Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-19 00:00:00

До Київського районного суду м.Одеси, надійшов даний позов, в обґрунтування якого [PERSON] послався на те, що в період з січня 2017року по грудень 2019р. ним було перераховано на банківські рахунки [PERSON] грошові кошти на загальну суму 89722 грн. про що свідчать довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 11.03.2020, платіжне доручення АТ КБ «ПРИВАТБАНК», квитанції MONOBANK довідки Universal Bank від 11.03.2020р. Позивач [PERSON] послався на те, що за проханням [PERSON] перерахував [PERSON] грошові кошти на загальну суму 66163,74 грн. про що свідчать квитанції MONOBANK довідки Universal Bank від 16.11.2020р. Переказуючи вищевказані кошти [PERSON] та [PERSON] вважали що таким чином повертають борг за договором позики укладеним між [PERSON] та [PERSON] 29.12.2016р. та 26.12.2017р. Враховуючи те, що рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20.01.2021р. у цивільній справі №725/6475/19, за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів, вищезазначена сума в рахунок погашення боргу не була зарахована, позивач [PERSON] вважає що [PERSON] набув гроші в сумі 89772,00 грн., без достатньої правової підстави, а тому повинен їх повернути. Позивач [PERSON] вважає що [PERSON] набув гроші в сумі 66163,74 грн, перерахованих ним за проханням [PERSON] на користь [PERSON] , без достатньої правової підстави, а тому повинен їх повернути. Рух справи та позиція сторін в засіданні: 20.04.2021р. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси, позовну заяву [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. За клопотанням представника позивача судове засідання проводилось в режимі відео конференції: Позивач [PERSON] , у судовому засіданні позов підтримав повністю та просив його задовольнити. Ознайомившись із відзивом, письмовими поясненнями у справі позивач [PERSON] пояснив, що в період з січня 2017р. по грудень 2019р. особисто ним - [PERSON] на користь [PERSON] були перераховані гроші в сумі 89772 грн. а 10.01.2018р. за його дорученням [PERSON] на користь [PERSON] були перераховані ще 66 163,74 грн. Перераховуючи вищезазначені гроші [PERSON] вважав що таким чином він повертає борг за договором позики укладеним між ним та [PERSON] 29.12.2016р. та 26.12.2017р. На підтвердження існуючої домовленості між ним та [PERSON] про погашення боргу, позивачем [PERSON] було представлено в суд, належним чином завірену копію договору «про виконання зобов`язань боржника третьою особою», від 10.01.2018р. за яким третя особа [PERSON] зобов`язується виконати частково, зокрема на суму 120 000 грн. зобов`язання боржника [PERSON] перед кредитором [PERSON] якій виник на підставі договору позики від 26.12.2017р, укладеного між [PERSON] та [PERSON] . На підтвердження перерахованих коштів в сумі 89772 грн. позивачем [PERSON] були представлені копії довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 11.03.2020, платіжне доручення АТ КБ «ПРИВАТБАНК», квитанції MONOBANK довідки Universal Bank від 11.03.2020р. На підтвердження того, що перерахована ним на користь [PERSON] сума у 89772грн. не була зарахована судом як частина повернення боргу що виник у нього перед [PERSON] на підставі укладених договорів позики від 29.12.2016р. та 26.12.2017р., [PERSON] представив суду копію рішення Шевченківського районного суду м. Одеси від 20.01.2021р. за №725/6475/19. У якості правового обґрунтування позовних вимог, позивач постався на вимоги ст.1212 ЦК України. Представник позивачів у судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримала позов підтримав повністю та просила його задовольнити посилаючись на обставини заявлені у позові. Представник відповідача, у судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, в своїх запереченнях, письмових поясненнях зазначив наступне: Щодо ствердження про безпідставність набуття коштів в сумі 89772 грн. [PERSON] заперечував та через свого представника у письмових поясненнях зазначив, що тривалий час, у тому числі - на протязі 2017-2018 років між ним та [PERSON] були наявними дружні та довірливі стосунки, у зв`язку з чим як позивач так і відповідач неодноразово здійснювали матеріальну підтримку одне одного, що була вираженою в грошовому еквіваленті. Так він дійсно отримав від [PERSON] гроші в сумі 89772 грн. які не мали відношення до погашення боргу що виник у [PERSON] перед ним, на підставі укладених між [PERSON] та [PERSON] договорів позики 29.12.2016р. та 26.12.2017р. Відповідач [PERSON] через свого представника зазначив що гроші в сумі 89772 грн. стосувались іншої заборгованості яка виникла у [PERSON] перед ним та яку [PERSON] замовчав. Так, на протязі 2018 року [PERSON] перерахував [PERSON] суму коштів, що дорівнює, 358 290,00 грн. На підтвердження перерахування на протязі 2018 року, [PERSON] на користь [PERSON] грошей в сумі 358 290 грн., суду були представлені квитанції. Щодо ствердження про безпідставність набуття коштів в сумі 66 163,74 грн. [PERSON] також заперечував та через свого представника у письмових поясненнях зазначив, що не надавав дозволу боржнику [PERSON] на погашення боргу третьою особою [PERSON] боргу, що виник на підставі раніше укладених між [PERSON] та [PERSON] договорів позики. Переказ [PERSON] грошей в сумі 66163,74грн. це часткове повернення перерахованих [PERSON] на користь [PERSON] грошей в сумі 358 290 грн. Договір «про виконання зобов`язань боржника третьою особою», від 10.01.2018р. укладений між [PERSON] та [PERSON] відповідач [PERSON] вважає спробою [PERSON] уникнути цивільної відповідальності по раніше укладеним договорам позики від 29.12.2016р. та 26.12.2017р. Представник відповідача підтримав позицію свого довірителя та просив відмовити у задоволені позову п повному обсязі з підстав викладених у поясненнях. У засідання 25.01.2022р., 02.03.2022р., 12.04.2022р. та 20.05.2022р. представник позивачів не явилася. Стороною позивача у зазначені дати до суду подавалися клопотання про проведення відеоконференцій, однак у їх задоволенні було відмовлено. Дослідивши письмові докази, суд прийшов до наступного. Досліджені судом докази та застосовані норми права: Судом належними доказами по справі встановлено, що 29.12.2016р. в м. Одесі було укладено письмову розписку між [PERSON] та [PERSON] про отримання грошових коштів. Відповідно до якої [PERSON] [INFO] підтверджує що ним отримано від [PERSON] кошти в якості позики в сумі, 156 000 грн. в день складання розписки. Зазначену суму [PERSON] зобов`язався повернути 31.12.2017р. 26.12.2017р. в м. Одесі було укладено письмову розписку між [PERSON] та [PERSON] про отримання грошових коштів. Відповідно до якої [PERSON] [INFO] підтверджує що ним отримано від [PERSON] кошти в якості позики в сумі, 260 000 грн. в день складання розписки. Зазначену суму [PERSON] зобов`язався повернути 31.12.2017р. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці, від 20.01.2021р. по справі №725/6475/19, яким позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів за позиками було задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] по розписки від 29.12.2016р. суму боргу в розмірі 156000 грн., 3%річних в розмірі 8883,00грн., суму інфляційних збитків в розмірі 23400 грн. По розписки від 26.12.2017р. було стягнуто суму боргу в розмірі 260000 грн. 3%річних в сумі 6733 грн., суму інфляційних збитків в розмірі 16480 грн. Згідно договору «про виконання зобов`язань боржника третьою особою» від 10.01.2018р, третя особа [PERSON] зобов`язується виконати частково, зокрема на суму 120 000 грн. зобов`язання боржника [PERSON] перед кредитором [PERSON] якій виник на підставі договору позики від 26.12.2017р, укладеного між [PERSON] та [PERSON] . Згідно квитанцій MONOBANK Universal Bank, в період з червня 2019р. по грудень 2019р.. здійснювалось поповнення картки одержувача [PERSON] відправник « [PERSON] » із зазначення м в графі «призначення платежу» - «переказ особистих коштів». На загальну суму 66163,74 грн. Відповідно досліджених довідок АТ КБ «Приватбанк», встановлено що [PERSON] здійснювалось поповнення картки одержувача [PERSON] в терміналах самообслуговування за період 01.01.2017р. по 31.12.2018р. із зазначенням в графі «призначення платежу» - «переказ на карту». Згідно досліджених довідок MONOBANK Universal Bank в період 01.01.2018р. по 12.03.2020р.встановлено що [PERSON] здійснювалось поповнення картки одержувача [PERSON] відправник « [PERSON] » із зазначення м в графі «призначення платежу» - «переказ особистих коштів». Загальна сума переказаних [PERSON] грошей, на рахунок одержувача [PERSON] згідно досліджених квитанцій та довідок становила 89772 грн. За квитанціями MONOBANK Universal Bank, за 2018 відправник Дворніков перерахував одержувачу [PERSON] банк одержувача АТ КБ «Приватбанк», гроші в сумі 358 290,00 грн. із зазначенням в графі «призначення платежу» - «переказ на карту Приват Банка». Застосовані норми права Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньо правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Частинами 2, 3 вказаної статті визначено, що положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. За вимогами ст.81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд звертає увагу на те, що позивачами, в обґрунтування повернення переказаних грошей не було представлено доказів того, що вони були передані відповідачу за недійсним правочином, опинились у володінні відповідача незаконно, вони мали природу відшкодування шкоди або повернення виконаного однією із сторін зобов`язання, тобто мали ознаки регресності вимог. Умовою для повернення грошей переказаних позивачами на рахунок відповідача, за змістом заявлених ними позовних вимог є саме безпідставність їх набуття відповідачам, тобто вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Таким чином, аналіз вищезазначених норм призводить то висновку про те, що основною ознакою вимог стосовно повернення майна є безпідставність його отримання. Стаття 179 ЦК України, зазначає що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Стаття 190 ЦК України, визначає що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Статтею 193 ЦК України визначено що види майна, що вважаються валютними цінностями, та порядок вчинення правочинів з ними встановлюються законом З аналізу підпунктів 4 та 6 ст.1 «визначення термінів», Закону України «Про волюту та валютні цінності» убачається що до валютних цінностей входить національна валюта України (гривня). Таким чином суд приходить до висновку про те, що валюта України, (гривня), це різновид майна у вигляді окремої річчі. Частиною 1 ст. 316 ЦК України, передбачено що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст.317 ЦК України передбачено що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено що, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 328 ЦК України, передбачено що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Статтею 334 ЦК України, передбачено що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 205 ЦК України передбачено що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частиною 1 ст.206 ЦК України передбачено що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Підпунктом 3 ч.1 ст.208 ЦК України, встановлено що у письмовій формі належать вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу Виходячи з аналізу ч.1 ст.206, та п.п.3 ч.1 ст.208, ЦК України убачається що правочини вчинені між фізичними особами на суму що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, можуть вчинятись усно якщо повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення. Статтею 76 ЦПК України, визначено що Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Аналізуючи платіжні квитанції АТ КБ «Приватбанк», MONOBANK Universal Bank, про переказ коштів [PERSON] на корить Дворнікова на загальну суму 89772грн, та квитанції MONOBANK Universal Bank, про переказ коштів [PERSON] , за дорученням [PERSON] на корить [PERSON] , коштів на загальну суму 66163,74 грн., які були здійснені останнім на підставі договору «про виконання зобов`язань боржника третьою особою» від 10.01.2018р. Аналізуючи квитанції MONOBANK Universal Bank , про переказ коштів [PERSON] на користь [PERSON] на загальну суму 358 290 грн. Беручі до уваги те, що всі вказані перекази були здійснені окремими частинами, суд в приходить до висновку про те, що вони були здійснені сторонами добровільно, що свідчить про законність взаємного отримання грошей сторонами. Перекази коштів були пов`язані із набуттям, зміною або припинення цивільних прав та обов`язків,тобто мали ознаки правочинів що повністю були виконані сторонами в момент їх вчинення а тому не потребували письмової форми. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 зроблено висновок про те що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. Виходячи з вищевикладеного суд вважає у задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів - відмовити.

Outcome: dismissed