Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-07 00:00:00

[PERSON] , яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON] звернулася в Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області із позовною заявою до Акціонерного Товариства «Українська залізниця» у якій просить стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь [PERSON] 400 000 грн. та на користь [PERSON] 400 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.04.2016 року на ділянці «Березовиця - Тернопіль» у районі вул. Гайова, м. Тернопіль, вантажний потяг сполученням «Чортків-Тернопіль», скоїв наїзд на [PERSON] , [INFO] , який [INFO] від отриманих травм помер в лікарні. За фактом настання цієї події 16.04.2016 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016210010001387 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого від 26.07.2020 року вказане кримінальне провадження, закрито. Позивач [PERSON] доводилася загиблому дружиною, отже вона втратила чоловіка, тобто людину, з яким вона жила однією сім`єю і з якою була надзвичайно близька. Втратила моральну та матеріальну підтримку. До моменту смерті загиблого подружжя прожило разом 5 років. Крім того, в шлюбі вони з чоловіком народили та почали виховувати сина. Позивач позбавлена можливості розраховувати на підтримку та допомогу чоловіка. Вона втратила можливість як святкувати по-сімейному різні події та свята так і переживати негативні події в житті. [PERSON] є сином загиблого, якому на момент ДТП було менше двох років та який втратив батька. Тому він позбавлений можливості свідомо побачити батька і зможе дізнатися про нього лише зі слів. Син назавжди залишився напівсиротою. Позбавлений батьківської підтримки та допомоги. Внаслідок смерті батька він позбавлений можливості отримувати допомогу та підтримку від батька, що відновлені у будь-який спосіб бути не можуть. Він був близьким з батьком, вони проживали разом, батько піклувався про нього та допомагав матеріально. [PERSON] втратив батька в ранньому віці, що для дитини дуже сильне потрясіння, він відчуває страждання та біль пов`язані з втратою рідного батька, неможливістю поспілкуватися з батьком, отримати від нього пораду. Позивачі вказали, що втратили найближчу людину, голову сім`ї, позбавились підтримки батька та чоловіка, любові та допомоги. Щодо тяжкості вимушених змін, позивачі зазначили, що враховуючи вищенаведене, а також те, що позивачів й загиблого об`єднували тісні сімейні зв`язки, а також спільний побут - в зв`язку зі смертю чоловіка та батька вимушені зміни в житті є дуже тяжкими, останнім потрібно докладати надзвичайних зусиль для організації свого життя. Щодо часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану позивачі вказали, що попередній стан ніколи не може бути відновлений, оскільки смерть є невідворотною і непоправною втратою. Будь-які зусилля з боку позивачів не призведуть до позитивних змін в їхньому житті, оскільки вони втратили чоловіка та батька назавжди. Страждання позивачів пов`язані зі смертю [PERSON] є не "одномоментними", а "триваючими" тому, що втрата близької людини є непоправною трагедією в їхньому житті. Враховуючи те, що позивачів та загиблого об`єднували тісні стосунки, вони отримували матеріальну підтримку і допомогу від загиблого, а також те, що смерть [PERSON] повністю змінила життя останніх у всіх сферах та зруйнувала нормальні життєві зв`язки, позивачі оцінюють розмір грошового відшкодування завданої їм моральної шкоди у грошовому еквіваленті - 800 000 грн. 00 коп., тобто по 400 000 грн. 00 коп. на кожного з позивачів. Ухвалою судді від 25 серпня 2021 відкрито провадження у вказані справі за правилами загального позовного провадження. Представником відповідача подано відзив на позов, відповідно до якого АТ «Укрзалізниця» просить відмовити в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Позивачі наполягають на виплаті кожному моральної шкоди у розмірі по 400 000 грн., однак підстави для задоволення моральної шкоди відсутні. Загиблий [PERSON] перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння порушив Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України знаходячись в межах залізничної колії (лежав верхньою частиною тіла між залізничними рейками). Вини машиніста та помічника машиніста в цьому немає, кримінальне провадження закрито за відсутністю в діях машиніста складу кримінального правопорушення. Також вказують, що жодних доказів, які б підтверджували факти, що стали наслідком тяжких страждань, негативних почуттів та пережитого нервового стресу, того, що позивачі позбавлені допомоги та підтримки до позовної заяви не додано. Представником позивачів подано відповідь на відзив, у якій представник позивачів вказує про те, що порушення Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, наявність чи відсутність стану алкогольного сп`яніння, згідно практики Верховного Суду є предметом оцінки судом доказів у сукупності, але в жодному разі не є підставою для відмови у відшкодуванні шкоди дружині та сину загиблого. Сам факт загибелі близької людини під час ДТП є безумовним свідченням та тривалості моральних страждань її рідних. При визначені розміру моральної шкоди обов`язково враховується те, як позивач оцінює розмір грошового відшкодування спричиненої грошової шкоди, оскільки моральна шкода є особистісним душевним стражданням і нерозривно пов`язаним з особою. Протокольною ухвалою суду від 15 листопада 2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачі та представник позивачів у судове засідання не з`явились, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у відсутність позивачів та їх представника. Представник відповідача АТ «Укрзалізниця» - адвокат Тарарук Л. Р. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав викладених у відзиві, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали кримінального провадження №12016210010001387, заслухавши пояснення представника відповідача, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи із наступного. Судом встановлено, що згідно постанови про закриття кримінального провадження №12016210010001387 від 26 липня 2016 року, о 20:03 год. 16 квітня 2016 року локомотивна бригада у складі машиніста [PERSON] та помічника машиніста [PERSON] управляючи вантажним поїздом №345 сполученням «Чортків - Тернопіль», у складі локомотива 2М62-1259-А/996-Б та 27-ми вантажних вагонів, вагою 1712 тон, рухалася зі швидкістю 28 км/год., залізничним перегоном сполученням «Березовиця-Тернопіль» у напрямку від станції «Чортків» до станції «Тернопіль-пасажирський». Під час руху на 2 км. 9 п.к. (+15 км.) навпроти будинку [ADDRESS] , вантажний поїзд № 3450 допустив наїзд (переїзд через тіло) [PERSON] , який перебував у стані алкогольного сп`яніння та знаходився в межах залізничної колії. Внаслідок даної пригоди потерпілий [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми із травматичною ампутацією лівої верхньої кінцівки та правої стопи, перелому лівої стегнової кістки, масивними ушкодженнями м`яких тканин правої нижньої кінцівки, що призвели до розвитку шокового стану. З вказаними тілесними ушкодженнями [PERSON] був доставлений каретою швидкої допомоги з місця пригоди до відділу анестезіології інтенсивної терапії Тернопільської міської комунальної лікарні швидкої допомоги, де о 07:20 год. [INFO] настала його смерть. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи трупа №302 від 18.05.2016 року, між травмуванням потерпілого внаслідок залізничної пригоди і настанням його смерті, існує прямий причино-наслідковий зв`язок. Крім цього, експерти вказали, що зважаючи на важкість стану потерпілого, вживання ним алкогольних напоїв під час перебування на стаціонарному лікуванні, можна виключити. Однак, наявність запаху алкоголю від порожнин та внутрішніх органів його трупа, а також результат судово-медичної експертизи взірців крові і сечі від його трупа, проведеної у відділенні судово-медичної токсикології, при якій виявлено етиловий спирт в концентрації: в крові - 2,03 % (проміле), в сечі - 2,48 % (проміле), свідчить про вживання ним алкогольних напоїв незадовго до поступлення на стаціонарне лікування. Така концентрація етилового спирту у крові відповідає стану середнього ступеня алкогольного сп`яніння. Позивач [PERSON] є дружиною, а [PERSON] - сином загиблого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] та копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Як вбачається з листа-відповіді АТ «Укрзалізниця» від 10.08.2021 №ц-4-88/4077/21, локомотив 2М62 № 965 А, № 965 Б вантажного поїзда, що скоїв наїзд 16.04.2016 на [PERSON] станом на 16.04.2016 перебував у тимчасовій експлуатації у виробничому підрозділі «Локомотивне депо Тернопіль» регіональної філії «Львівська залізниця», балансоутримувач - виробничий підрозділ «Локомотивне депо Жмеринка» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця». Відповідно до наказу ПАТ «Укрзалізниця» від 19.12.2016 № 792 та наказу регіональної філії «Львівська залізниця» від 13.01.2017 № 19воН/од локомотив 2М62 № 965 А, № 965 Б передано на баланс виробничого підрозділу «Локомотивне депо Тернопіль» регіональної філії «Львівська залізниця». Машиніст [PERSON] працює у виробничому підрозділі «Локомотивне депо Тернопіль» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» на посаді машиніст електровоза з 23.09.2013. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] . Кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 липня 2016 року за №12016210010001387, закрито у зв`язку з відсутністю в діях працівників залізничного транспорту, а саме машиніста [PERSON] та помічника машиніста [PERSON] , складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 276 КК України. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 р., розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Враховуючи презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України), відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" №4 від 01.03.2014 р. при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України). Під умислом потерпілого потрібно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (ч. 2 ст.1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно із ч. 3-5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування; моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно зі ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом; вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання; суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення. Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 р. судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди позивачу визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, пов`язаних з противоправною поведінкою та страждань у зв`язку із пошкодженням майна, ступеня вини відповідача, який завдав шкоду. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Суд зазначає, що смерть рідної людини, це не відновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання. Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Суд вважає, що позивачами доведено факт завдання їм моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, які вони зазнали внаслідок смерті чоловіка та батька. При цьому смерть чоловіка та батька в результаті дорожнього-транспортної пригоди беззаперечно спричинила позивачам душевні страждання, порушила уклад їхнього життя та зруйнувала нормальні сімейні зв`язки, які існували між загиблим та його дружиною і сином, позбавила матеріальної та моральної підтримки у майбутньому. Визначаючи розмір грошового відшкодування завданої позивачем моральної шкоди, суд виходить із принципів розумності, справедливості такого відшкодування та враховує глибину душевних страждань позивачів, характер психологічної травми, яку вони отримали у зв`язку зі смертю рідної людини, конкретні обставини по справі, істотність вимушених змін, які існували у сімейних стосунках позивачів, які втратили турботу та підтримку близької людини, наслідки, що наступили, та їх невідворотність. Також, визначаючи розмір грошового відшкодування завданої позивачем моральної шкоди суд враховує, що причиною настання смерті [PERSON] стала його груба необережність, оскільки останній знаходився в межах колії у стані алкогольного сп`яніння, що є підставою, на думку суду, для зменшення такого відшкодування. Отже, враховуючи наведене суд вважає, що сума грошового відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 100000 кожному із позивачів є достатнім та розумним відшкодування завданої моральної шкоди, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до часткового задоволення. Твердження відповідача про те, що шкода спричинена не з вини працівників АТ «Укрзалізниця», а з необережності самого потерпілого, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник чи володілець джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. Таких обставин під час розгляду справи не встановлено. Посилання відповідача на те, що в матеріалах даної справи відсутні докази, які б підтверджували твердження позивачів про істотні зміни у її житті внаслідок загибелі сина є безпідставними, оскільки сам факт загибелі чоловіка та батька для дружини і сина є моральним стражданням. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача потрібно стягнути на користь держави 2 000,00 грн. судового збору, що становить 1 % від суми, яка стягується судом.

Outcome: partial