Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з\~ [PERSON] на\~його користь\~матеріальну компенсацію\~вартості його\~1/2 частки будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , в сумі 1311049 гривень 50 копійок, який знаходиться у спільній частковій власність з відповідачем. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідачці належить 1/2 ідеальної частини незавершеного будівництва будинку, готовністю 95%, розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі заочного рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26.01.2011 року, та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.12.2015 року. Разом з\~тим,\~він,\~позивач,\~є власником\~1/2\~ідеальної частини\~вказаного незавершеного\~будівництва будинку,\~готовністю 95%,\~на підставі\~рішення Дніпропетровського\~районного суду\~Дніпропетровської області\~від 11.11.2016\~року по\~цивільній справі\~№ 175/3258/16-ц,\~яке набрало\~законної сили\~28.03.2017\~року,\~тому маючи\~намір щодо\~розділу будинку\~та земельної\~ділянки,\~у відповідності\~до розміру\~часток у\~праві спільної\~часткової власності\~по 1/2\~частині,\~він звернувся\~до відповідачки\~з пропозицією\~вкласти нотаріально\~оформлений договір\~про сплату\~йому компенсації\~ринкової вартості\~1/2 частини будинку, тим самим викупити належну йому ідеальну частину будинку, але в усній формі відповідачка відмовилася від такої пропозиції, незважаючи на проведене, за його рахунок, будівельно-технічного експертного дослідження по визначенню ринкової вартості будинку. Таким чином, позивач вважає, що розподілити в натурі будинок неможливо, оскільки неможливо виділити кожному окремо приміщення, які знаходяться в цокольному поверсі, на І-му та на ІІ-му поверхах, без втрати їх цільового призначення, так як при плануванні будинку не враховувалися якісь варіанти майбутнього реального розподілу будинку, тому він змушений звернутися до суду з даним позовом за захистом свого права. Позивач та його представники у судовому засіданні повністю підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з-підстав викладених у позові, стягнувши з відповідачки на користь позивача матеріальну компенсацію вартості 1/2 частини спірного майна. Відповідачка та її представник у судовому засіданні пред`явлені позовні вимоги не визнала, вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими, про що надали відповідний відзив на позовну заяву у якому повністю заперечували проти пред`явленого позову та просили суд відмовити у його задоволенні. Суд, заслухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, оцінивши кожний доказ окремо, а також докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Так, згідно із\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч. 3 ст.13 ЦПК України\~учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета позову на власний розсуд. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 1/2 частини об`єкту незавершеного будівництва готовністю 95 %, розташованого по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті сина [PERSON] , померлого [INFO] , на підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11.11.2016 року по цивільній справі №175/3258/16-ц, яке набрало законної сили 28.03.2017 року, та його право зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстровий № 21899764 від 14.04.2017 року. Також встановлено, що відповідачці [PERSON] належить 1/2 ідеальної частини незавершеного будівництва будинку, готовністю 95%, розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.12.2015 року. Разом з тим, судом встановлено, що [PERSON] зареєстрував своє право власності на його частину домоволодіння, незавершеного будівництвом готовністю 95%, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.04.2017 року (що підтверджується копією відовідного витягу наявною в матеріалах справи). У свою чергу, відповідачці [PERSON] в державній реєстрації 1/2 частки вказаного майна було відмовлено у зв`язку з тим, що домоволодіння не введене в експлуатацію і не оформлена належним чином земельна ділянка, на якій воно розташоване, що підтверджується відповідною відповіддю наявної в матеріалах справи). Так, відповідно до ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Як встановлено у судовому засіданні, позивач, маючи намір\~щодо розділу\~будинку та\~земельної ділянки,\~у відповідності\~до розміру\~часток у\~праві спільної\~часткової власності\~по 1/2\~частині,\~звернувся до\~відповідачки з\~пропозицією вкласти\~нотаріально оформлений\~договір про\~сплату йому\~компенсації ринкової\~вартості 1/2 частини будинку, розмір якої визначено на підставі проведеного за його рахунок, будівельно-технічного експертного дослідження по визначенню ринкової вартості будинку, тим самим викупити належну йому ідеальну частину будинку, але відповідачка відмовилася від такої пропозиції. Так, за правовою позицією Касаційного цивільного суду Верховного Суду України стосовно моменту виникнення права власності на об`єкти незавершеного будівництва (постанова від 28.02.2018 у справі № 352/626/13-ц) об`єкт\~будівництва (об`єкт\~незавершеного будівництва)\~-\~це нерухома\~річ особливого\~роду:\~її фізичне\~створення розпочато,\~однак не\~завершено. Щодо такої\~речі можливе\~встановлення будь-яких\~суб`єктивних\~майнових,\~а також\~зобов`язальних\~прав,\~у випадках\~і в\~порядку,\~визначених актами\~цивільного законодавства.\~Проте вирішуючи\~питання про\~виникненні,\~зміну та\~припинення суб`єктивних\~цивільних прав\~стосовно об`єкта\~незавершеного будівництва,\~потрібно враховувати\~особливості та\~обмеження,\~встановлені законодавчими\~актами.\~Отже,\~новостворене нерухоме\~майно набуває\~юридичного статусу\~житлового будинку\~після прийнятті\~його до\~експлуатації і\~з моменту\~державної реєстрації\~права власності\~на нього.\~До цього\~моменту,\~не будучи\~житловим будинком\~із юридичного\~погляду,\~об`єкт\~незавершеного будівництва\~є сукупністю\~будівельних матеріалів,\~тобто речей\~як предметів\~матеріального світу,\~щодо яких\~можуть виник\~іти цивільні\~права та\~обов`язки,\~тому такий\~об`єкт\~є майном,\~яке за\~передбачених законом умов може, наприклад, належати на праві спільної сумісної власності та із дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу. У свою чергу, щодо висновок будівельно-технічного експертного дослідження №1153-08 від 22.08.2016 р. щодо ринкової вартості спірного домоволодіння, на якому позивач грунтує свої позовні вимоги, був складений у поза судовому порядку за ініціативою та за кошти позивача, без попередження експерта про кримінальну відповідальність (як того вимагає діюче законодавство) крім того без попередження відповідача, більше ніж 4 роки тому, проведений без фактичного огляду всього домоволодіння, про що зазначено в самому висновку, тому такий висновок не є належним та допустимим доказом на підтвердження вартості спірного домоволодіння, у зв`язку з чим суд ставиться до нього критично та не приймає до уваги. Крім того, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач в своєму позові зазначає про те, що спірне домоволодіння не може бути поділене на два окремих згідно їх ідеальних часток, але це не відповідає дійсності, адже згідно висновку №1516 судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі [PERSON] за позовом до [PERSON] від 19.09.2003 року, експертами було запропоновано варіант поділу домоволодіння та визначено порядок користування земельною ділянкою, що підтверджується копія такого висновку наявного в матеріалах справи. Тому з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що по суті спір сторін може бути вирішено виключно після проведення відповідних судових будівельно-технічних експертиз, на вирішення яких повинні бути поставленні відповідні питання, проте, позивачем, у свою чергу, в судовому засіданні, під час обговорення судом питання щодо необхідності призначення по даній справі відповідних експертиз, було зазначено про недоцільність проведення таких експертиз та ним подібні клопотання заявлятися не будуть. Так, відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні [PERSON] не доведено правомірність звернення до суду з позовною заявою та не обґрунтовано свої позовні вимоги, а саме: не доведено, наявність неправомірних дій з боку [PERSON] , що перешкоджають та не дають можливості володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, що є у спільній частковій власності та не доведено неможливість виділення такого майна в натурі з дотриманням всіх будівельно-технічних норм встановлених чинним законодавством. При цьому, доводи позивача щодо наявного обов`язку відповідачки сплатити йому грошову компенсацію за іншу частку майна, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки розмір грошової компенсації належним чином не встановлений. Крім того, відповідачка у судовому засіданні зазначала про бажання виділу спільного домоволодіння саме в натурі та не заперечувала проти спільного користування ним, тому суд приходить до висновку про те, що сплата компенсації одного з співвласників іншому, є його правом, а не обов`язком, у зв`язку з чим не знаходиться обґрунтованих та законних підстав для примусового стягнення з відповідачки на користь позивача такої грошової компенсації. Крім того, Верховний Суд України неодноразово висловлював свою позицію із зазначеного питання, а саме те, що із змісту норми ст.\~365\~ЦК випливає, що припинення права особи на частку у спільному майні допускається за наявності будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 - 3 ч. 1 ст. 365 ЦК, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (ухвала Верховного Суду України від 23 червня 2010 р. у справі N 6-22505св09; постанова від 16 січня 2012 р. у справі N 6-81цс11), а відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України: при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Окрім цього в ч.ч.5,6 ст.13\~Закону України\~«Про судоустрій\~і статус\~суддів» визначено: висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права Проте, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивачем не заявлено позовної вимоги щодо припинення за ним права власності на частку у спільному майні та визнання за відповідачкою права власності в цілому на спірний будинок. Тому з урахуванням вказаних обставин, не немає й підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] різниці вартості спільної частки, належної йому, у розмірі 1311049,50 грн., оскільки присудження такої компенсації можливе виключно як наслідок припинення права на вказану частку у спільному майні на підставі статті 365 ЦК України. Відтак, зважаючи на вище викладене, а також з урахуванням вимог чинного законодавства, суд приходить висновку, що у задоволенні позовних вимоги слід відмовити у повному обсязі. Судові витрати понесені позивачем, на підставі п.2 ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України залишити за позивачем.

Outcome: dismissed