Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

14 грудня 2021 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 02 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «ВТБ Банк», Банком, та [PERSON] , Позичальником, був укладений кредитний договір № 16.9.04-03/08-Сімейного кодексу України, відповідно до умов якого на положеннях та на умовах цього договору кредитор надає позичальнику кредит у вигляді строкового кредитного ліміту, а позичальник зобов`язується належним чином використовувати та повернути кредитору суму кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії та інші платежі згідно умов цього договору та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені цим договором. Кредит надається у розмірі 103093,00 доларів США. Строк кредитування по 01 червня 2018 року. Процентна ставка за користування кредитом становить 17 % відсотків річних. Внаслідок несплати коштів, визначених умовами кредитування, станом на 31 серпня 2009 року за відповідачем наявна заборгованість у розмірі 107942,14 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом Національного банку України станом на 31 серпня 2009 року 862349,76 грн., а саме: основний борг за кредитом - 98009,99 доларів США, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 8623,92 доларів США, пеня 1308,23 доларів США. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 березня 2010 року у справі № 2-1210/2010 задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору, стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість в розмірі 862349,76 грн за кредитним договором № 16.9.04-03/08-СК від 02 червня 2008 року, 120,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, 1700,00 грн витрат по оплаті судового збору. Дане рішення суду набрало законної сили. У подальшому між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» та Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» було укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 21 МБ від 18 листопада 2015 року. Згідно з додатковою угодою № 1 від 27 листопада 2015 року до Договору про відступлення права вимоги, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» стало новим кредитором та отримало всі права та обов`язки попереднього кредитора згідно кредитного договору. Станом на 07 грудня 2021 року зобов`язання з оплати простроченої заборгованості за кредитним договором, що було стягнута судовим рішенням, виконане не було. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» нарахувало три проценти річних на прострочене грошове зобов`язання за період з 07 грудня 2018 року по 07 грудня 2021 року в розмірі 9605,82 доларів США. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 9605,82 доларів США, що складається з трьох процентів річних, нарахованих на суму простроченої заборгованості за грошовими зобов`язаннями за кредитним договором № 16.9.04-03/08-СК від 02 червня 2008 року за період з 07 грудня 2018 року по 07 грудня 2021 року, та понесені судові витрати. Ухвалою суду від 31 грудня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, попередньо подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема, відповідач викликався через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також жодних інших заяв та клопотань від відповідача не надійшло. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, проте не з`явився в судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини свої неявки в судове засідання, відзиву не подав, а представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі статей 280-282 Цивільного процесуального кодексу України ухвалив про заочний розгляд справи, про що 07 червня 2022 року прийнята відповідна ухвала. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 02 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк», Кредитором, та [PERSON] , Позичальником, укладений кредитний договір № 16.9.04-03/08-СК, за змістом якого на положеннях та на умовах цього договору Кредитор надає Позичальнику кредит у вигляді строкового кредитного ліміту, а Позичальник зобов`язується належним чином використовувати та повернути Кредитору суму кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії та інші платежі згідно умов цього договору та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені цим договором. Кредит надається у розмірі 103093,00 доларів США. Строк кредитування по 01 червня 2018 року. Процентна ставка за користування кредитом становить 17 % відсотків річних (а.с.7-13). 18 листопада 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», Новим кредитором, та Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк», Первісним кредитором, укладений договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 21 МБ, у відповідності до умов якого Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредиторі права вимоги до боржників, а Новий кредитор набуває права вимоги Первісного кредитора за Кредитними договорами та Договорами забезпечення до них та сплачує Первісному кредиторові за відступлення Права грошової вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює Ціні договору у строки встановлені цим Договором (а.с.14-17). 27 листопада 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», Новим кредитором, та Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк», Первісним кредитором, укладена Додаткова угода № 1 до Договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №21 МБ від 18 листопада 2015 року, відповідно до якої сторони погодили, що розмір заборгованостей боржників, права вимоги до яких відступається згідно цієї Додаткової угоди на дату укладення цієї Додаткової угоди, складає 1 410 388 721,09 грн (а.с.18-19). Згідно реєстру прав вимоги № 1 до Додаткової угоди № 1 до Договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №21 МБ від 18 листопада 2015 року, позивач набув право вимоги до [PERSON] (а.с.20). 27 листопада 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» та Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» складений Акт приймання-передачі документації до Додаткової угоди № 1 від 27 листопада 2015 року до Договору про відступлення права вимоги за фінансовими кредитами № 21 МБ від 18 листопада 2015 року (а.с.21). На виконання умов договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 21 МБ від 18 листопада 2015 року, Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» було перераховано кошти на оплату виконання умов договору, про що свідчать виписки по рахунку від 26 лютого 2016 року, 24 грудня 2015 року та 27 листопада 2015 року (а.с.22-24). Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 березня 2010 року, що набрало законної сили 17 червня 2010 року, задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» та стягнуто з [PERSON] на користь Відкритого акціонерного товариства «ВТБ Банк» заборгованість у розмірі 862349,76 грн за кредитним договором № 16.9.04-03/08-СК від 02 червня 2008 року, 120,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, 1700,00 грн витрат по оплаті судового збору (а.с.25-26). Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» отримало свідоцтво про реєстрацію фінансової установи на підставі розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, № 136 від 21 січня 2014 року (а.с. 27). Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог частини третьої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої-другої статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Стаття 1049 Цивільного кодексу України встановлює, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно частини першої-другої статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 Цивільного кодексу України). Згідно частини першої статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Загальні умови виконання зобов`язань визначено статтею 526 Цивільного кодексу України. Так, у частині першій статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 Цивільного кодексу України). Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями статті 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частини перша-друга статті 612 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини першої-другої статті 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Грошові зобов`язання охоплюють усі сфери суспільного життя і виникають насамперед у сфері приватноправових (цивільно-правових) відносин. Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов`язанням. Згідно з частиною другою статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу, відповідно до частини п`ятої якої у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Стаття 625 Цивільного кодексу України входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Цивільного кодексу України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. З позовної заяви вбачається, що позивач, звертаючись до суду із зазначеним позовом обґрунтовував свої позовні вимоги положеннями вищенаведеної частини другої статті 625 Цивільного кодексу України. Як встановлено судом, відповідач неналежно виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 16.9.04-03/08-СК від 02 червня 2008 року, внаслідок чого рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 березня 2010 року, що набрало законної сили 17 червня 2010 року, стягнуто з [PERSON] на користь Відкритого акціонерного товариства «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором № 16.9.04-03/08-СК від 02 червня 2008 року у розмірі 862349,76 грн. У зв`язку зі стягненням на підставі даного рішення заборгованості за кредитним договором, між сторонами виникло грошове зобов`язання. При цьому іншого не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Невиконання такого грошового зобов`язання, що виникло між сторонами на підставі рішення суду, зумовлює застосування положень частини другої статті 625 Цивільного кодексу України. Саме до цього зводиться правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постанові від 06 липня 2016 року у справі № 6-1946цс-15, яка в силу вимог частини четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, тому на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми. Три проценти річних від суми боргу розраховуються за формулою: (3% х сума боргу х кількість прострочених днів) / 365 (кількість днів у році). Три проценти річних від простроченої суми за період з 07 грудня 2018 року по 07 грудня 2021 року становлять 9605,82 доларів США з наступного розрахунку: (106633,91 доларів США (сума заборгованості) х 1 096 (кількість днів прострочки)) х 3 % / 365 (кількість днів у році) = 9605,82 доларів США. У порядку виконання процесуального обов`язку відповідача, унормованого частиною третьою статті 12, частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, з доведення належним чином виконання обов`язків перед позивачем з виплати заборгованості за укладеним договором не надано доказів виплати вказаної суми заборгованості, а також доказів на підтвердження відсутності своєї вини у неналежному виконанні умов зобов`язання, визначеного договором. Належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність заборгованості відповідача або ж спростовували доводи позивача в обґрунтування ним позовних вимог, відповідачем суду не подано. Відповідач, не бажаючи приймати участь у судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування належного виконання обов`язків, тим самим не оспорює наявних підстав для стягнення грошової суми. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з платіжного доручення № 4380 від 07 грудня 2021 року, позивачем сплачено судовий збір за позовом у розмірі 3945,11 грн (а.с. 6). Позовні вимоги задоволені у повному обсязі, тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 3945,11 грн. На підставі викладеного, відповідно до статей 509, 526, 527, 530, 543, 553, 554, 610-612, 625, 1049, 1054, 1055 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved