Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-05 00:00:00

Заявники звернулись до суду із спільною заявою про розірвання шлюбу. Посилались на те, що 13 лютого 2013 року між ними було зареєстровано шлюб, під час якого у них народилася дитина: донька [PERSON] , [INFO] . Вказували на те, що вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, фактичні шлюбні відносини між ними припинені. Вважають що на даний момент між ними не існує спору про місце проживання дитини, яка буде проживати з батьком, майнових спорів на даний момент між ними також не має. У зв`язку з наведеним, просили розірвати шлюб між ними та залишити проживати дитину [PERSON] разом з батьком [PERSON] . В судове засідання заявники не з`явились. Від них до суду надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності, заявлені вимоги підтримали та просили заяву задовольнити. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Суд, дослідивши матеріали заяви, вважає, що остання обґрунтована та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що 13 лютого 2013 року між заявниками було укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №131 (а/с 21). Під час даного шлюбу у сторін народилася дитина: донька [PERSON] , [INFO] (а/с 12). Відповідно до ч. 1 ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. У відповідності до змісту п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК) провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Для захисту інтересів неповнолітніх дітей суд має перевірити зміст письмових договорів, які подружжя подає під час розгляду справи про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 109 СК подружжя має право подати письмовий договір, в якому передбачити: з ким з них будуть проживати діти; яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той із батьків, хто буде проживати окремо; - умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Крім того, подружжя подає до суду договір про розмір аліментів на дитину (дітей). Судам слід перевіряти дотримання нотаріального посвідчення такого договору. У ньому сторони передбачають способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину тим з них, хто проживає окремо від дитини. Сторони передбачають у договорі також порядок, умови та форми (грошова і (або) натуральна) надання утримання одним з батьків. При розірванні шлюбу за спільною заявою подружжя, яке має дітей, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подачі заяви, якщо її не відкликано хоча б одним із подружжя. Як вбачається з матеріалів справи, між заявниками досягнуто згоди щодо місця проживання та порядку утримання їх спільної дитини, що підтверджується договором між батьками про участь у вихованні, утриманні дитини та визначення місця проживання (а/с 13). У постанові від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18 Верховний Суд визначив, що за загальним правилом за відсутності спору, щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.3 ст.293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Заявники звернулись до суду з заявою про розірвання шлюбу 23.05.2022 року та на час розгляду справи із заявами про відкликання заяви в порядку ч. 4 ст. 109 СК України, заявники до суду не звертались. За таких обставин, зважаючи на подану спільну заяву про розірвання шлюбу, наявність договору щодо узгодженого сторонами місця проживання та порядку утримання та виховання їх спільної дитини, суд вважає, що подальше збереження сім`ї сторін є неможливим та таким, що буде суперечити інтересам кожного з подружжя, а тому шлюб підлягає розірванню та місце проживання дитини [PERSON] слід визначити з її батьком [PERSON] . Таким чином, позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved