Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-29 00:00:00

Позивачка 01.03.2022 року звернулась до суду з позовом, який було уточнено 06.04.2022 року представником позивача, до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої сина - [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів щомісячного заробітку (доходу) або за умови якщо відповідач не працює і не має інших доходів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення повноліття та стягнення аліментів на утримання дитини - [PERSON] за минулий час з серпня 2020 року по лютий 2022 року у розмірі 17 200 гривень. В обґрунтування позову посилалась на те, що між нею та відповідачем 20.07.2018 року був зареєстрований шлюб. У шлюбі у них народилася дитини - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 30.07.2020 року шлюб між сторонами розірвано. З серпня 2020 року сторони проживають окремо та з моменту окремого мешкання, відповідач [PERSON] не виконує належним чином своїх обов`язків по утриманню дитини, не бере участі у виховані сина, не надає матеріальної допомоги для розвитку та нормального життя дитини, а вона сама покриває витрати на їжу, одяг, лікування, дитячий садок, та секції. У зв`язку з тим, що син постійно проживає з позивачкою, яка виховує його, а відповідач не забезпечує дитину матеріально, [PERSON] змушена звернутись до суду з відповідним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів щомісячного заробітку (доходу) або за умови якщо відповідач не працює і не має інших доходів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення повноліття, а також стягнути аліменти за минулий час у твердій грошовій сумі 17 200 грн. за період з серпня 2020 року по лютий 2022 року, згідно ч.2 ст.191 СК України, оскільки вона неодноразово з моменту розірвання шлюбу (30.07.2020 р.) зверталась до відповідача з проханням щодо сплати грошових коштів на утримання дитини, проте останній в добровільному порядку відмовлявся від сплати аліментів. Ухвалою суду від 14.03.2022 року провадження у справі було відкрито у спрощеному порядку, судове засідання було призначено на 11.04.2022 року. У судове засідання 11.04.2022 року сторони не з`явились, розгляд справи відкладено на 25.05.2022 року. У судове засідання 25.05.2022 року сторони не з`явились, про час та місце проведення засідання були повідомлені належним чином. 25.05.2022 року представник позивачки - адвокат Портний М.І. через канцелярію суду надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував, справу просив розглядати за відсутністю сторони позивача. У відповідності до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складання повного тексту рішення є 30.05.2022 року. Відповідно до ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Суд вивчивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.07.2018 року, який рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30.07.2020 року розірвано справа № 522/6770/20 (а.с.27). Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 09.01.2019 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що складено відповідний актовий запис №100 (а.с.25). З серпня 2020 року, позивачка [PERSON] разом з неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] , проживають окремо, та згідно позову дитина перебуває на її утриманні, відповідач матеріально позивачці не допомагає та кошти на утримання сина не надає. Позивачкою заявлено вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини, тобто до [INFO] . Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею ст.51 Конституції України гарантовано, а ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч.1,3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних для нього процесуальних наслідків. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд вбачає, що сторони не можуть домовитися про розмір аліментів на утримання дитини, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, допомоги на утримання дитини не надає, вихованням дитини не займається, а тому кошти на утримання дитини (аліменти) підлягають присудженню за рішенням суду. Суд вбачає, що відповідач є працездатною людиною за станом здоров`я та спроможний платити аліменти на утримання дитини. Відомостей щодо перебування у відповідача інших осіб на утриманні суду не надано. Доказів того що відповідач офіційно працевлаштований суду не надано. Відповідачем надані позивачем факти спростовано не було. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню та вважає за можливе стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. У зв`язку з чим суд вважає за можливе присудити стягнення аліментів з 01.03.2022 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Крім того позивачкою заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] за минулий час у твердій грошовій сумі 17200 грн. за період з серпня 2020 року по лютий 2022 року. Відповідно до ч.2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Будь-яких доказів вживання позивачкою заходів щодо одержання аліментів з відповідача за період з серпня 2020 року по лютий 2022р. суду не надано. Таким чином, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] щодо стягнення з відповідача аліментів за минулий час у розмірі 17 200,00 грн., а саме з серпня 2020 року по лютий 2022 року, за їх недоведеністю. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі - позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивачі у справах про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, покласти на відповідача оплату судового збору у розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial