Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-01 00:00:00

07.02.2022 [PERSON] звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 24.03.2008 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.09.2016. Після розірвання шлюбу позивачу відновлено дошлюбне прізвище [PERSON] . Від даного шлюбу у сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що дитина сторін постійно проживає разом з нею та рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.10.2018 визначено місце проживання дитини з матір`ю. Матеріальним забезпеченням та вихованням дитини займається лише позивач. При цьому відповідач, який проживає окремо, ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо утримання та виховання дитини, оскільки жодним чином не допомагає матеріально, не цікавиться життям дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, а також не цікавиться її успіхами у школі. Крім цього, відповідач не спілкується з донькою, ніколи їй не телефонує та не надсилає жодних подарунків і привітань. Також позивач звертає увагу, що під час спільного проживання та під час розлучення відповідач вчиняв відносно неї та її матері насильство, чинив постійний психологічний тиск та висловлював погрози щодо фізичної розправи та знищення майна. Вказані дії мали великий негативний вплив на психологічний стан дитини. За таких підстав позивач просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . 28.02.2022 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 28.03.2022, надано сторонам строк для подання заяв по суті справи. 28.03.2022 підготовче засідання відкладено на 28.04.2022 у зв`язку з ненадходженням відповідного висновку органу опіки та піклування щодо розв`язання спору. 28.04.2022 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 13.05.2022. 13.05.2022 судовий розгляд відкладено на 02.06.2022 у зв`язку з неявкою учасників справи. У судовому засіданні 02.06.2022 позивач [PERSON] та її представник адвокат Братівник І.В. позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, та просили позов задовольнити повністю. Представник позивача пояснив, що шлюб між сторонами розірваний, а також що наявне рішення суду щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини сторін. Крім цього, рішенням суду визначено місце проживання дитини разом з матір`ю. Позивач пояснила, що приблизно рік тому відповідач почав спілкування з дочкою, однак негативно висловлювався щодо позивача, а тому донька не бажала продовжувати спілкуватись з батьком. Відповідач не приймає жодної участі у вихованні їх спільної доньки та жодним чином не допомагає матеріально, при цьому здійснює сплату аліментів на утримання сина від першого шлюбу. Позивач спілкувалась з дитиною, пояснювала їй наслідки подання цього позову і дитина бажає, щоб відповідача позбавили батьківських прав. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. У судовому засіданні 02.06.2022 представник третьої особи Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради Мелех О.Р. вважала, що є усі підстави для задоволення позову. Зазначила, що під час підготовки висновку органу опіки та піклування щодо розв`язання спору встановлено, що дитина ображена на батька та холодно відповідала на питання відносно їхніх взаємовідносин. Також встановлено, що відповідач не цікавиться шкільним життям доньки та не намагається налагодити спілкування з дитиною. У судовому засіданні 02.06.2022 малолітня [PERSON] , яка була допитана як свідок в присутності матері та представника органу опіки та піклування, повідомила, що повністю підтримує позовні вимоги своєї матері. Зазначила, що приблизно рік тому останній раз спілкувалась зі своїм батьком шляхом переписування за допомогою месенджерів. Однак під час такого спілкування батько не виявляв інтересу щодо її навчання у школі, спілкування з друзями тощо. При цьому під час переписки мали місце образи та негативні коментарі відносно її матері, у зв`язку з чим спілкування з батьком завершилось. Після цього батько жодного разу не виходив на контакт з нею. Дитина зазначила, що навіть у зв`язку з війною в країні, батько жодного разу не подзвонив та не поцікавився, як у неї справи та чи в безпеці вона. Вказала, що не пам`ятає, коли батько останній раз дарував їй будь-які подарунки. Пояснила, що розуміє, що суд може позбавити її батька батьківських прав відносно неї, та вказала, що бажає цього. У судове засідання 02.06.2022 відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час і місце цього судового засідання, у тому числі і через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, не з`явився. Правом подання відзиву відповідач не скористався. Заяв чи клопотань на день розгляду справи від відповідача до суду не надходило. Ураховуючи наявність усіх умов, визначених ст. 280 ЦПК України, суд прийшов до переконання про можливість здійснення заочного розгляду даної справи та ухвалення за наслідками її розгляду заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення учасників справи та показання малолітнього свідка, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замініють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Суд встановив, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.09.2016 шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний (а.с 6). Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.09.2016 [PERSON] відновлено дошлюбне прізвище [PERSON] (а.с 7). У даному шлюбі у сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Указане підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.08.2009 (а.с. 8). В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо утримання та виховання дитини, жодним чином не допомагає матеріально, не цікавиться життям дитини, а також не піклується про її фізичний та духовний розвиток. Так, відповідно до рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.09.2016 з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 04.07.2016 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 11). Разом з тим з повідомлення старшого державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області Палюх І.М. за вих. № 35673 від 30.08.2018 та розрахунку заборгованості зі сплати аліментів вбачається, що станом на 01.08.2018 у [PERSON] наявна заборгованість зі сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 28424, 35 грн (а.с. 12). Крім цього, з довідок державного виконавця Збаразького відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Волянюк Т.І. за вих. № 31001 від 28.12.2021 та вих. № 341 від 11.01.2022 вбачається, що станом на 28.12.2021 у [PERSON] наявна заборгованість зі сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 132273,25 грн (а.с. 13). При цьому за період з липня 2021 року до грудня 2021 року відповідач жодного разу не сплачував на користь позивача аліменти на утримання спільної дитини (а.с. 14). Також рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.10.2018 визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . При цьому зі змісту вказаного рішення вбачається, що [PERSON] у судове засідання з не з`явився, однак не заперечував проти визначення місця проживання дочки разом з матір`ю (а.с. 9-10). При цьому з довідки Тернопільської спеціалізованої школи І-ІІ ступенів № 5 з поглибленим вивченням іноземних мов Тернопільської міської ради Тернопільської області за вих. № 02-12/15 від 18.01.2022 та пояснювальної записки класного керівника від 17.01.2022 вбачається, що [PERSON] дійсно навчається у Тернопільській спеціалізованій школі І-ІІ ступенів № 5 з поглибленим вивченням іноземних мов Тернопільської міської ради Тернопільської області. Зі слів класного керівника, батько учениці [PERSON] у період 2020-2021 та 2021-2022 навчальних років не відвідував батьківські збори та не звертався до класного керівника чи інших вчителів з питаннями щодо навчання та виховання дитини (а.с. 23). З висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 413 від 04.05.2022, вбачається, що орган опіки та піклування з метою захисту інтересів дитини вважає за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 67, 68). Так, працівниками органу опіки та піклування встановлено, що у відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів, останній не приймає участь у шкільному житті доньки, зокрема, не відвідує її у школі та не приймає участі у батьківських зборах. При цьому під час розмови з малолітньою [PERSON] з`ясовано, що батько не проживає з нею та матір`ю, не вітає її з Днем народження, не цікавиться її навчанням, а тому дівчинка повністю підтримує позовні вимоги матері. Також суд приймає до уваги пояснення, надані дитиною [PERSON] у судовому засіданні, яка зазначила, що впродовж останнього року відповідач жодного разу не намагався вийти на зв`язок з нею, не цікавився її успіхами школі, станом здоров`я та матеріальним забезпеченням. Крім цього, суд враховує, що навіть у зв`язку з введеним на території України воєнним станом, а відтак і підвищеною небезпекою для життя і здоров`я малолітньої дитини, відповідач жодного разу не вийшов на контакт з донькою та не поцікавився місцем її перебування, станом фізичного та психологічного здоров`я дитини, а також не намагався надати будь-яку матеріальну чи моральну підтримку. Разом з тим суд критично оцінює витяги з журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та події (ЄО) Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області (а.с. 15,16), зі змісту яких вбачається, що відповідач вчиняв домашнє насильство відносно позивача та її матері. Так, зі змісту висновків про результати проведення перевірки за даними фактами від 16.07.2016, 19.09.2016 (а.с. 17, 21), а також з повідомлень Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області за вих. № 11280 від 19.07.2016, № С-562(оп) від 16.09.2016 та № 15189 від 21.09.2016 (а.с. 18, 20, 22) вбачається, що за результатами проведених перевірок встановлено, що відсутні підстави для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Такий обов`язок батьків передбачений і ч. 2 ст. 150 СК України. Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Частиною 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09, рішення від 17.07.2015) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Таким чином суд констатує безумовне право батька на виховання дитини, однак вважає, що у даному випадку неможливо надати перевагу саме цьому праву, оскільки воно суперечить інтересам дитини, які мають першочергове значення при вирішенні справи. Суд вважає, що позивач належними, допустимими та достатніми доказами довела, що відповідач не проявляє батьківської турботи та любові по відношенню до своєї дитини [PERSON] , не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечує дитину необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, а також не спілкується з дитиною взагалі і, зокрема, в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. За таких підстав суд доходить висновку, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню малолітньої дитини [PERSON] , а тому позов є обґрунтованим, доведеним, а відтак таким, що підлягає задоволенню. При цьому суд зазначає, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.09.2021 у справі № 459/3411/17. Відтак суд доходить висновку, що рішення про позбавлення батьківських прав відповідача відповідає якнайкращим інтересам дитини, не позбавляючи при цьому відповідача можливості за його бажанням піклуватися про дитину. Більше того за правилами ст. 169 СК України позбавлені батьківських прав батьки вправі звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав за умови зміни своєї поведінки, якщо це буде відповідати інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатила судовий збір у сумі 992 грн 40 коп., що підтверджується квитанцією № 1-453ЗК від 28.01.2022. Відтак з урахуванням вказаних норм закону сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved