Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-25 00:00:00

Представник звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю сторін; визнати за сторонами права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , за кожним. В обгрунтування вимог вказано, що 26.03.1993 року сторонами було зареєстровано шлюб. 03.10.1995 року сторонами було придбано трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку було оформлено на відповідача. 04.08.2018 року шлюб між сторонами було розірвано, проте, після розірвання шлюбу відповідач відмовив у добровільному поділі спільного майна. Від представника позивача - адвоката Ліневича М.Т. надійшла заява про проведення розгляду справи без його участі, представник не заперечував щодо ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач копію ухвали про відкриття провадження у справі, матеріали позову отримав 20.10.2021 року (а.с. 34). Відзиву на позов не надходило. В судове зсідання відповідач не завилявся, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та ухвали рішення заочно. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 26.03.1993 року сторонами було зареєстровано шлюб (а.с. 9). 03.11.1995 року на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 67,59 кв.м. (а.с. 11-12). У договорі купівлі продажу від 03.11.1995 року наявна відмітка про те, що на підставі рішення Житомирської міської ради від 11.01.1996 року найменування вулиці та нумерація будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] змінено на [ADDRESS] . Згідно розпорядження міського голови м. Житомира від 19.02.2016 року №112 найменування вулиці «Маршала Рибалка» змінено на «Тараса Бульби-Боровця» (а.с. 21). 04.08.2018 року шлюб, зареєстрований [PERSON] та [PERSON] , розірвано (а.с. 10). Відповідно до частини першої 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Норми статей 57, 60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Статтею 60 СК України презюмується, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, і кожен з подружжя має рівні права на володіння, користування і розпорядження цим майном. Поряд з тим, відповідно до пунктів 1-3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Враховуючи встановлені судом обставини про те, що спірну квартиру було придбано подружжям в період шлюбу, право власності на нього зареєстроване за відповідачем, квартира є об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя, а відповідно до норм ч. 1 ст. 70 СК України та ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, суд вважає за можливе визнати квартиру спільною сумісною власністю подружжя та визнати за позивачем право власності на 1/2 частину права власності на указану квартиру. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 4055,43 грн.

Outcome: approved