Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-31 00:00:00

У червні 2021 року позивачі через свого представника звернулись до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вказаним позовом, в якому просять: 1) стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь [PERSON] моральну шкоду, заподіяну смертю [PERSON] \~ в розмірі 300 000 грн.; 2) стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь [PERSON] моральну шкоду, заподіяну смертю [PERSON] \~ в розмірі 300 000 грн.; 3) стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь [PERSON] моральну шкоду, заподіяну смертю [PERSON] \~ в розмірі 300 000 грн.; 4) стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь [PERSON] в якості відшкодування витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника в розмірі 13 261,60 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.10.2019 року водій електровозу № 4402 (ВЛ80 № 201) сполученням Фастів-Миронівка гр. [PERSON] на 33 км, пікеті № 6 здійснив наїзд потягом на гр. [PERSON] , який внаслідок наїзду загинув. За фактом настання події до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за № 12019110030003211. Власником електровозу є АТ «Українська залізниця», а машиніст потяга працює у виробничому підрозділі локомотивного депо Дарниця регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» з 2001 року. В результаті вищевказаного ДТП та наслідків від нього, дружині та дітям загиблого [PERSON] завдано моральної шкоди, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача. Крім того, син загиблого [PERSON] поніс всі витрати з поховання батька та спорудження йому надгробного пам`ятника, тому має право на його відшкодування. Заявлено про попередні (орієнтовний) розрахунок судових витрат на справничу допомогу в розмірі 30 000 грн. 17.06.2021 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 23.06.2021 року ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 09.08.2021 року засобами електронного зв`язку, а також засобами поштового зв`язку на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позов. Вказаний відзив обґрунтований тим, що з наданих документів невстановленими залишаються такі юридичні факти: заподіяння шкоди; причинно-наслідковий зв`язок між подією та завданою шкодою; наявність вини чи умислу в діях самого потерпілого; обов`язок відповідача відшкодувати дану шкоду. [PERSON] було порушено правила поведінки щодо заборони ходити по залізничним коліям, а в матеріалах справи відсутні докази навмисного завдання відповідної шкоди працівниками відповідача, машиніст не міг передбачити ситуацій, що пішохід буде знаходитись на залізничній колії та не реагуватиме на сигнали, а також не мав технічної можливості попередити наїзд. Вказано про однотипну практику Адвокатського об`єднання «Автопоміч» та завищений розмір правової допомоги. Представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 09.08.2021 року ухвалою суду задоволено клопотання представників позивачів та відповідача, витребувано від Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Київській області копії матеріалів кримінального провадження № 12019110030003211. 09.09.2021 року на адресу суду надійшли витребувані докази. 20.09.2021 року засобами електронного зв`язку на адресу суду надійшла відповідь на відзив представника позивачів адвоката Таргоній В.М., в обґрунтування якого зазначено, що сам факт загибелі чоловіка та батька є психотравматичною подією, безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань, оскільки втрата рідної людини це невідновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання. Позивачі були близькими з загиблим, разом проживали, постійно спілкувались, отримували увагу, любов, підтримку та допомогу. Наведено ряд судової практики про розмір стягнутої моральної шкоди в аналогічних справах, а також вказано, що заявлений розмір відповідає вимогам розумності та справедливості. 02.11.2021 року на адресу суду надійшли пояснення представника відповідача адвоката Будової Н.М., в обґрунтування яких зазначено про відсутність доказів вини Залізниці та навмисного протиправного заподіяння шкоди конкретним працівником, у зв`язку з чим винесено постанову про закриття кримінального провадження № 12019110030003211 від 30.12.2019 року. Крім того, в крові трупа [PERSON] знайдено етиловий спирт в розмірі 1,23 проміле, тобто потерпілий перебував в стані алкогольного сп`яніння, а також переходив колію у невстановленому місці, тобто проявив грубу необережність, що призвело до його травмування та загибелі. Вказано про необхідність застосування принципів розумності, виваженості та справедливості при визначенні розміру моральної шкоди, а також обов`язок довести наявність такої шкоди. Повторно заявлено про неспівмірність заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу. 15.11.2021 року ухвалою на місці суд закрив підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті справи. В матеріалах справи міститься клопотання представника позивачів адвоката Таргоній В.М., про розгляд справи за відсутності позивачів та їх представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, правову позиція сторони зазначено у документах по суті. В судовому засіданні представник відповідача адвокат Будова Н.М., з позовом не погодилась з підстав зазначених у відзиві та письмових поясненнях. Додатково вказала про відсутність доказів вини Залізниці та завдання моральної шкоди, наїзд став наслідком порушених Правил потерпілим, при цьому в момент травмування він знаходився в стані алкогольного сп`яніння. Просила відмовити в позові. Вислухавши позицію сторони та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 26.10.2019 року водій електровозу № 4-402 сполученням Фастів-Миронівка гр. [PERSON] на 33 км, пікеті № 6 здійснив наїзд потягом на гр. [PERSON] , внаслідок чого останній загинув (а.с.13 т.1). Факт смерті [PERSON] , [INFO] підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 31.10.2019 року (а.с.17 т.1). Причиною смерті [PERSON] є поєднана травма голови та грудей, що підтверджується довідкою форми № 544 від 28.10.2019 року (а.с.18 т.1). Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 544 від 28.10.2019 року, смерть [PERSON] настала на 33 км залізничної колії перегіну Устимівка-Біла Церква внаслідок нещасного випадку поза виробництвом, причина смерті: а) тампонада серця кров`ю; б) розрив грудного відділу аорти; в) поєднана травма голови та грудей; г) пішохід травмований при зіткненні з поїздом (а.с.19 т.1). За фактом настання події до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено кримінальне провадження за № 12019110030003211 від 26.10.2019 року, правова кваліфікація кримінального правопорушення: ч. 3 ст. 276 КК України. [PERSON] працює у виробничому підрозділі локомотивного депо Дарниця регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» з 2001 року, машиністом електровоза з 2006 року по теперішній час, І клас класифікації машиніста електровоза присвоєно 20.01.2015 року, що вбачається з довідки ПАТ «Українська залізниця» № 462 від 18.03.2021 року (а.с.16 т.1). Електровоз серії ВЛ80к № 201 перебуває на балансі виробничого підрозділу «Локомотивне депо Козятин» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця», що підтверджується листом відповідача № ЦЦтех-08/59 від 19.03.2021 року (а.с.15 т.1). [PERSON] , [INFO] є дружиною загиблого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 28.04.1974 року (а.с.20 т.1) та є пенсіонеркою за віком, що вбачається з копії пенсійного посвідчення серії [NUMBER] від 12.04.2005 року (а.с.24 т.1). [PERSON] , [INFO] є донькою загиблого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.10.1977 року (а.с.25 т.1). [PERSON] , [INFO] є сином загиблого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.07.1974 року (а.с.28 т.1). Відповідно до листа Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради № 15.1-11/443 від 19.05.2020 року та витягу реєстру територіальної громади м. Біла Церква № 15.2-03/703 від 19.05.2020 року, з померлим [INFO] [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , станом на день його смерті зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.37 т.1). [PERSON] працював підсобним робітником в КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 2» з 01.02.2011 року та виключений зі списку працівників 26.10.2019 року у зв`язку зі смертю, що вбачається з листа роботодавця № 03-05/547 від 18.03.2021 року (а.с.38 т.1). Загальна сума доходу загиблого за період з 01.10.2018 року по 30.09.2019 року становить 76 848,39 грн., що вбачається з довідки КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 2» № 27 від 18.03.2021 року (а.с.39 т.1). Відповідно до копії товарних чеків № 47 від 29.10.2019 року на 3 210 грн., № АР 0394513 від 27.10.2019 року на суму 783,60 грн., № ЕН-0422935 від 27.10.2019 року на суму 118 грн., рахунок-замовлення КП БМР «Спецкомбінат з надання ритуальних послуг» № 001025 від 29.10.2019 року та чеку № 0001 від 29.10.2019 року на суму 4 410 грн., рахунок-замовлення КП БМР «Спецкомбінат з надання ритуальних послуг» № 000460 від 29.10.2019 року та чеку № 0002 від 29.10.2019 року на суму 4 740 грн., здійснено замовлення ритуальних послуг та надгробного пам`ятника, померлий [PERSON] , замовник [PERSON] , адреса замовника: [ADDRESS] , а також сплачено суми за вказані послуги в загальному розмірі 13 261,60 грн. (а.с.32-34 т.1). Відповідно до акта службового розслідування аварії-травмування сторонньої особи на 33 км ПК6 перегону Устинівка-Біла Церква від 01.11.2019 року, 26.10.2019 року о 19 год. 05 хв. поїзд № 4402 ВЛ80к-201, ТЧ-3 Козятин, АТ «Українська залізниця», Регіональна філія «Південно-Західна залізниця», виробничий підрозділ Фастівська дистанція колії, машиніст [PERSON] , помічник машиніста [PERSON] , потерпілий [PERSON] , стан потерпілого смерть. За свідченням машиніста та його помічника помітили тіло людини, яке лежало біля колії з правої сторони, на звукові сигнали малої та великої гучності людина не реагувала, застосовано екстрене гальмування з подачею піску та сигналів великої та малої гучності. Зупинившись, помічник машиніста оглянув тіло, яке лежало без ознак життя. Згідно акта комісії огляду та випробування електровоза ВЛ80к-201 порушень в управлінні автогальм не виявлено. Комісія з розслідування випадку встановила, що вини працівників залізниці в даному випадку не вбачається. Відповідно до пункту 4 висновку експертного дослідження судово-медичного експерта Сивенко В.В. № 544 від 21.11.2019 року, при судово-токсикологічному дослідженні в крові трупа [PERSON] знайдено 1,27% проміле етилового спирту. Указана концентрація етилового спирту в крові, як правило, за життя, може відповідати легкому ступеню сп`яніння (а.с.137-141 т. 1). 30.12.2019 року постановою слідчого Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області Зінченко Д.Л. кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019110030003211 від 26.10.2019 року, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу злочину, передбаченого ст. 276 КК України (а.с. 135-136 т.1). Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. При вирішенні даної справи суд виходить з наступного. За правилами частин 1, 2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої ст. 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП водієм (машиністом), який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25.11.2020 року у справі № 760/28302/18-ц (провадження № 61-12464св20) та від 02.11.2020 року у справі № 133/1238/17 (провадження №61-19345св19). Судом враховується, що причиною нещасного випадку на залізниці ймовірно стала особиста необережність [PERSON] та нехтування ним правилами безпеки на залізничному транспорті, як зазначено у мотивувальній частині постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 30.12.2019 року. В той же час, між діями машиніста локомотива та наслідками, які настали в результаті події є прямий причинний зв`язок. При цьому, відсутність у діях машиніста складу кримінального правопорушення, не свідчить про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності. Відтак, відповідач АТ «Українська залізниця», з яким машиніст [PERSON] перебував в трудових відносинах, в силу зазначених вимог закону, несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини працівника вказаного товариства у її заподіянні. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди. Як підстава звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю. Під умислом потерпілого розуміють, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц та постанові Верховного Суду від 08.11.2018 року у справі № 336/3665/16-ц. В той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки як вина потерпілого, на яку посилається відповідач у справі. За змістом ч. 1, 2 ст. 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено. Відповідачем належними, допустимими та достовірними доказами не доведено, що зазначена подія сталася внаслідок непереборної сили або умислу [PERSON] , при цьому ступінь вини потерпілого є підставою для застосування положень ч. 2 ст. 1193 ЦК України, отже не може бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16.12.2020 року у справі № 161/3557/19 (провадження №61-18595св19) та від 12.12.2018 року у справі № 355/981/16-ц (провадження №61-28019св18). Таким чином, у даному випадку, ДТП мала місце внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки та поведінки потерпілого, а не внаслідок умислу потерпілого, як припускає представник відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам, дітям, а також іншим особам, які проживали з нею однією сім`єю. Частинами 1 - 3 статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. В пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року зазначено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 вказаної постанови Пленуму ВСУ розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадку, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. У відповідності до п. 4 постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995р. за №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди. Отже, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та обсяг заподіяних позивачам моральних страждань, ступінь вини відповідача, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, тяжкість завданої травми, істотність змін у їх життєвих стосунках. Моральні збитки характеризуються тим, що точно обчислити їх розмір неможливо, а тому, суд робить оцінку спричиненої моральної шкоди на справедливій основі, зважаючи на стандарти, які випливають з попередньої практики. Розмір шкоди, зазначений позивачем є завищеним. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28.03.2007 року, затвердженої Головою ЄСПЛ на підставі статті 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначати розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах. Суд приймає до уваги, що сам факт загибелі чоловіка та батька, за викладених обставин, є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань дружини і дітей, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В даному випадку, позивачами необґрунтовано розмір моральної шкоди на загальну суму 900 000 грн., не наведено критеріїв з яких особа виходила, визначаючи саме такий розмір, не надано висновку психологічної експертизи з даного приводу чи інших належних доказів в підтвердження такої вимоги. При цьому суд також враховує відсутність вини відповідача в настанні смерті [PERSON] , оскільки смерть останнього сталася внаслідок його власної необережності та порушення правил безпеки громадян на залізничному транспорті. Разом з цим, суд погоджується з тим, що позивачам завдано моральну шкоду, яка пов`язана з хвилюваннями та моральними стражданнями через передчасну смерть чоловіка та батька. Водночас, враховуючи той факт, що причиною нещасного випадку, який стався з загиблим, є невиконання останнім вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, а також виявлення в його крові етилового спирту у концентрації 1,27%, що відповідає легкому алкогольному сп`янінню, тому наведені факти, відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України, є підставою для зменшення розміру відшкодування такої шкоди. Виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що з відповідача на користь кожного позивача необхідно стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди по 70 000 грн. При визначені розміру моральної шкоди також судом враховуються висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 01.12.2021 року по справі № 127/13341/20 за схожих обставин справи. Щодо вимоги про стягнення витрат на поховання та спорудження пам`ятника. Відповідно до ч. 1 ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. У постанові Верховного Суду від 19.03.2018 року (справа №554/1793/15-ц), у відповідності до ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» від 10.07.2003 року під похованням померлого потрібно розуміти комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] поніс витрати на поховання та спорудження надгробного пам`ятника для загиблого батька [PERSON] загальним розміром 13 261,60 грн., отже вимоги про стягнення вказаних витрат підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі звільнені від сплати судового збору за подання цієї позовної заяви до суду. За правилами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно до розміру задоволених вимог.

Outcome: partial