Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-22 00:00:00

У січні 2022 року позивач - Державна іпотечна установа звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь компенсаційні платежі відповідно до статті 625 ЦК України в загальній сумі 79 520,86 грн., з яких: 3% річних від простроченої суми - 24 399,77 грн., інфляційні втрати за весь період прострочення - 55 121,09 грн., а також стягнути судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 09 листопада 2012 року між ПАТ «Радикал Банк» та [PERSON] було укладено Договір про іпотечний кредит № 4572/1-980, з подальшими змінами та доповненнями внесеними Додатковою угодою № 1 від 09.12.2012р., Додатковою угодою № 2 від 08.01.2013р., Додатковою угодою № 4 від 09.06.2013р., Додатковою угодою № 5 від 09.09.2013р., за умовами якого Банком було надано позичальнику грошові кошти в сумі 461 200,00 грн., з терміном повного погашення кредитної заборгованості та відсотків до 09 листопада 2032 року. Виконання позичальником зобов`язань за цим Кредитним договором згідно п. 3.1. Кредитного договору забезпечується іпотекою нерухомого майна житлового призначення, розташованого за адресою: [ADDRESS] . 09 листопада 2012 року між Банком та позичальником укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевою Л.І. за реєстровим № 636 від 09.11.2012 року. 06 грудня 2013 року між Державною іпотечною установою та Банком був укладений Договір відступлення права вимоги 527, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. за реєстровим № 3666, згідно якого Банк передав позивачу всі права вимоги за Кредитним договором та Іпотечним договором. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань позичальником умов Кредитного договору, за договором станом на 10 червня 2019 року утворилась заборгованість по сплаті повної суми боргу, прострочених відсотків та інфляційних витрат. За таких обставин Державна іпотечна установа була вимушена звернутись до суду за захистом своїх порушених прав шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. 18 жовтня 2019 року ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 204/5904/19 було відкрито провадження у справі за позовом Державної іпотечної установи до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2021 року у справі № 204/5904/19 стягнуто з [PERSON] заборгованість за тілом кредиту у розмірі 341 534,57 грн., прострочені відсотки за користування кредитом у розмірі 36 268,23 грн., пеню у розмірі 3 443,27 грн., інфляційні витрати у розмірі 713,26 грн., та сплачений судовий збір у розмірі 5 729,39 грн. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року по справі № 204/5904/19 апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2021 року залишено без змін. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки відповідач не виконує належним чином свої зобов`язання за Кредитним договором, Державна іпотечна установа має право на стягнення з відповідача компенсаційних платежів відповідно до статті 625 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України (суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом). З моменту ухвалення судового рішення, яким вирішено спір сторін щодо боргових зобов`язань боржника, правовідносини сторін кредитного договору не припиняються, а переходять в іншу площину, - площину виконання судового рішення, кредитору гарантується належне виконання такого зобов`язання ч. 2 ст. 625 та ст. 536 Цивільного кодексу України. Враховуючи, що відповідачем з 18 жовтня 2019 року по 30 листопада 2021 року зобов`язання щодо погашення заборгованості не виконуються, за розрахунками позивача відповідач має сплатити позивачу три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 24 399,77 грн., інфляційні втрати за час прострочення виконання грошових зобов`язань у розмірі 55 121,09 грн. Тому, позивач Державна іпотечна установа вирішив звернутися до суду з даним позовом. 18 травня 2022 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги Державної іпотечної установи він не визнає з огляду на наступне. Дійсно, 16 серпня 2021 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська по справі № 204/5904/19 винесено рішення, яким задоволено позовні вимоги Державної іпотечної установи до відповідача про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит. Дане рішення було оскаржено відповідачем в апеляційному порядку, проте постановою Дніпропетровського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року по справі № 204/5904/19 апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення. 25 листопада 2021 року відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 16 серпня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року. На сьогоднішній день остаточно касаційною інстанцією не підтверджено відсутність порушень норм процесуального та матеріального права судами першої та другої інстанції при вирішенні спору. Крім того, стягнення 3 відсотків річних згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України не є неустойкою, адже є заходом цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов`язання. В країні на час розгляду цієї справи мають місце форс-мажорні обставини, а саме військова агресія з боку Російської Федерації. Указом Президента України в Україні було введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Військова агресія Російської Федерації проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили). Отже, підстави для застосування відповідальності передбаченої ст. 625 ЦК України під час дії форс-мажорних обставин відсутні. Також посилався на ст. 617 ЦК України як на можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання. Додатково звертає увагу на те, що рішенням суду першої інстанції у справі № 204/5904/19 встановлено, що з листопаду 2018 року відповідачем не виконуються зобов`язання, отже саме з цього часу позивач міг набути право звернутися до суду з вимогою до відповідача щодо стягнення основного боргу та інших платежів. Строк позовної давності сплинув, із позовом позивач звернувся до суду у даній справі в січні 2022 року. Згідно із ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У зв`язку з викладеним просить суд відмовити Державній іпотечній установі у задоволенні позову в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. У відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 09 листопада 2012 року між ПАТ «Радикал Банк» та [PERSON] було укладено Договір про іпотечний кредит № 4572/1-980, з подальшими змінами та доповненнями внесеними Додатковою угодою № 1 від 09 грудня 2012 року, додатковою угодою № 2 від 08 січня 2013 року, додатковою угодою № 4 від 09 червня 2013 року, додатковою угодою № 5 від 09 вересня 2013 року. У відповідності до умов договору банк надає грошові кошти у розмірі 461 200,00 грн., а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит у розмірі 461 200,00 грн., а також сплатити відсотки за користування Кредитом у розмірі 18,3% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. Також, 09 листопада 2012 року між ПАТ «Радикал Банк» та [PERSON] укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевою Л.І. за реєстровим №636 від 09 листопада 2012 року, з подальшими змінами та доповненнями внесеними до іпотечного договору, посвідченими приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевою Л.І. за реєстровим №786 від 27 грудня 2012 року. 06 грудня 2013 року між ПАТ «Радикал Банк» як первісним кредитором та Державною іпотечною установою як новим кредитором був укладений Договір відступлення права вимоги № 527, посвідчений 06 грудня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. за реєстровим № 3666, за яким банк шляхом продажу відступив Державній іпотечній установі право вимоги за кредитним договором та іпотечним договором. Із наведеного вбачається, що ПАТ «Радикал Банк» продав позивачу майнове право вимоги виконання боржником зобов`язань за кредитним та забезпечувальним (іпотечним) договором. Предметом договору №527 від 06 грудня 2013 року є відступлення прав вимог за плату (купівля-продаж). Метою укладення цього договору є отримання банком коштів та саме передача права вимоги належного виконання зобов`язань позичальника (відповідача) за договором про іпотечний кредит № 4572/1-980 від 09 листопада 2012 року та іпотечним договором № б/н від 09 листопада 2012 року, який виступає в якості забезпечення виконання зобов`язань. Таким чином, Державна іпотечна установа стала новим кредитором у зобов`язанні. Відповідач [PERSON] скористався наданим кредитом, проте зобов`язання належним чином за Договором про іпотечний кредит не виконав, починаючи з листопада 2018 року не виконував зобов`язання щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за його користування, в результаті чого виникла заборгованість та у серпні 2019 року Державна іпотечна установа звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вищевказані обставини встановлені у рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2021 року по справі № 204/5904/19, залишеному без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року, а тому вони не підлягають доказуванню при розгляді вказаної справи. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2021 року по справі № 204/5904/19 позов Державної іпотечної установи до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Державної іпотечної установи заборгованість за тілом кредиту у розмірі 341 534,57 грн., прострочені відсотки за користування кредитом у розмірі 36 268,23 грн., пеню у розмірі 3 443,27 грн., інфляційні витрати у розмірі 713,26 грн., а також 5 729,39 грн. на відшкодування судових витрат, а всього суму у розмірі 387 688,72 грн. (а.с. 12-16). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2021 року було залишено без змін (а.с. 18-27). Отже, рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2021 року по справі № 204/5904/19 набрало законної сили 09 листопада 2021 року. На теперішній час рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2021 року по справі № 204/5904/19 не виконано, заборгованість на користь позивача відповідачем [PERSON] в повному обсязі не сплачена та без врахування стягнутих вищезазначеним рішенням суду судових витрат у сумі 5 729,39 грн. становить 381 559,33 грн. (387 688,72 грн. - 5 729,39 грн. = 381 559,33 грн.). У зв`язку з цим, у січні 2022 року позивач Державна іпотечна установа звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Ухвалою Верховного Суду від 18 квітня 2022 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою [PERSON] на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року в справі за позовом Державної іпотечної установи до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит - відмовлено (а.с. 92-94). Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Слід зазначити, що ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів з боржника або звернення кредитора з заявою про примусове виконання рішення суду до органів державної виконавчої служби не виключає відповідальність боржника за порушення строків розрахунку за грошовим зобов`язанням, передбачену ст. 625 ЦК України. Частиною 2 ст. 625 ЦК України закріплено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за Договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення. Оскільки судом встановлено, що на теперішній час рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2021 року по справі № 204/5904/19, яке набрало законної сили 09 листопада 2021 року, відповідачем [PERSON] не виконано та заборгованість за Договором про іпотечний кредит в повному обсязі не погашена, слід дійти висновку про наявність законних підстав, для притягнення відповідача [PERSON] до передбаченої статтею 625 ЦК України відповідальності за порушення ним строків виконання грошового зобов`язання. За таких обставин, твердження сторони відповідача [PERSON] про те, що правові підстави для стягнення згідно статті 625 ЦК України з [PERSON] інфляційних втрат та 3% річних відсутні, суд до уваги не приймає та відхиляє, оскільки вони є помилковими та такими, що обумовлені помилковим тлумаченням ним норм чинного законодавства України. Щодо посилань відповідача у відзиві на позовну заяву на те, що указом Президента України в Україні було введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, що є форс-мажорною обставиною, а тому підстави для застосування відповідальності передбаченої ст. 625 ЦК України під час дії форс-мажорних обставин відсутні, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що позивач у своїй позовній заяві просить стягнути з відповідача 3 % річних та інфляційні втрати за період ще до введення в Україні воєнного стану, а саме за період з 18 жовтня 2019 року по 30 листопада 2021 року, в той час як воєнний стан в Україні введено указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, лише із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Крім того, посилання відповідача на ст. 617 ЦК України як підставу для звільнення від відповідальності за невиконання ним зобов`язання судом до уваги не беруться та відхиляються, оскільки відповідачем не доведено перед судом, що порушення ним зобов`язання сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Отже, суд зазначає, що внаслідок невиконання відповідачем грошового зобов`язання щодо оплати суми заборгованості за кредитним договором стягнутої за рішенням суду, наявні законні підстави для стягнення з [PERSON] на користь Державної іпотечної установи 3 % річних та інфляційних втрат. Визначаючи суму 3 % річних та інфляційних втрат, які мають бути стягнуті з [PERSON] на користь Державної іпотечної установи, а також період, за який вони можуть бути стягнуті, суд виходить з наступного. Як вже було зазначено вище, заборгованість [PERSON] перед Державною іпотечною установою за Договором про іпотечний кредит на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2021 року по справі № 204/5904/19 становить 381 559,33 грн. (без врахування стягнутих даним рішенням суду судових витрат у сумі 5 729,39 грн.). Позивач просив стягнути з відповідачів 3% річних та інфляційні втрати за період з 18 жовтня 2019 року, тобто з моменту відкриття Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська провадження у справі № 204/5904/19, та по 30 листопада 2021 року. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Однак, суд зазначає, що оскільки рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2021 року по справі № 204/5904/19 набрало законної сили лише 09 листопада 2021 року, то і 3% річних та інфляційні втрати за порушення строку виконання грошового зобов`язання за вказаним рішенням можуть бути стягнуті судом лише за період починаючи з 09 листопада 2021 року. Отже, розрахунок 3% річних та інфляційних втрат здійснюється судом за період починаючи з 09 листопада 2021 року (тобто з моменту набрання законної сили рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2021 року по справі № 204/5904/19) по 30 листопада 2021 року включно (тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог). Розрахунок 3 % річних виконується за формулою: С (сума заборгованості) х 3% х Д (кількість днів прострочення) / 365. Таким чином, 3 % річних від простроченої суми заборгованості за період з 09 листопада 2021 року по 30 листопада 2021 року складають 689,94 грн. (381 559,33 грн. х 3% х 22 дні прострочення / 365 = 689,94 грн.). Що стосується індексу інфляції, то згідно із Методикою розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженою Наказом Держкомстату № 265 від 27 липня 2007 року індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді порівняно з базисним. Розрахунок індексу інфляції повідомляється Листом Національного банку України, за даними Держкомстату України наступного місяця, який слідує за розрахунковим. Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції виконується шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості. Сукупний індекс інфляції розраховується за формулою: ІІс = (ІІ1 / 100) х (ІІ2 / 100) х (ІІ3 / 100) х ... (ІІZ / 100), де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення; ІІ2 - індекс інфляції за другий місяць прострочення; ІІ3 - індекс інфляції за третій місяць прострочення; <...> ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Відповідно до рекомендацій Верховного Суду України відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі № 62-97р від 3 квітня 1997 року, для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, що складають відповідний період, перемножити між собою. При цьому, вважається, що сума, внесена за період з 01 по 15 число відповідного місяця, наприклад, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця. По аналогії, якщо погашення здійснено с 1 по 15 число відповідного місяця, то інфляційна зміна розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 число місяця - інфляційна зміна розраховується з урахуванням цього місяця. Розрахунок індексу інфляції повідомляється Листом Національного банку України, за даними Держкомстату України наступного місяця, який слідує за розрахунковим. Індекс інфляції у листопаді 2021 року становив 100,8%. Таким чином, сума індексу інфляції від простроченої суми заборгованості за період з 09 листопада 2021 року по 30 листопада 2021 року становить (381 559,33 грн. х 100,8% / 100%) - 381 559,33 грн. = 3 052,47 грн. При цьому, наведені у відзиві на позовну заяву твердження відповідача [PERSON] про те, що позивав Державна іпотечна установа звернувся до суду з даним позовом після спливу позовної давності, є безпідставними та судом відхиляються. Слід зазначити, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен день з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. За таких обставин, з відповідача [PERSON] на користь позивача Державної іпотечної установи слід стягнути за період з 09.11.2021 року по 30.11.2021 року 3 % річних у розмірі 689,94 грн. та інфляційні втрати у розмірі 3 052,47 грн., що разом становить 3 742,41 грн., а отже позовні вимоги, пред`явлені до [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Оцінюючи у сукупності усі інші аргументи сторін, наведені ними в обґрунтування своїх вимог або заперечень, суд до уваги їх не бере, оскільки вони не відноситься до предмета спору та є явно необґрунтованими. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Державної іпотечної установи підлягають частковому задоволенню, а порушені права позивача судовому захисту. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги Державної іпотечної установи задоволені частково, то з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2 481,00 грн. (у мінімальному розмірі для позовних вимог майнового характеру). На підставі ст.ст. 15, 16, 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України та

Outcome: partial