Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-01 00:00:00

У лютому 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Універсальна товарина біржа «Інкопмарк Контракт» про визнання договору купівлі-продажу дійсним, просив визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири від 08 квітня 1998 року, укладений між ним та відповідачем, який був зареєстрований на Універсальній товарній біржі «Інкопмарк Контракт», за реєстраційним номером 653 та в Обласному комунальному підприємстві «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» за № 21946/136. В обґрунтування поданого позову зазначено, що 08 квітня 1998 року між позивачем, як покупцем, та [PERSON] , як продавцем, було укладено договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначений договір купівлі-продажу квартири був зареєстрований на Універсальній товарній біржі «Інкопмарк Контракт», за реєстраційним номером 653. В подальшому, на підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу вказана квартира була зареєстрована в Кіровоградському ООБТІ за позивачем, під № 21946/136, що підтверджується реєстраційним написом на договорі купівлі-продажу квартири. Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003 року Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки спірні правовідносини виникли у 1998 році, тобто до набрання чинності ЦК України 2003 року, дані цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963 року. При укладанні договору купівлі-продажу квартири від 08 квітня 1998 року між сторонами (продавцем та покупцем) було досягнуто згоди по всім істотним його умовам. Відповідно до п.5 договору купівлі-продажу квартири продаж зазначеної квартири вчинено за 5000,00 гривень, які позивач, як покупець, передав відповідачу (продавцю) до підписання цього договору. На виконання умов договору продавцем була звільнена відчужена квартира та передана у власність позивачу, якою він вже протягом двадцяти трьох років фактично володіє та використовує для постійного проживання, а також зареєстрований у зазначеній квартирі [ADDRESS] з 03 червня 1998 року. Отже, сторони повністю виконали умови договору купівлі-продажу квартири: продавець передав квартиру у власність, а позивач прийняв квартиру та сплатив за неї кошти в сумі 5000,00 гривень. Ні заперечень, ні зауважень жодна із сторін правочину не заявляла. Відповідно до п.7 Договору купівлі - продажу покупець набуває право власності на квартиру з моменту укладення цього договору і реєстрації його на біржі. Згідно архівної довідки №80359, виданої Обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 08 лютого 2022 року право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за архівними даними реєстрових книг Обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» станом до 01 січня 2013 року зареєстровано за [PERSON] - ціле (приватна) на підставі Договору купівлі-продажу від 08 квітня 1998 року №653/ УТБ «Інкопмарк-Контракт», реєстрова книга №136 запис №21946. При цьому, згідно архівних відомостей адреса: [ADDRESS] відповідає адресі: [ADDRESS] . Вказано, що на даний час у позивача виникла необхідність розпорядитися своєю квартирою, однак нотаріус роз`яснив, що вказаний договір лише зареєстрований на товарній біржі, а тому не може бути прийнятий як правовстановлюючий документ. Ухвалою судді від 20 квітня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 25 травня 2022 року від відповідача до суду надійшов відзив, відповідно якого він не заперечував проти задоволення позову, справу просив розглядати за його відсутності. У підготовче засідання позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач та представник третьої особи в підготовче засідання не з`явились, повідомлялись належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08 квітня 1998 року за № 653 Універсальною товарною біржею «Інкопмарк Контракт» зареєстровано договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір був укладений між [PERSON] та [PERSON] . Кіровоградським ООБТІ був проведений відповідний запис щодо зміни власника нерухомого майна, реєстровий № 21946/136. За договором відповідач продав, в позивач придбав квартиру [ADDRESS] за договірною ціною. Продавець одержав гроші в повній сумі. Обидві сторони виконали умови угоди, проте не посвідчили її в нотаріальній конторі. Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003 року Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки спірні правовідносини виникли у 1998 році, тобто до набрання чинності ЦК України 2003 року, дані цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963 року. За змістом ст.ст.128,153 ЦК УРСР 1963 року право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоду по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорі даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно буди досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. При цьому, згідно ст. 227 ЦК УРСР 1963 року договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Згідно ч. 1 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. При цьому, право укладати договори купівлі-продажу і реєструвати їх на товарній біржі передбачено ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» згідно частини другої якої угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. При цьому, така угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Дані положення були чинними і на час спірних правовідносин. Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» зі змінами та доповненнями, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Так, Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13.12.1995, передбачали таку підставу для державної реєстрації об`єктів нерухомого майна як договори купівлі-продажу, зареєстровані біржею. В свою чергу, пунктом 27 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 р. N 18/5 (в редакції станом на момент укладення договору купівлі-продажу) встановлено, що відповідно до чинного законодавства обов`язковому нотаріальному посвідченню підлягають договори про відчуження (купівля-продаж, міна, дарування, довічне утримання) жилого будинку, іншого нерухомого майна (статті 227,242,244,426 Цивільного кодексу). Так, покупець в установленому законом на час спірних правовідносин порядку зареєстрував право власності на нерухоме майно. З урахуванням наведених правових норм та фактичних обставин справи суд дійшов висновку, що при укладанні договору купівлі-продажу між сторонами було досягнуто згоди по всім істотним його умовам, виконання договору відбулося, а саме продавець отримав кошти, а покупцю було передано нерухоме майно і до нього перейшло право власності на спірну квартиру, яке в установленому порядку було ним зареєстровано, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved