Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] пред`явила до суду позов до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 грудня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 31 травня 2012 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] , від якого [INFO] у них народилася дочка [PERSON] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 липня 2021 року розірвано шлюб між нею та відповідачем. Малолітня дочка [PERSON] проживає разом із нею та перебуває повністю на її утриманні. Однак, працюючи в Тернопільському комунальному підприємстві ПК «Березіль» на посаді контролера квитків та отримуючи мінімальну заробітну плату, самостійно вона не може забезпечити малолітню дочку усім необхідним. Натомість, відповідач [PERSON] усунувся від своїх обов`язків щодо надання матеріальної допомоги малолітній дочці, не цікавиться станом здоров`ям дитини, не надає жодних коштів на її утримання, хоча має постійне місце роботи та можливість забезпечувати дитину. За вказаних обставин просила позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 грудня 2021 року (головуюча суддя Черніцька І.М.) провадження у зазначеній справі було відкрите, та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. 21 січня 2021 року від відповідача [PERSON] надійшов до суду відзив, у якому вказує, що до розірвання шлюбу вони припинили спільне проживання із позивачкою, проте, він щомісячно пересилав колишній дружині кошти на утримання дочки в розмірі 5000-6000 гривень, щомісячно. Приїжджаючи до дитини завжди купляв дитині продукти, іграшки, одяг, фрукти. А тому, доводи позивачки про те, що він усунувся від матеріального утримання неповнолітньої дочки не відповідають дійсності. Також зазначає, що оскільки у нього не було постійного місця роботи, він періодично їздив на заробітки за кордон, однак, у зв`язку із епідемією, спричиненою коронавірусною хворобою обсяг роботи, та відповідно доходів, зменшився. За вказаних обставин, покликаючись на відсутність у нього роботи та стабільного доходу, просив позов задовольнити частково та стягувати з нього аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, при цьому зазначив, що він куплятиме дитині одяг, солодощі та інші необхідні речі, які придбавав до подання позову. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 травня 2022 року (головуюча суддя Сливка Л.М.) прийнято до розгляду матеріали даної цивільної справи, у зв`язку із перебуванням головуючої судді Черніцької І.М. у відпустці. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак, її представник адвокат Денисовський О.М. подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, згідно якого позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак у поданому відзиві на позов 21 січня 2021 року просив здійснювати розгляд справи за його відсутності та врахувати зазначені ним у відзиві на позов обставини. Судом установлено: Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 31 травня 2012 року, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 липня 2021 року, ухваленого у цивільній справі №607/8884/21. Від шлюбу у сторін [INFO] народилася дочка [PERSON] , про що складено актовий запис №407 Тернопільського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, яким 25 лютого 2019 року видане свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Малолітня дочка сторін [PERSON] , [INFO] проживає разом із матір`ю (позивачкою по справі [PERSON] ), що не заперечувалося відповідачем. Згідно викладених у позові обставин, якими позивачка обґрунтовує позовні вимоги, сторони не можуть досягнути згоди з приводу утримання малолітньої дочки [PERSON] . Згідно Довідки про доходи №16, виданої 28 грудня 2021 року Комунальною установою «ТМПК «Березіль» імені Л. Курбаса, [PERSON] працює у Комунальній установі «ТМПК «Березіль» імені Л. Курбаса на посаді контролера квитків, її дохід за період із липня 2021 року по грудень 2021 року становить 64836,17 гривень. Відповідач [PERSON] проживає та працює у м. Неаполь, Республіка Італія. (а.с.24) Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями статті 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною другою статті 150 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частин першої, другої статті 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так, згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 Сімейного кодексу України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Згідно із частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 8 Закону України Про охорону дитинства передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, суд критично сприймає зазначені у відзиві вимоги відповідача про необхідність стягнення аліментів у твердій грошовій сумі з огляду на отримання ним мінливого доходу. Так, законодавець не пов`язує спосіб стягнення аліментів у частці чи твердій грошовій сумі із наявністю чи відсутністю у платника аліментів регулярних доходів. Разом із цим, відповідачем не надано суду належних доказів на підтвердження того, що за своїм станом здоров`я чи фінансовим становищем він не може сплачувати аліменти на малолітню дочку [PERSON] у розмірі 1/4 (однієї четвертої) всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, враховуючи необхідність забезпечення прав малолітньої дочки сторін [PERSON] , [INFO] на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, беручи до уваги те, що відповідач є особою працездатного віку, не надав суду доказів про перебування у нього на утриманні інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб, а також докази на підтвердження того, що за своїм станом здоров`я чи фінансовим становищем він не може сплачувати аліменти на малолітню дочку [PERSON] , враховуючи те, що обов`язок щодо утримання дітей покладається рівною мірою на обох батьків, суд приходить до переконання, що з відповідача користь позивачки слід стягувати аліменти на малолітню дочку [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. За вимогами ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі наведеного та

Outcome: approved