Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-19 00:00:00

у листопаді 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «ОТП БАНК про захист прав споживачів та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якому просить суд: стягнути з акціонерного товариства «ОТП БАНК» на користь [PERSON] 33127 грн. та судові витрати по правничій допомозі адвоката в розмірі 7000 грн.; стягнути з акціонерного товариства «ОТП БАНК» на користь [PERSON] в рахунок моральної шкоди 20 000 грн. На мотивування своїх позовних вимог вказує що 28 травня 2021 року об 18 год. 06 хв. за використання офіційного номеру телефону банку «OTП-Банк» невстановлені особи надіслали їй через PUSH- повідомлення інформацію про блокування її банківської карти. В телефонній розмові вказані особи оголосили їй повну інформацію стосовно неї, а саме: повну адресу проживання, номер банківського рахунку, ключове слово». Після чого повідомили, що необхідно встановити додатковий пароль на банківський додаток «OTP-Smart». Вона зателефонувала на гарячу лінію банку, та попросила заблокувати свою карту (рахунок), на що працівник банку начебто заблокувала вказані кошти. Після вказаної телефонної розмови невстановленими особами було списано з її банківської карти № [NUMBER] «кредитні кошти» у сумі 26555 гривень 55 копійок. 02.06.2021 року за вх. №019-5/15я, нею було написано по данному факту претензію, з проханням повернути вказані кошти та заяву про спірну трансакцію. Але відповідь від відповідача на неї вона не отримала. Отримавши звіт - рахунок за період з 28.05.2021 року по 02.06.2021 року, їй стало відомо, що попри звернення про блокування карткового рахунку на офіційну лінію відповідача, 28.05.2021 року, кошти банком фактично списано. Відповідач продовжив проводити сумнівну операцію попри її повідомлення про те, що вона розпорядження про списання коштів не давала, будь яких дій, що могли би призвести до списання грошових коштів не вчиняла, а звернулась за телефоном гарячої лінії «ОТП Банку», з вимогою заблокувати картки відкриті на її ім`я, та повідомила про факт шахрайства. Вона будь яких платіжних доручень не складала та не скеровувала їх відповідачеві ні у паперовому вигляді, ні у електронному з використанням електронної системи «ОТП Банку», або будь якої іншої клієнтської системи банку. Додатково звернулась з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення до райвідділу поліції 02.06.2021 року. По даному факту СВ Фастівського РУП ГУ НП у Київській області було розпочате кримінальне провадження № 12021116310000409 від 04.06.2021року за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, а саме: шахрайство вчинене з використанням електронно-обчислюваної техніки. У відповідності до п. 32.3.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні у разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувана, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. Відповідно до Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Згідно з Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежний платник - особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів. Згідно зі ст. 7 та п. 38.1 і 38.4 ст. 38 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», режим обслуговування клієнта банків полягає у зберіганні коштів, здійсненні розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів та створенні системи захисту інформації, яка повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання. З вини Банку (банківських працівників) їй завдано матеріальної шкоди на момент подачі заяви у розмірі яка складається 33 127 грн. яка складається з безпідставно списаних коштів у розмірі 26 555 гривень 55 копійок та відсотків за користування кредитом у розмірі 6 571 гривень 45 копійок. Згідно з п. 37.2 ст. 37 Закону «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» в разі незаконного переказу з рахунка клієнта коштів банк зобов`язаний переказати на рахунок такого клієнта відповідну суму грошей власним коштом. Спричинену їй моральну шкоду мотивує тим що відповідач не відповів їй на претензію у встановлений законодавством термін, нарахував їй відсотки по спірним операціям з кредитними коштами. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. 10.11.2021 року відкрито провадження у справі та призначений розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на 15.02.2022 року .(а.с.29). Ухвалою суду від 15.02.2022 розгляд справи був відкладений на 20.05.2022 року (а.с.49). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідачем АТ «ОТП БАНК» поданий відзив на позов (а.с.32-35) у якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на те що позивач як клієнт банку, підписуючи заяву - анкету про надання банківських послуг №019/001354/17 від 09.11.2017р. підтвердила факт ознайомлення зі всіма умовами банківських послуг, тобто як клієнт банку, фактично прийняла на себе ризик понесення збитків в разі розголошення інформації, що стосується її як клієнта AT «ОТП БАНК». 02.06.2021 року позивач звернулася з заявою про спірні транзакції, але їй було відмовлено з підстав неможливості повернення коштів. Вважає, що позивач у позовній заяві жодним чином не обгрунтувала підстави стягнення моральної шкоди, оскільки доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг. Щодо задоволення позовних вимог в частині відшкодування юридичних послуг в розмірі 7000 грн. заперечує, посилаючись на не підтвердженість та недоведеність цих витрат. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається що позивач з 09.11.20217 року. є клієнтом АТ «ОТП БАНК». Позивач підписала заяву - анкету про надання банківських послуг №019/001354/17 від 09.11.2017р.(а.с.37-38). Після цього їй був відкритий рахунок у АТ «ОТП БАНК» та видана платіжна картка з лімітом кредитних коштів. Згідно п.4.5.6. публічних правил надання послуг дистанційного обслуговування засобами системи OTPCREDIT, розміщених на сайті АТ «ОТП БАНК», клієнт зобов`язаний не розголошувати третім особам будь-яку інформацію, що йому надсилається банком в рамках договору, яка зазначена в SMS- повідомленнях/PUSH - повідомленнях на вказаний клієнтом фінансовий номер мобільного телефону/мобільний телефон. Згідно п.6.3,2.9. публічного договору про дистанційне обслуговування та електронну взаємодію розміщеного на сайті, банк звільняється від відповідальності за повне або часткове невиконання умов договору у разі: збитків клієнта, пов`язаних із розголошенням клієнтом третім особам будь-якої інформації, що йому надсилається банком в рамках договору, яка зазначена в SMS- повідомленнях/PUSH - повідомленнях на вказаний клієнтом фінансовий номер мобільного телефону/мобільний телефон. 28 травня 2021 року об 18 год. 06 хв. за використання офіційного номеру телефону банку OTP-Банку невстановлені особи представившись представниками банку надіслали їй через PUSH- повідомлення інформацію про блокування її банківської карти. В телефонній розмові вказані невстановлені особи оголосили їй повну інформацію стосовно неї, а саме: повну адресу проживання, номер банківського рахунку, ключове слово». Після чого повідомили, що необхідно встановити додатковий пароль на банківський додаток «OTP-Smart». Позивач зателефонувала на гарячу лінію банку, та попросила заблокувати свою карту (рахунок). Після вказаної телефонної розмови невстановленими особами було списано з її банківської карти № [NUMBER] «кредитні кошти» у сумі 26555 гривень 55 копійок. 02.06.2021 року позивачем було написано по данному факту претензію відповідачу, з проханням повернути вказані кошти та заяву про спірну трансакцію. Але відповідь від відповідача не отримала. Отриманим звітом - рахунком за період з 28.05.2021 року по 02.06.2021 року встановлено, що 28.05.2021 року, кошти банком фактично списано. Відповідач продовжив проводити сумнівну операцію попри повідомлення про те, що позивач розрядження про списання коштів не давала, будь яких дій, що могли би призвести до списання грошових коштів не вчиняла, а звернулась за телефоном гарячої лінії «ОТП Банку», з вимогою заблокувати картки відкриті на її ім`я та повідомила про факт шахрайства. Також позивач звернулась з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення до райвідділу поліції 02.06.2021 року. По даному факту СВ Фастівського РУП ГУ НП у Київській області було розпочате кримінальне провадження № 12021116310000409 від 04.06.2021року за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, а саме: шахрайство вчинене з використанням електронно-обчислюваної техніки. У відповідності до п. 32.3.2 ЗУ «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні у разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувача, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. Відповідно до ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Згідно з ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежний платник - особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів. Згідно зі ст. 7 та п. 38.1 і 38.4 ст. 38 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», режим обслуговування клієнта банків полягає у зберіганні коштів, здійсненні розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів та створенні системи захисту інформації, яка повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання. Позивачу завдано матеріальної шкоди у розмірі, на час подачі позову, 33127 грн., яка складається з безпідставно списаних коштів у розмірі 26 555 гривень 55 копійок та відсотків за користування кредитом у розмірі 6 571 гривень 45 копійок. Згідно з п. 37.2 ст. 37 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» в разі незаконного переказу з рахунка клієнта коштів банк зобов`язаний переказати на рахунок такого клієнта відповідну суму грошей власним коштом. Судом встановлено, що кредитна заборгованість виникла внаслідок списання коштів з її особового рахунку у результаті шахрайських дії третіх осіб. Разом з тим, позивач повідомила банк про несанкціоноване списання грошових коштів з її рахунку, звернулась до правоохоронних органів з приводу вчинення шахрайських дій з картковим рахунком. Банком не доведено, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, які дають змогу ініціювати платіжні операції, що дало б підстави для відповідальності користувача за проведені платіжні операції. Користувач картки не може нести відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Пунктом 6.6 правил користування платіжною картою передбачено, що у випадку виявлення факту несанкціонованого доступу до карткового рахунку через Інтернет, клієнт повинен подати заяву в банк з приводу вказаного питання. Банк в свою чергу представляє інтереси клієнта в міжнародній платіжній системі з питань повернення несанкціонованого списання суми. Відповідно до положень статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно з пунктом 37.2 ст. 37 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до пунктів 7, 8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого постановою правління НБУ від 05 листопада 2014 року N 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц, а також у справах №691/699/16-ц, Постанові від 23.01.2018 у справі № 202/10128/14-ц. Відповідачем не доведено у встановленому законом порядку, що є обов`язковим в силу принципу змагальності, передбаченого ст. 12 ЦПК України, факту його правомірної поведінки, не спростовано тих обставин, на які позивач посилається в своєму позові. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про те, що позивач належним чином довів свої позовні вимоги у частині зарахування на його рахунок списаних грошових коштів. Доказів на підтвердження зворотного в розпорядження суду не надано. Тому, суд, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого в ст. 13 ЦПК України, приходить до висновку про обґрунтованість позову та про те, що обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому він підлягає задоволенню. У частині позовних вимог про стягнення з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди, суд вважає що позовні вимоги в цій частині є недоведеними. У відповідності до ст. .23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. За приписом ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Для настання цивільно-правової відповідальності відповідача складовими частинами ознак порушення цивільних прав особи може бути сукупність наступних ознак: протиправність поведінки особи відповідача що до позивача, отримані збитки, причинно-наслідковий зв`язок негативних наслідків для особи з діями відповідача, наявність вини особи. Позивач в позовній заяві посилається надії невстановлених осіб які надіслали їй через PUSH - повідомлення інформацію про блокування її банківської карти. Зв`язок таких невстановлених осіб з працівниками банку відповідача не встановлений, а є лише припущенням позивача. Таким чином сукупності протиправності поведінки відповідача щодо позивача як складова цивільно-правової відповідальності у частині відшкодування моральної шкоди у відповідача відсутня. Відповідно до абзацу 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи, за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Проте, жодних розрахунків щодо заявленої саме суми 20000 грн. завданої шкоди позивачем не надано та не підтверджується. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати. У позовній заяві заявлена вимога про стягнення витрат по правовій допомозі, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку з розглядом справи у розмірі 7000 грн. У позовній заяві на а.с.5 вказується що ця сума складається з наступного: збір доказів - 2500 грн., підготовка та подання до суду позовної заяви -2500 грн., супроводження справи у судових засіданнях адвокатом -2000 грн. Представником відповідача оспорюється заявлена сума до відшкодування витрати на правову допомогу з підстав необгрунтованості та не співмірності із складністю справи. Оскільки справа розглядається у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, то суд погоджується з доводами відповідача про те, що таке заявлене відшкодування правової допомоги як «супроводження справи у судових засіданнях адвокатом -2000 грн.» є необгрунтованим. Суд вважає що стягненню підлягають витрати понесені на здійснення правової допомоги по справі у розмірі 5000 грн. що включають: збір доказів - 2500 грн., підготовка та подання до суду позовної заяви -2500 грн.. Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial