Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-24 00:00:00

14 січня 2022 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 10 лютого 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Ріхтер Н.В. за реєстровим № 235. 17 серпня 2018 року позивач вступив в зареєстрований шлюб з [PERSON] .. Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Позивач зазначає, що спільне проживання з відповідачем припинено з листопада 2019 року. Таким чином відповідач не проживає в будинку [ADDRESS] більше року, її особистих речей в будинку немає, участі по сплаті комунальних послуг [PERSON] не приймає. У зв`язку з цим, позивач вимушений звернутися до суду з позовом та просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинку [ADDRESS] . Ухвалою судді від 25 січня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку загального позовного провадження та відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 30 березня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, 25 травня 2022 року подав до суду заяву, в якій просить цивільну справу розглянути у судовому засіданні без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подавала. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу будинку від 10 лютого 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Ріхтер Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 235, який надано суду у засвідченій позивачем копії, є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] /а.с.10/. Вказаний факт належності на праві приватної власності позивачеві зазначеного нерухомого майна також підтверджується належним чином засвідченою позивачем копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 22037504 від 02 березня 2009 року /а.с.12/. 17 серпня 2018 року [PERSON] вступив в зареєстрований шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] /а.с.13/. Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано /а.с.14/. Відповідно до копії довідки № 22/06-11 від 13 січня 2022 року, виданої Піщанською сільською радою, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та має житловий будинок [ADDRESS] , за даною адресою також зареєстровані: дружина [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] /а.с.15/. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, а саме з акту від 05 січня 2022 року, складеного депутатом Піщанської сільської ради Качур Т.І., в присутності сусідів [PERSON] та [PERSON] , власника житлового будинку [PERSON] , громадянка [PERSON] зареєстрована в будинку [ADDRESS] , але за даною адресою не проживає /а.с.17/. Аналогічний акт також було складено 05 січня 2021 року /а.с.16/. Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частинами 1, 2 статті 319 ЦК України установлено, що власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Положеннями статті 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач [PERSON] без поважних причин не проживає більше одного року в будинку [ADDRESS] , право власності на який належить позивачеві, при цьому відповідач не знята з реєстрації, доказів поважності причин не проживання відповідача у житлі, належному відповідачу суду не надано. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] порушує права позивача як власника будинку, оскільки позивач не може вільно розпоряджатися належним йому нерухомим майном, і може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням в порядку ст.405 ЦК України. Крім того, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов до висновку про задоволення позову, з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved