Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-23 00:00:00

06.12.2021 позивач [PERSON] подала до Турківського районного суду Львівської області позов до [PERSON] про стягнення майнової шкоди в розмірі 20 940,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 14.09.2021 о 09 год 30 хв в м. Турка, вул. Середня, 3, Львівська область водій [PERSON] , керуючи автомобілем "Volkswagen Bora" номерний знак [NUMBER] , порушив правила дорожнього руху та скоїв наїзд на паркан біля її житлового будинку, внаслідок чого автомобіль та паркан отримали зовнішні технічні пошкодження. [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. В результаті ДТП [PERSON] завдав позивачці майнової шкоди на суму 20 940,00 грн., що становить вартість відновлення паркану біля будинку. Добровільно відповідач шкоди не відшкодував, тому позивачка змушена звернутись до суду. Ухвалою суду від 11.01.2022 відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав та мотивів, які викладені в позовній заяві. Пояснила, що 14.09.2021 відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем, заїхав в паркан біля її житлового будинку, де вона проживає з чоловіком, пошкодив бляху, стовпці паркану. Відповідач сказав, що відшкодує збитки, однак цього не зробив. Вона з чоловіком не має коштів на відновлення паркану, тому просить стягнути такі з відповідача, як винної особи. Зазначила, що розмір збитків визначила, виходячи з цін в магазинах на будівельні матеріали, а заробітну плату майстрам за ремонтні роботи визначила з їх слів. Відповідно до цього склала власний локальний кошторис. Просить позов задовольнити повністю. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримав позовні вимоги позивачки, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки засобами поштового зв`язку по місцю реєстрації на проживання, в судове засідання повторно не з`явився, причин неявки не повідомив, відзиву не подав, про що свідчать матеріали справи, рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, які повернулися до суду без вручення відповідачу з відміткою працівника поштового відділення "за закінченням встановленого строку зберігання". Згідно п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відтак, суд дотримався вимоги щодо належного повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи, а з урахуванням, що адресат не проживає за адресою місця проживання і його місце проживання не відоме, що зареєстрована у встановленому законом порядку, а інших відомостей щодо місця перебування чи проживання відповідача немає, то така вважається врученою. Ухвалою суду від 24.05.2022 без виходу до нарадчої кімнати постановлено проводити заочний розгляд цивільної справи за згодою позивачки. Заслухавши позивачку та її представника, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив такі обставини справи та відповідні до них правовідносини. 14.09.2021 о 09 год 30 хв в м. Турка, вул. Середня, 3, Львівська область водій [PERSON] , керуючи автомобілем "Volkswagen Bora" номерний знак [NUMBER] , не врахував дорожніх умов, не впорався з керуванням, не вибрав безпечної швидкості руху та скоїв наїзд на паркан біля житлового будинку [PERSON] , внаслідок чого автомобіль та паркан отримали зовнішні технічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Відповідно до постанови Турківського районного суду Львівської області від 01.10.2021 у справі №458/764/21, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Власником житлового будинку в [ADDRESS] є чоловік позивачки [PERSON] , позивачка зареєстрована в цьому будинку, проживає разом з чоловіком. Як видно з локального кошторису, складеного та підписаного позивачкою [PERSON] , такий складений в поточних цінах у магазинах станом на 01.12.2021 і включає такі підготовчі роботи: демонтаж пошкодженої огорожі, розбирання огорожі, бетонного фундаменту під огорожею, в тому числі в землю на глибину 0,5 м. - 2 робочі дні, два робітники, заробітна плата (2 х 2 х 1000) =4000, 00 грн. Перевезення будівельного сміття до 15 км. (без урахування вартості навантажувальних робіт) - 1200,00 грн.; урахування вартості навантажувальних робіт - 1000,00 грн. Також вартість матеріалів на відновлення огорожі: цемент 300 кг. (6 міш х 165 грн = 990 грн); пісок 1 м.куб. (1 х 480 грн.=480 грн); щебінь 1 м.куб. (1 х 680 грн.=680 грн). Крім того, влаштування бетонних фундаментів під огорожу + (заробітна плата) дошки на опалубку - 0,5 куб.м. - 2250 грн., заробітна плата (2 роб. х 2 дні х 1000 грн = 4000,00 грн). Окрім того, заміна металевих конструкцій огорожі + (заробітна плата). Вартість матеріалів: квадрат металевий (профіль) довжиною 8 м. х 105 грн = 840 грн., лист металевий 3 штуки х 500 грн =1500 грн, заробітна плата (2 х 2 х 1000=4000 грн.), а всього на загальну суму 20 940,00 грн. Позивачка, звернувшись до суду з цим позовом, стверджує, що відповідач не відшкодував їй добровільно майнової шкоди, завданої пошкодженням паркану. Відтак, суд встановив, що між сторонами виник спір про відшкодування шкоди, який регулюється нормами Цивільного кодексу України, зокрема, параграфом 1 Глави 82 «Загальні положення про відшкодування шкоди». Вирішуючи цей спір, суд виходить з таких мотивів та норм права. За приписами ч.1, ч.2 п.1, ч.3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначено у ст. 1166 ЦК України відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно із ч. 2, ч. 5 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до пункту 4 постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК), відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано лише внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. У силу вимог ч. 1 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У ході розгляду справи суд встановив, що 14.09.2021 дійсно мала місце дорожньо-транспортна пригода за участі відповідача [PERSON] , який керуючи автомобілем "Volkswagen Bora" номерний знак [NUMBER] , порушив правила дорожнього руху та скоїв наїзд на паркан біля житлового будинку [PERSON] , внаслідок чого автомобіль та паркан отримали зовнішні технічні пошкодження. Постановою Турківського районного суду Львівської області від 01.10.2021 [PERSON] визнано винуватим по даному факту ДТП за ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Отже, суд встановив, що неправомірними діями відповідача була завдана шкода майну позивачки, і між діями та шкодою є безпосередній причинний зв`язок, а отже у відповідача виник обов`язок відшкодувати таку шкоду. Водночас, за таких обставин, у позивача є обов`язок довести розмір такої шкоди. Так, на підтвердження розміру завданої шкоди - 20 940 грн, позивачка надала суду локальний кошторис на будівельні роботи на ремонт паркану. При цьому, як пояснила позивачка в судовому засіданні, вартість будівельних матеріалів, необхідних для відновлення паркану, визначена нею виходячи з цін у магазинних, кількість будівельних матеріалів вона визначила, з урахуванням завданих пошкоджень, а вартість роботи (заробітна плата) - зі слів майстрів. Ступінь пошкодження паркану та відповідно необхідний для його відновлення будівельний матеріал, встановила сама. Суд критично оцінює такий локальний кошторис, як доказ на підтвердження завданої майнової шкоди, оскільки він складений та підписаний самою позивачкою, відомості про кількість, обсяг та вартість будівельних робіт з відновлення паркану, які містяться в ньому, позивачка вказала, виходячи з цін в магазинах, однак жодного підтвердження цьому не надала. Покликання позивачки на вартість робіт майстрів, які вона знає з їх слів, суд вважає неспроможними, а тому такі відхиляє. Також, позивачка не надала суду належних та допустимих доказів про те, які пошкодження були завдані паркану внаслідок ДТП, що в свою чергу, є необхідним для визначення обсягу робіт, кількості будівельних матеріалів для його відновлення, та відповідно, для визначення загальної вартості таких. У протоколі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП, схемі ДТП відсутні відомості про те, які саме пошкодження були завдані паркану, інших доказів цьому позивачка суду не надала, а тому не виявляється можливим встановити, чи такі пошкодження у вартісному виразі відповідають заявленому позивачкою розміру шкоди на відновлення паркану в сумі 20 940 грн. Інших доказів на підтвердження заявлених позовних вимог позивачка суду не надала. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи те, що позивачка не довела розміру завданої шкоди 20 940 грн відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи, належних та допустимих доказів цьому не надала, тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Оскільки в позові відмовлено, тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору покладаються на позивача.

Outcome: dismissed