по справі зупинено. Ухвалою від 06.08.2018 р. суддею Капітоновим В.І. справу прийнято до провадження. Ухвалою від 31.08.2018 р. провадження поновлено, справу призначено до розгляду. Ухвалою від 15.11.2018 р. залишено без руху клопотання представника [PERSON] про подовження процесуального строку для подачі відзиву та задоволено його клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції. Ухвалою від 11.12.2019 р. по справі залучено правонаступника позивача - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» ТОВ «ФК «Форінт». Ухвалою від 13.03.2020 р. задоволено клопотання про витребування доказів у ТОВ «ФК «Форінт». Ухвалою від 15.07.2020 р. по справі призначено судово-почеркознавську експертизу, провадження зупинено. Ухвалою від 21.12.2020 р. провадження по справі поновлено за клопотанням експерта. Ухвалою від 14.01.2021 р. задоволено клопотання експерта про надання документів, призначено судово-почеркознавську екпертизу, провадження зупинено. Ухвалою від 08.06.2021 р. провадження по справі поновлено. Ухвалою від 06.07.2021 р. відмовлено в задоволенні клопотання про залучення третьої особи на стороні первісного позивача. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Під час розгляду були досліджені письмові докази Банком, відповідно до яких 24.12.2008 р. між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ЗАТ «Бетон Нова» було укладено кредитний договір № 010/05/00756. Надано виписку по тілу кредиту. 06.10.2009 р., 30.06.2010 р., 31.03.2011 р., 28.03.2012 р., 15.03.2013 р., 04.07.2014 р. були укладені Додаткові угоду до зазначеного кредитного договору. Згідно останніх змін до Кредитного договору відповідно до Додаткової угоди, зазначено строк виконання зобов`язань - до 31.10.2014 р. 15.03.2013 р., як було зазначено Банком, між ним та [PERSON] було укладено Договір поруки № 12/01-03-3/0214, відповідно до умов якого поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором солідарно з позичальником за виконання забезпечених зобов`язань. Згідно п.2.2 даного Договору поручитель зобов`язується здійснити виконання забезпечених зобов`язань протягом 30 банківських днів з дати отримання вимоги від кредитора. Згідно п.7.2 Договір діє до повного виконання забезпечених зобов`язань та зобов`язань поручителя за цим договором. Надано нотаріально посвідчену заяву дружини [PERSON] від 15.03.2013 р. про надання згоди на укладання Договору поруки [PERSON] . В обгрунтування зустрічного позову [PERSON] надано Висновок Судової незалежної експертизи України за Договором № ED-1726-7-1235.19 від 08.02.2019 р., відповідно до якого при дослідженні копії, як досліджувальних підписів так і зразків підпису [PERSON] , не можливо виявити ознаки технічної підробки, крім цього, не можливо за відсутності наявних ознак монтажу елементів об`єктів вважати, що такі відсутні, а також враховуючи кількісно-якісні характеристики надісланого порівняльного матеріалу, подальше дослідження наданої копії підпису та висновки носять виключно орієнтуючий характер. Підпис в розділі «Поручитель» на бланковому рядку перед ініціалами та прізвищем « [PERSON] » в Договорі поруки № 12/01-03-3/0214 від 15.03.2013 р. виконаний не [PERSON] , а іншою особою, що неможливо розглядати як висновок, для отримання якого необхідно дослідити оригінал підпису та в достатній кількості оригінали зразків підпису та почерку [PERSON] . Крім того, надані рішення суду про стягнення заборгованості Банком з ПрАТ «Бетон Нова» по справах № 908/2520/15 та № 908/2829/15. Згідно Висновку експерта № 7711-7712 від 31.05.2020 р. підпис в розділі «Поручитель» на бланковому рядку перед ініціалами та прізвищем « [PERSON] » в Договорі поруки № 12/01-03-3/2014 від 15.03.2013 р. виконано не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням підписам [PERSON] , ймовірно «по пам`яті». Суд не приймає доводи ТОВ «ФК «Форінт» викладені у заяві від 02.02.2022 р., оскільки ухвалою суду від 15.07.2020 р. по справі призначено судово-почеркознавську експертизу, яка була оскаржена ТОВ «ФК «Форінт». В апеляційній скарзі представник посилався на незаконність, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим просила скасувати ухвалу та направити справу для подальшого розгляду. Ухвалою Донецького апеляційного суду від 16.09.2020 р. апеляційна скарга була залишена без задоволення. Ухвалою від 14.01.2021 р. задоволено клопотання експерта про надання документів, знову призначено судово-почеркознавську екпертизу, згідно Висновку якої підпис в розділі «Поручитель» на бланковому рядку перед ініціалами та прізвищем « [PERSON] » в Договорі поруки № 12/01-03-3/2014 від 15.03.2013 р. виконано не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням підписам [PERSON] , ймовірно «по пам`яті». Таким чином твердження щодо проведенням експертизи з порушенням вимог закону не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. Стосовно рішення суду по справі № 757/46421/16-ц, то зважаючи на те, що заявлені [PERSON] вимоги нерозривно пов`язані з фактом наявності та рухом справи № 242/3582/15-ц, в якій на час вирішення даної справи можливе як прийняття рішення по суті, так і відмова позивача від позову, залишення його без розгляду, визнання відповідачем, укладення між сторонами мирової угоди, тощо, при цьому, жодна із сторін не надала суду такої інформації, рішенням Печерського районного суду м.Києва від 06.12.2016 р. у задоволені позову було відмовлено, як такого, що належним чином не обгрунтований, а не у зв`язку з тим, що строк оскарження Договору поруки сплив і що [PERSON] підписував оспорюваний Договір, як зазначено в запереченнях ТОВ «ФК «Форінт». Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] в жодні правовідносини з Банком з приводу укладення зазначеного Договору поруки не вступав, а підпис на договорі виконано не ним, а іншою особою з наслідуванням його підпису, сума заборгованості за Кредитним договором вже була стягнута рішенням Господарського суду Запорізької області від 08.07.2015 р. з ПрАТ «Бетон Нова» по справі № 908/2829/15, і тому аргументи, викладені у первісному позові та вимоги Банку щодо стягнення зі [PERSON] заборгованості, як з поручителя по кредитному договору, не знайшли свого обгрунтування в ході судового розгляду. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись у строк, що встановлений у договорі. Статтею 536 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний сплачувати проценти за користування чужими грошовими коштами. Згідно ч.1 ст.598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно зі ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Частиною першою статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно до частин першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Порука на підставі ч.4 ст. 559 ЦК України припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. У правовій позиції Верховного Суду України від 20.04.2016 року № 6-2662цс15, вказано, що умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором. Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов`язань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов`язання застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобов`язання за договором поруки слід пред`явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем). Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши представлені докази, законодавство, що регулює дані правовідносини, дійшов до висновку, що на момент звернення до суду із позовом строк заявлення кредитором вимог до поручителя сплив. Жодних повідомлень поручителю згідно умов Договору поруки № 12/01-03-3/0214 від 15.03.2013 р. за Кредитним договором № 010/05/00756 від 24.12.2008 р., укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПрАТ «Бетон Нова», поручителю [PERSON] надіслано не було. Більш того, сума заборгованості за даним Кредитним договором вже була стягнута рішенням Господарського суду Запорізької області від 08.07.2015 р. з ПрАТ «Бетон Нова» по справі № 908/2829/15. Також, як вбачається з висновків експертів № ED-1726-7-1235.19 від 08.02.2019 р., № 7711-7712 від 31.05.2020 р., [PERSON] в жодні правовідносини з Банком з приводу укладення зазначеного Договору поруки не вступав, а підпис на договорі виконано не ним, а іншою особою з наслідуванням його підпису. Таким чином, позовні вимоги первісного позивача задоволенню не підлягають, а підлягають задоволенню вимоги позивача за зустрічною позовною заявою. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved