Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-18 00:00:00

У позовній заяві позивач зазначив, що 17.03.2008 [PERSON] уклав з позивачем Акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк», банк) кредитний договір №\~К4Н0АК00050169, відповідно до якого позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 93413,80 грн на термін до 16.05.2015. Погашення заборгованості мало здійснюватися щомісяця у період сплати, відповідач повинен був надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат відповідно до умов кредитного договору. Банк взяті на себе зобов`язання виконав у повному обсязі, однак відповідач не виконував взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим позивач 19.09.2012 звернувся до Індустріального районного суду м.\~Дніпропетровська з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави. 31.10.2012 Індустріальним районним судом м.\~Дніпропетровська було винесено рішення про звернення стягнення на предмет застави. Позивач вказує, що ухвалення вказаного вище рішення не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Прострочена сума заборгованості становить 72360,47 грн. Оскількиз відповідача у рахунок погашення заборгованості було звернуто стягнення за кредитним договором за період з дати укладення кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана у рішенні суду від 31.10.2012, тобто за період з 17.03.2008 по 10.09.2012, то за період після подання позовної заяви від 19.09.2012, з 20.09.2012 по 13.08.2020 відповідач має заборгованість у сумі 124561,01 грн, з яких: 107725,81 грн індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання, 16835,20 грн 3\~% річних від простроченої суми. На підставі наведеного, позивач просив стягнути на його користь вказані суми з відповідача. У судове засідання сторони та їх представники не з`явилися, про судове засідання були повідомлені належно. Представник позивача надіслав до суду письмові пояснення та заяву про те, що позов підтримує та просить розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надсилала до суду письмові пояснення щодо позовних вимог, відповідно до змісту яких відповідач не визнає позов, вважає вимоги позивача безпідставними. Представник відповідача вказує, що, по-перше, рішення суду про стягнення заставного майна було повністю виконано, оскільки у 2014 році автомобіль було знято з реєстраційного обліку з відповідача, тому суд не може задовольнити вимогу про стягнення платежів, передбачених ст. 625 ЦК України, за зобов`язаннями, які були виконані. Звертає увагу суду на те, що судовим рішенням було ухвалено звернути стягнення на предмет застави, тому сума боргу, яка зазначається у судовому рішенні про стягнення заставного майна, не має преюдиційного характеру у інших справах. Заборгованість за кредитним договором не є безспірною, оскільки предметом позову виступало саме заставне майно, яке передано заставодержателю, а, отже, на думку представника відповідача, рішення суду виконано. По-друге, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст.\~625 ЦК виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується трьома роками, які передували подачі такого позову. Автомобіль було знято з реєстрації у 2014 році. Тому не має жодних підстав вважати, що порушення продовжує тривати. До Індустріального районного суду позивач звернувся 19.09.2012, у цій справі позивач пред`явив позов 16.10.2020, що свідчить про незаконність та безпідставність вимог позивача про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України у межах 8 років, оскільки такі нарахування повинні бути розраховані у межах трирічного строку позовної давності. По-третє, не було відкрито жодного виконавчого провадження на виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у справі № 2/0417/7470/2012 від 31.10.2012, що також свідчить про його належне виконання. Строк для пред`явлення рішення суду для примусового виконання також пропущено. По-четверте, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження розміру заборгованості відповідача за кредитним договором у розмірі 72360,47 грн, на яку нараховуються інфляційні збитки та 3% річних. Зокрема, відсутній розрахунок заборгованості за договором з урахуванням вартості заставного рухомого майна автомобіля, який було відчужено у 2014 році, а тому неможливо пересвідчитися у законності та обґрунтованості вимог позивача. Позивачем не надано суду жодної інформації щодо реалізації рухомого майна, зокрема не вказано суму, яка була отримана у результаті такої реалізації, якими належними письмовими доказами підтверджується вартість автомобіля на момент зняття його з обліку у 2014 році. Відповідач наголошує на тому, що закон забороняє нараховувати відсотки за ст. 625 ЦК України та інфляційні витрати за судовими рішеннями, які були виконані, тому позов банку є безпідставним, тому просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 25.04.2022 представник позивача подав відповідь на відзив, у якому не погодився з доводами представника відповідача. Вказав, що викладені у позовній заяві обставини підтверджується письмовими доказами (рішенням суду, розрахунком заборгованості, доказ направлення позовної заяви від 19.09.2012, копією кредитного договору, копією документу, що посвідчує особу відповідача). На підтвердження основної суми заборгованості за договором у розмірі 72360,47 грн банком надано виписку за рахунком. З матеріалів справи не вбачається, а відповідачем не доведено відсутність заборгованості та, відповідно, виконання умов договору належним чином, а тому вимоги позовної заяви підлягають задоволенню у повному обсязі. Банком було звернуто стягнення на заставне майно боржника у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, автомобіль було реалізовано, але отриманих коштів виявилося недостатньо для повного погашення заборгованості. Таким чином, раніше винесене рішення суду не позбавляє відповідача відповідальності за взяті зобов`язання за договором. Оскільки позичальник свої зобов`язання за договором не виконав, будь-яких доказів виконання не надано, такий договір не може вважатися виконаним. У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності дотримано при зверненні до суду. 27.04.2022 від представника відповідача [PERSON] надійшли письмові пояснення щодо нових письмових доказів у справі № 1251749/20. У поясненнях представник відповідача зазначила, що банк не звертався до суду про стягнення залишку суми заборгованості, непокритого вартістю заставного майна. Посилання банку на невиконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31.09.2012, як на підставу позову про стягнення інфляційних витрат у цій справі є безпідставним, оскільки предметом розгляду було стягнення предмета застави, а не стягнення суми боргу. Заявлена у позові сума боргу у розмірі 72360,47 грн, на яку банк нараховує заявлені відсотки не обґрунтована жодним доказом. Банк безпідставно просить стягнути відсотки на підставі ст. 625 ЦК України за вісім років за відсутності належного доказу дійсного та безсумнівного розміру заборгованості за кредитним договором. Вказала, що строк позовної давності про стягнення суми боргу за кредитним договором сплив. 27.04.2022 від представника позивача Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" Поліщук Т.В. надійшли письмові пояснення. У поясненнях представник позивача зазначила, що предметом розгляду даної цивільної справи є стягнення грошових коштів передбачених ст. 625 ЦК України. Представник позивача підтверджує, що у рахунок погашення заборгованості відповідача за кредитним договором, яка виникла до звернення до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська (з 17.03.2008 по 10.09.2012), було звернуто стягнення на предмет застави та погашено частину заборгованості. Після подання позовної заяви у вказаній вище справі від 19.09.2012, з 20.09.2012 по 13.08.2020 (час звернення до суду з даним позовом), на думку представника позивача, відповідач має заборгованість у розмірі 124561,01 грн, яка складається з: 107725,81 грн індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання, 16835 грн 3% річних від простроченої суми, тому позивач просить позовну заяву задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві, відповіді на відзив та даних поясненнях. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, ураховуючи заяви та письмові пояснення представників, встановив таке. 17.03.2008 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитно-заставний договір № К4Н0АК00050169, за умовами якого загальний розмір кредиту складає 93413,80 грн, частина кредиту у розмірі 90660 грн надається з метою придбання позичальником автомобіля марки "MitsubishiLancer" 2008 року випуску, кузов [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , частина кредиту у розмірі 906,60 грн надається з метою оплати перших страхових платежів за Договорами страхування на перший рік дії кредиту, частина кредиту у розмірі 34 грн надається з метою оплати коштів за реєстрацію предмета застави у Державному реєстрі, частина кредиту в розмірі 1813,20 грн надається з метою оплати винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується у момент видачі кредиту не пізніше ніж 17.03.2008. Дата погашення кредиту 16.03.2015. Процентна ставка 15,84\~% річних. З метою виконання зобов`язань позичальнику відкривається кредитна лінія у розмірі 46680,48 грн для сплати. Предметом застави за даним договором визначено автомобіль марки "MitsubishiLancer" 2008 року випуску, кузов [NUMBER] , державний номер [NUMBER] . Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2012, у зв`язку з невиконанням [PERSON] умов вказаного договору, звернуто стягнення на рухоме майно за договором застави рухомого майна, а саме: автомобіль Mitsubishi, модель Lancer 1,6 Comfort, рік випуску: 2008, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] для задоволення грошових вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № К4Н0АК00050169 від 17.03.2008 у розмірі 168457,90\~грн. Рішення суду набрало законної сили 12.11.2012. Тому, відповідно до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини щодо наявності грошового зобов`язання, не доказуються при розгляді даної справи, у якій беруть участь ті самі особи. У описовій частині даного рішення вказано складові заборгованості відповідача перед банком, зокрема заборгованість за кредитом 86833,07 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 38436,86 грн, заборгованість по комісії за користуванням кредитом 2116,70 грн, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 32811,37 грн. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) висловлено правову позицію, зміст якої зводиться до того, що за наявності судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав (виконав не у повному обсязі), відсутня підстава для нарахування процентів за кредитним договором, оскільки строк дії договору змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, а права та інтереси кредитодавця у цих правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, ПАТ «ПриватБанк», звернувшись у 2012 році з позовом про звернення стягнення на предмет застави у рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором (фактично про дострокове повернення кредиту), змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки. Ухваленням рішення за даним позовом у справі 2/0417/7470/2012 закінчився строк дії договору щодо подальшого нарахування грошових зобов`язань відповідачу за кредитно-заставним договором. Відповідно до п. 13.7 дослідженого кредитно-заставного договору №\~К4Н0АК00050169 від 17.03.2008, у разі продажу предмета застави всі суми, виручені в результаті такої реалізації, використовуються у першу чергу для відшкодування всіх витрат (включаючи витрати на юридичні послуги), яких банк зазнав у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет застави. Будь-які кошти, що залишаються після відшкодування витрат, зазначених у попередньому реченні, використовуються для погашення інших забезпечених вимог. У разі, якщо таких сум недостатньо для повної сплати всіх забезпечених вимог, непогашена частина забезпечених вимог становить заборгованість позичальника перед банком, яка негайно належить до сплати банку. Представником позивача було надано: копію акту прийому автомобіля у заклад ПАТ КБ "Приватбанк" від 15.08.2013, відповідно до даних якого [PERSON] , що допустив прострочення кредиту за кредитно-заставним договором № К4Н0АК00050169 від 17.03.2008 у сумі 224533 грн зі строком прострочки 978 днів, передав і доручив Приватбанку передати автомобіль на реалізацію за ринковою ціною і направити виручені засоби на погашення заборгованості; копію довідки-рахунку №\~468890 від 08.05.2014 ТОВ "АНЕ", яка видана [PERSON] , про те, що йому продано і видано автомобіль марки Mitsubishi Lancer 1,6, двигун №\~ [NUMBER] , кузов [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію № [NUMBER] , вартість автомобіля 77500 грн. Відповідно до даних виписки за договором № К4Н0АК00050169 від 17.03.2008 станом на 18.01.2022, яка надана представником позивача, кошти, отримані від реалізації предмета застави 08.05.2014 у сумі 77500 грн, зараховані у рахунок погашення заборгованості [PERSON] . Щодо розміру заборгованості відповідача перед позивачем, з наданих суду документів вбачається таке. На підставі кредитно-заставного договору № К4Н0АК00050169 від 17.03.2008 відповідач [PERSON] отримав кредит у сумі 93413,80 грн для придбання автомобіля, який було оформлено у заставу, у якості забезпечення виконання зобов`язань за договором. Як встановлено у рішенні Індустріального районного суду м. Дніпро-петровська від 31.10.2012, [PERSON] неналежним чином виконував свої обов`язки за договором та допустив заборгованість, таким чином вказаним рішенням суду для задоволення грошових вимог кредитора за договором у розмірі 168457,90 грн було звернуто стягнення на предмет застави автомобіль. Позивачем було доведено, що 08.05.2014 автомобіль було реалізовано (наведене не заперечував відповідач) за 77500 грн, також позивачем було доведено, що вказані кошти були зараховані у рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед банком. Після реалізації предмета застави у [PERSON] залишилася непогашена частина забезпечених вимог 90957,90 грн (168457,90 грн 77500 грн = 90957,90 грн) станом на травень 2014 року, яка відповідно до положень п.\~13.7 кредитно-заставного договору №\~К4Н0АК00050169 від 17.03.2008, становила заборгованість позичальника перед банком, яка негайно належала до сплати банку. На підтвердження вказаної у позовній заяві суми заборгованості 72360,47\~грн, виходячи з якої позивач розраховував суму інфляційних втрат та 3 % річних позивачем надано розрахунок та виписку за рахунком [PERSON] з 17.03.2008 по 21.02.2022, де повністю відображено рух коштів, погашення, утворення заборгованості. З огляду на викладене, суд вважає доведеним розмір заборгованості - 72360,47 грн, на який нараховував позивач інфляційні втрати та 3 % річних. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду від 10.07.2019 у справі № 607/10329/14-ц, від 12.06.2019 у справі 639/9557/14-ц. Вирішуючи питання за який строк необхідно стягнути інфляційні втрати та 3 % річних, суд ураховує правовий висновок, висловлений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц (№\~14-254цс19): «Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Касаційного господарського суду про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову». Таким чином, суд вважає заперечення представника відповідача щодо неможливості стягнення сум, що передбачені ст. 625 ЦК України, за період з 2012 року по 2020 рік, тобто за вісім років, - слушними. Позовну заяву позивач надіслав до Барського районного суду Вінницької області 02.11.2020, що підтверджується даними відмітки на поштовому конверті, тому, з огляду на правовий висновок Верховного Суду, суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання компенсаційних виплат на підставі ст. 625 ЦК України, за три роки, які передували подачі позову, тобто з 02.11.2017 по 02.11.2020. Для визначення інфляційного збільшення індекс інфляції за кожен місяць ділиться на сто, усі частки перемножуються: (Індекс інфляції за перший місяць: 100) х (Індекс інфляції за другий місяць : 100) х …(Індекс інфляції за останній місяць : 100). Отже, за період 02.11.2017 по 02.11.2020 інфляційні втрати позивача склали: (100,90 : 100)\~x\~(101,00 : 100)\~x\~(101,50 : 100)\~x\~(100,90 : 100)\~x\~(101,10 : 100)\~x\~(100,80 : 100)\~x\~(100,00 : 100)\~x\~(100,00 : 100)\~x\~(99,30 : 100)\~x\~(100,00 : 100)\~x\~(101,90 : 100)\~x\~(101,70 : 100)\~x\~(101,40 : 100)\~x\~(100,80 : 100)\~x\~(101,00 : 100)\~x\~(100,50 : 100)\~x\~(100,90 : 100)\~x\~(101,00 : 100)\~x\~(100,70 : 100)\~x\~(99,50 : 100)\~x\~(99,40 : 100)\~x\~(99,70 : 100)\~x\~(100,70 : 100)\~x\~(100,70 : 100)\~x\~(100,10 : 100)\~x\~(99,80 : 100)\~x\~(100,20 : 100)\~x\~(99,70 : 100)\~x\~(100,80 : 100)\~x\~(100,80 : 100)\~x\~(100,30 : 100)\~x\~(100,20 : 100)\~x\~(99,40 : 100)\~x\~(99,80 : 100)\~x\~(100,50 : 100)\~x\~(101,00 : 100)\~= 1,19574589; інфляційне збільшення: 72\~360,00 x 1,19574589 - 72\~360,00 =\~14\~164,17 грн. 3 % річних суд розраховує так. З 02.11.2017 до 31.12.2019 790 днів прострочення: 72360,00 х 3 х 790 : 365 : 100 = 4698,44 грн; З 01.01.2020 до 02.11.2020 307 днів прострочення: 72360,00 х 3 х 307 : 366 : 100 = 1820,82 грн. Таким чином, 3 % річних за вказаний період становить 6519,26 грн. Отже, позов АТ КБ «Приватбанк» слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача: суму інфляції та три відсотки річних за період з 02.11.2017 по 02.11.2020 у розмірі 20683,43 грн, у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання за кредитним договором № К4Н0АК00050169 від 17.03.2008, а в задоволенні інших вимог відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволенню частково, то з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 349,14 грн (позов задоволено на 16,61 %, сплачена сума судового збору 2102 грн; 2102 х 16,61 % = 349,14 грн). На підставі викладеного,

Outcome: partial