Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] , 1982 року народження, на користь [PERSON] 1985 року народження, аліменти на утримання спільної доньки [PERSON] [INFO] , в розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі до суду даної позовної заяви і до повноліття дитини та розірвати шлюб між [PERSON] 1985 року народження та відповідачем [PERSON] , 1982 року народження що, був зареєстрований 17.10.2009 року, Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, про що, видано свідоцтво серія [NUMBER] та зроблено актовий запис № 653 у книзі реєстрації шлюбів. В обґрунтування позову зазначає, що 17.10.2009 року між [PERSON] (зараз [PERSON] ) 1985 року народження та, [PERSON] 1982 року народження, було укладено шлюб, що був зареєстрований Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, про що, видано свідоцтво серія [NUMBER] та зроблено актовий запис № 653 у книзі реєстрації шлюбів від 17.10.2009 року. Після укладення зазначеного шлюбу позивачка отримала прізвище [PERSON] . Від даного шлюбу є спільна дитина: [PERSON] , [INFO] , про існування якої, свідчить свідоцтво видане Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції № [NUMBER] , актовий запис № 542 від 31.05.2013. Сімейне життя з відповідачем, не склалось через несумісність характерів, кожен із них має різні погляди на сімейне життя, ведення спільного господарства. Відсутність між ними взаєморозуміння і довіри, слугували причиною фактичного припинення шлюбних відносин. Шлюбних відносин позивач з відповідачем не підтримують . За вказаних обставин, шлюб носить лише формальний характер, спільне проживання, збереження сім"ї та примирення з Відповідачем позивач вважає неможливим. Сім`я фактично розпалась, а тому поновлення подружнього життя виключається, у зв`язку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні розлучення. Крім того, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін . Спору про поділ майна, що є спільною власністю подружжя, на даний час немає. Ухвалою судді Хорольського районного суду Полтавської області від 05.05.2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено учасників справи. У судове засідання позивачка не з`явилась. Разом з тим подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач у судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву про розгляд справи у йоговідсутність, зазнчаивши, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 17.10.2009 року між [PERSON] (зараз [PERSON] ) 1985 року народження та, [PERSON] 1982 року народження, було укладено шлюб, що був зареєстрований Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, про що, видано свідоцтво серія [NUMBER] та зроблено актовий запис № 653 у книзі реєстрації шлюбів від 17.10.2009 року. Після укладення зазначеного шлюбу позивачка отримала прізвище [PERSON] . Від даного шлюбу є спільна дитина: [PERSON] , [INFO] , про існування якої, свідчить свідоцтво видане Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції № [NUMBER] , актовий запис № 542 від 31.05.2013. Щодо вимоги про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.24СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст.56СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 3 ст. 105СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст.110СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст.112СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу сторін та порушує їх особисті інтереси, що мають істотне значення, що суперечить ч.1 ст.51Конституції України про добровільну згоду жінки та чоловіка на перебування в шлюбі. З досліджених судом матеріалів справи встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини та не ведуть спільного господарства, проживають окремо. Позивач з цих підстав наполягає на розірванні шлюбу. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сім`ї сторін неможливе, тому суд приходить до переконання, що їх шлюб слід розірвати. Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини. Судом встановлено, що донька [PERSON] , [INFO] , проживає з позивачкою [PERSON] . Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст.141СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до положень Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Як зазначено у ч. 2ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2022 рік» визначено прожитковий мінімум для дітей від 6 до 18 років становить: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривень, з 1 грудня - 2272 гривень. Відповідно до ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положеннями ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню,

Outcome: approved