Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи її тим, що 24.11.1973 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано органом реєстрації актів цивільного стану, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений відповідний актовий запис за №2106. Від даного шлюбу у подружжя є діти, які на даний момент є повнолітніми. Позивач зазначає, що на протязі останнього часу, сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, та сім`ю між ними виникають сварки та суперечності. Відповідачка не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у їхній сім`ї, вона не здатна підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. На даний момент ведення між ними спільного господарства припинено, разом, та за глибоким переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини не має. За таких обставин, позивач просить суд шлюб, який був укладений 24.11.1973 року, між ним та [PERSON] , розірвати. У судове засідання [PERSON] не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задоволити. Відповідачка [PERSON] у судове засіданні подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає повністю, просить шлюб розірвати. Дослідивши матеріали справи, подані сторонами заяви зокрема, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Як вбачається з виданого свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 24.11.1973 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано органом реєстрації актів цивільного стану, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений відповідний актовий запис за №2106. Від даного шлюбу у подружжя є діти, які на даний момент є повнолітніми. Судом встановлено, що сторони мають протилежні погляди на життя, спільного господарства не ведуть та останнім часом подружнім життям не проживають. Спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача так і відповідачки. Приписами ст.110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Спору щодо поділу спільного майна подружжя сторонами не заявлялося. Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між сторонами, слід розірвати. У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідачки також належить стягнути на користь держави судові витрати у розмірі 992,40 грн. судового збору.

Outcome: approved