Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-24 00:00:00

02.09.2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 06.10.2020 року на підставі договору дарування житлового будинку позивач набув право власності на житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,25 га (кадастровий номер 2623684001:03:001:0327). На початку 2021 року позивач довідався про те, що відповідачем подано до суду позов про визнання за ним права власності на вище вказаний житловий будинок та долучено до справи копію договору дарування від 19.04.1972 року. Під час розгляду цивільної справи №347/532/19 за позовом відповідача [PERSON] , 1952 року народження, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини оскаржуваного договору дарування не було, адже у листі від 11.03.2019 року Космацька сільська рада зазначила про відсутність документів про право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Позивач вважає, що договір дарування від 19.04.1972 року не відповідає вимогам ст.243 ЦК УРСР (в редакції станом на 1972 рік), згідно якої договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому, а також він не відповідає вимогам ст.ст.244, 227 ЦК УРСР, згідно яких спірний договір житлового будинку підлягав реєстрації у виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів, незважаючи на наявний запис у спірному договорі про його реєстрацію у книзі для запису нотаріальних дій за №29 Космацької сільської ради. Позивач вважає, що спірний договір не міг укладатись та посвідчуватись як нотаріальний у зв`язку із відсутністю документів на власність відчужувача, а в силу ст.243 ЦК УРСР спірний договір не є укладеним, оскільки відсутні докази щодо передачі майна та про реєстрацію в Коломийському МБТІ права власності за договором дарування. 23.10.2021 року сторона відповідача подала до суду відзив на позовну заяву, обґрунтовуючи свої заперечення проти позовних вимог тим, що твердження сторони позивача щодо відсутності спірного договору на час розгляду справи №347/532/19 безпідставні, адже предметом розгляду у ній було визначення [PERSON] , 1952 року народження, додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини і спірний договір не стосувався вказаного предмета спору. Із відповіді Космацької сільської ради від 27.09.2021 року на адвокатський запит вбачається, що у виконавчому комітеті Космацької сільської ради зберігається оригінал договору дарування від 19.04.1972 року, що був посвідчений між [PERSON] та [PERSON] та було долучено копію вказаного договору дарування. Згідно виписки з по господарських книг сільської ради про склад господарства в с.Космач по господарству [PERSON] , 1921 року народження за 1969-1990 роки вбачається, що за період 1974-1976 роки [PERSON] була головою господарства, за яким рахувалась Ѕ частка житлового будинку 1931 року побудови, стайня 1932 року побудови, земельна ділянка 1,20 га та половина будинку належить [PERSON] . Отже спірний договір дарування був укладений між [PERSON] та [PERSON] , 1952 року народження та посвідчений виконавчим комітетом Космацької сільської ради депутатів трудящих Косівського району Івано-Франківської області. Відсутність оригіналу договору дарування від 19.04.1972 року у відповідача не може бути підставою для визнання його недійсним, зважаючи й на те, що копія другого примірника цього договору була надана Космацькою сільською радою на адвокатський запит. ЦК УРСР в редакції 1963 року не було регламентовано моменту передачі майна, тому необґрунтованою є думка позивача щодо необхідності реєстрації права власності у БТІ. [PERSON] мала право відчужувати частину житлового будинку, оскільки її право власності на неї посвідчувалося на підставі записів у по господарських книгах відповідно до п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра Юстиції Української РСР 31.10.1975 №45/5 і виникнення права власності не залежало від державної реєстрації цього права, так як за змістом п.4,7 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року записи у по господарських книгах визнавались актами органів влади, що підтверджують право приватної власності та обов`язковою була реєстрація права власності на житлові будинки в органах БТІ лише у містах і селищах міського типу, а не у сільській місцевості. На адвокатський запит Космацькою сільською радою було надано титульний аркуш книги нотаріальних дій Космацької сільської ради за 1968-1973 роки, загальна кількість аркушів якої становить 277 аркушів, тому твердження позивача щодо недійсності спірного договору дарування в силу того, що такий договір не було зареєстровано у книзі для запису нотаріальних дій всупереч.6 ст.81 ЦПК України побудоване на припущеннях. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у заявах по суті справи, в тому числі, мотивуючи відсутністю самого оригіналу спірного договору дарування та реєстраційних документів щодо його посвідчення Космацькою сільською радою, а також просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечувала та просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві, в тому числі на те, що позивач не довів обставин, викладених у позові. Відповідач в судовому засіданні заперечив щодо позовних вимог, мотивуючи тим, що його примірник спірного договору дарування було викрадено, а примірник спірного договору дарування Космацької сільської ради зник та у подальшому був віднайдений поліцією, з якого Космацька сільська рада й дала засвідчену копію на адвокатський запит. На його маму [PERSON] з 1940-х років були оформлені страховки спірного житлового будинку, що виключає факт неналежності їй цього будинку. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків: Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. За клопотанням сторони позивача судом було витребувано з Космацької сільської ради оригінал договору дарування від 19.04.1972 року між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований за №29, матеріали нотаріальної справи по посвідченню вказаного договору та книгу для запису нотаріальних дій, в якій міститься запис про цей договір. Натомість, Космацька сільська рада надала відповідь 10.02.2022 року (а.с.104), за змістом якої вказаних документів у неї немає та по факту їх зникнення порушено кримінальне провадження. Судом встановлено, що відповідачу належить половина житлового будинку із східної сторони, одна кімната площею 25 м.кв. і стайня площею 9х5м, 45 м.кв. на підставі договору дарування від імені [PERSON] , зареєстрованого в книзі для запису нотаріальних дій за №29 Космацької сільської ради. За змістом цього договору подарований житловий будинок належав [PERSON] на праві особистої власності згідно запису у погосподарських книгах №290. За змістом постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року: відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до ст.243 ЦК УРСР: За договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. До договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 і цього Кодексу (ч.3 ст.244 ЦК УРСР). \~ \~ \~ \~ Відповідно\~до ст.277\~ЦК УРСР:\~договір \~купівлі-продажу\~ жилого\~ \~будинку \~ \~повинен \~ \~бути нотаріально\~посвідчений,\~якщо хоча\~б однією\~з сторін\~є громадянин.\~Недодержання цієї\~вимоги тягне\~ недійсність\~ договору\~ (стаття\~ 47\~цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. У п. 8 постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказано, що не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв`язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. Згідно ст. 12 ЦПК України: кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Тобто, моментом виникнення права власності на нерухомість за договором дарування є момент прийняття дарунку, а саме прийняття обдарованим документів, які посвідчують право власності (або символів речі), а обов`язковою умовою укладання такого договору є його укладення в письмовій формі і нотаріальне посвідчення. П.6 спірного договору дарування стверджується факт його складення у двох примірниках, перший з яких залишається в справах виконкому сільської ради, а другий видається обдарованому. Також вказаний договір містить підписи дарувальника і обдарованого та посвідчувальний напис виконкому Космацької сільської ради про його реєстрацію в книзі запису нотаріальних дій за №29. Отже, спірний договір дарування відповідає усім вимогам закону, чинного на час його вчинення, стороною позивача не доведено зворотного, а факт відсутності наразі оригіналу спірного договору, матеріалів нотаріальної справи по його посвідченню і книги для реєстрації нотаріальних дій не є підставою для визнання спірного договору дарування недійсним. При цьому, копію спірного договору дарування було надано Космацькою сільською радою 27.09.2021 року на адвокатський запит (а.с.64, 65) та повідомлено про наявність оригіналу цього договору в виконкомі Космацької сільської ради. За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавались в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності (Лист Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» - п.3.1.). Згідно ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що правова природа спірного договору дарування та визначені в ньому істотні умови не суперечать вимогам цивільного законодавства, які регламентують порядок укладення даного виду договору, відповідно до якого відповідач набув право власності на спірне майно. На час укладення договору дарування право власності дарувальника [PERSON] на предмет дарування (житловий будинок) засвідчувалося відомостями з погосподарських книг і такий запис мав місце за №290, про що зазначено у тексті самого спірного договору та підтверджується довідками Космацької сільської ради №74/04-07.356.02.2-17 від 21.04.2021 року (а.с.63) та №36/04-07 від 11.03.2019 року (а.с.8). Отже, суд вважає, що спірний договір дарування не суперечить нормам ЦК УРСР, іншим актам цивільного законодавства, адже він вчинений у письмовій формі, посвідчений у виконкомі Космацької сільської ради, другий його примірний отримав обдарований - тому підстав для визнання його недійсним з підстав заявлених позивачем у позові не вбачається. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed