Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-16 00:00:00

22.03.2022 за допомогою системи «Електронний суд» представник позивача [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати за [PERSON] право на земельну частку (пай) по КСП «Перше Травня». В обґрунтування позовних вимог вказує, що позивач з 1991 року по 1998 рік був членом КСП «Перше Травня», яке 07.02.1996 отримало Державний акт на право колективної власності на землю серії ХР №06-00-000547, в зв`язку з чим набув право на земельну частку (пай), однак в списку-додатку №1 до Державного акту його прізвище не значиться. Про відсутність сертифікату позивач дізнався в 2022 році, коли усно звернувся до ГУ Держгеокадастру в Харківській області про його видачу, тому змушений звернутися до суду, оскільки вирішити питання в позасудовому порядку неможливо. Після виконання вимог ст.187 ЦПК України на підставі ухвали суду від 24.03.2022 відкрито провадження у цивільній справі, з урахуванням вимог ст.274 ЦПК України судовий розгляд вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження та роз`яснено сторонам про порядок та строки виконання ними вимог цього Кодексу. 13.04.2022 представник відповідача [PERSON] надав відзив за позовну заяву, в якому просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Вказав, що згідно відомостей трудової книжки колгоспника, виданої на ім`я [PERSON] , позивач прийнятий в члени колгоспу «Перше Травня» 01.09.1991, а припинення його членства (звільнення із членів КСП за власним бажанням) відбулося 15.08.1995. Державний акт на право колективної власності на землю по КСП «Перше Травня» серії ХР №06-00-000547 видано 07.02.1996, тобто вже після припинення членства позивача в КСП «Перше Травня». На думку представника, [PERSON] не дотримано необхідних умов, які дають право претендувати на отримання земельної частки (паю). 20.04.2022 представник позивача надала відповідь на відзив, в якій заперечила проти позиції представника відповідача, оскільки на її думку, позивача не можна вважати звільненим до видачі йому трудової книжки та видачі відповідного наказу/протоколу, до того ж, позивач відвідував збори членів КСП та не виїжджав із с. Баранове. Посилаючись на те, що [PERSON] отримав трудову книжку 01.12.1998, вважає, що саме цей день є днем його звільнення з роботи та членів КСП. Той факт, що КСП «Перше Травня» при видачі наказу та заповнення трудової книжки допущено помилки, а заява позивача про звільнення не була розглянута в день її подання, не може негативно впливати на набуте ним право, як члена КСП, яким він був до 01.12.1998, тобто до дня видачі протоколу про звільнення з членів КСП. Правом щодо надання інших заяв у відповідності до ст.174 ЦПК України представник відповідача не скористався. Клопотання сторін про розгляд справи в судовому засіданні з їх повідомленням у відповідності до ч.5\~ст.279 ЦПК України\~до суду не надходило. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення інших процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовна заява з уточненнями підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно протоколу №15 засідання правління колгоспу ім. 1-го Травня від 02.11.1991 рекомендовано зборам уповноваженим колгоспників прийняти в члени колгоспу [PERSON] та направити на навчання на курси газоелектрозварювальників. Протоколом №1 звітно-виборних зборів уповноважених колгоспників колгоспу ім. 1-го Травня від 11.02.1992, затверджено список колгоспників прийнятих по рішенню правління колгоспу за 1991 рік, де під №33 значиться [PERSON] . Протоколом №14 засідання правління КСП «1 Травня» від 01.12.1998, [PERSON] звільнено із членів КСП за власним бажанням з 15.08.1995 року. Відповідно до п.2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 року №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). П.4.1 Інструкції встановлює, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. Сторони визнали, що 07.02.1996 за КСП «Перше Травня» с. Мізяки Валківського району Харківської області зареєстровано державний акт на право колективної власності на землю серії ХР №06-00-000547 у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №92. Серед громадян-членів КСП «Перше Травня», включених до додатку до державного акту на право колективної власності на землю, прізвище [PERSON] відсутнє. У\~постанові від 23.09.2021 у справі № 563/1407/19\~Верховний Суд зауважив, що особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством (КСП) акта на право колективної власності на землю вона: 1. працювала в цьому підприємстві; 2. була його членом; 3. була включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до зазначеного списку чи виключено з нього, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання, а у разі недосягнення згоди - спір вирішується в судовому порядку. У такому випадку особа має право звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП. Надані докази свідчать про те, що на момент одержання КСП «1 Травня» державного акта на право колективної власності на землю 07.02.1996 позивач був його членом, оскільки рішення про його виключення із членів КСП в передбаченому законом порядку прийнято лише 01.12.1998, що свідчить про наявність у нього права на земельну частку (пай). Враховуючи, що позивач не отримав сертифікат на земельну частку (пай) і не був включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, не звертався до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення до списку, суд вважає, що він не реалізував свого права на земельну частку, в зв`язку з чим вправі звертатися до суду із позовом про визнання права на земельну частку (пай). У\~постанові від 29.09.2021 у справі № 181/257/19\~Верховний Суд дійшов висновку, що право позивача на земельну ділянку (пай) виникло з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акта на право колективної власності на землю, в якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай). Це право є непорушним, строк на його реалізацію законодавством не встановлено, а відтак воно підлягає захисту без обмеження строком позовної давності. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Ст.41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним. Ч.2 ст.14 Конституції України та ч.2 ст.1 Земельного Кодексу України гарантується право власності на землю, яке набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Процес приватизації землі в Україні розпочинався з передачі її у власність колективних сільськогосподарських підприємств (далі КСП), сільськогосподарським кооперативам, акціонерним товариствам, створеним на базі колишніх колгоспів, радгоспів та інших державних підприємств на підставі державного акта на право приватної власності на землю з доданим до нього списком осіб, які мали право на одержання своєї частки землі. Відповідно до п.1 ст.1 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Крім того, п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно ст.2 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в п.1 ст.1 Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства чи нотаріально засвідчена виписка з неї. П.17 Перехідних положень ЗК України передбачає, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п.7 Указу Президента України від 08.08.1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, а саме: «Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» від 23 жовтня 1991 року, «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року, сформував позицію, про те, що держава під час виконання своїх функцій, щодо захисту права власності має дотримуватись принципу правомірних або законних очікувань громадян, а також утримуватись від необґрунтованого пасивного втручання у разі якщо такі очікування на оформлення права власності за особою підтвердженні будь-якими засобами, передбаченими національним законодавством. Слід зазначити, що ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні», який згідно п.1 розділу II Прикінцевих положень набрав чинності з 1 січня 2019 року, внесені зміни до законодавчих актів України, зокрема у ЗУ "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)". Згідно ч.2 ст.13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (в нинішній редакції) невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості). Відповідно до ст. 3 Закону підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). За положеннями ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також втрати ним документа, який посвідчує право власності. З огляду на викладене, оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки [PERSON] , як член КСП «Перше Травня» на момент видачі державного акту на право колективної власності на землю серії ХР №06-00-000547, набув право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності КСП «Перше Травня», але не реалізував його у встановленому законом порядку. На підставі викладеного,

Outcome: approved