Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-19 00:00:00

У грудні 2021 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що 02.08.2021 року вона за договором купівлі-продажу, вчиненого у простій письмовій формі, придбала у відповідача нерухоме майно - земельну ділянку за кадастровим номером 5324087700:00:040:0059, площею 0,1551 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, а також 19.11.2021 року вона за договором купівлі-продажу, вчиненого у простій письмовій формі, купила у відповідача земельну ділянку за кадастровим номером 5324087700:00:016:0006, площею 1,3700 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області. На неодноразові її прохання посвідчити договір нотаріально відповідач ухиляється, посилаючись на похилий вік та значну територіальну віддаленість її місця проживання - м. Ялта АР Крим до м.Полтави, тому звернулася до суду із зазначеним позовом. Просила визнати договори купівлі-продажу дійсними та визнати за нею право власності на зазначені земельні ділянки, що знаходяться на території Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області. Після відкриття провадження у справі позивач подала уточнюючий позов крім заявлених вимог також просила продовжити громадянці Російської Федерації [PERSON] , строк для відчуження належних їй земельних ділянок, а саме: земельної ділянки за кадастровим номером 5324087700:00:040:0059, площею 0,1551 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області; земельної ділянки за кадастровим номером 5324087700:00:016:0006, площею 1,3700 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області. Позивач у судове засідання не з`явилася, попередньо надавши заяву про розгляд справи без її участі, просила заявлені вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, попередньо надавши заяву, у якій просила розглянути справу без її участі та без участі відповідача, уточнені вимоги визнали повністю. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі з таких підстав. Згідно з ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Статтею 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно із ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідченні, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Встановлено, що 02.08.2021 року між [PERSON] (Продавець) від імені якої на підставі довіреності від 31.05.2019 року № 23/505-н/23-2019-5-179, посвідченої нотаріусом Темрюкського нотаріального округу Комишевим Сергієм Володимировичем, діяла [PERSON] та [PERSON] (Покупець) в простій письмовій формі оформили договір купівлі-продажу земельної ділянки за кадастровим номером 5324087700:00:040:0059, площею 0,1551 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області (а.с. 14-15), яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №662914, виданого 21.11.2006 року Полтавським районним відділом земельних ресурсів (а.с.10) . Згідно з розпискою від 02.08.2021 року [PERSON] як представник [PERSON] отримала грошові кошти у розмірі 1439,46 грн. відповідно до умов договору купівлі-продажу земельної ділянки від 02.08.2021 року (а.с.16). Також 19.11.2021 року між [PERSON] (Продавець) від імені якої на підставі довіреності від 31.05.2019 року № 23/505-н/23-2019-5-179, посвідченої нотаріусом Темрюкського нотаріального округу Комишевим Сергієм Володимировичем, діяла [PERSON] та [PERSON] (Покупець) в простій письмовій формі оформили договір купівлі-продажу земельної ділянки за кадастровим номером 5324087700:00:016:0006, площею 1,3700 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області (а.с.17-18), яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №662913, виданого 21.11.2006 року Полтавським районним відділом земельних ресурсів (а.с.11). Згідно з розпискою від 19.11.2021 року [PERSON] як представник [PERSON] отримала грошові кошти у розмірі 30390 грн. відповідно до умов договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19.11.2021 року (а.с.16). Договорами передбачено, що Продавець або його представник зобов`язуються у строк до 01.12.2021 року з`явитись до приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Москівця В.А. за адресою:м.Полтава, вул. Шевченка,24/37 для укладення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки та реєстрації його в ДРРП. Проте відповідач та її представник ухиляються від нотаріального посвідчення договорів. Згідно із положеннями ст.220 ЦК України, в разі недоодержання сторонами вимог про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно із ч. 2 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину встановлена законом, такий правочин є нікчемним. У випадках, встановлених Цивільним кодексом України, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Таким чином, закон надає суду право визнавати дійсним договір, який через недодержання сторонами вимог закону про його нотаріальне посвідчення є нікчемним. Щодо позовної вимоги про продовження громадянці Російської Федерації [PERSON] строку для відчуження належних їй земельних ділянок суд зазначає наступне. [PERSON] під час отримання державних актів на право приватної власності на спірні земельні ділянки, а саме: станом на 21.11.2006 року була громадянкою України, а з 25.08.2014 року отримала громадянство Російської Федерації (а.с.12). Як вбачається з матеріалів справи, державні акти на право власності на земельні ділянки, видані [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.11.2005 року (а.с.10,11). Статтею 130 Земельного кодексу України визначений виключний перелік тих, хто може набувати право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, а саме: а) громадяни України; б) юридичні особи України, створені і зареєстровані за законодавством України, учасниками (акціонерами, членами) яких є лише громадяни України та/або держава, та/або територіальні громади; в) територіальні громади; г) держава. Згідно з ч.4 ст.81 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Відповідно до положень ст. 145 Земельного кодексу України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Пунктом 15 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, зазначено, що до набрання чинності законом про ринок земель не допускається купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб, купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами. Враховуючи, що станом на час набуття відповідачем громадянства Російської Федерації - 25.08.2014 року та протягом року після цього, тобто до 25.08.2015 року, закон про ринок земель не був прийнятий, а тому було відсутнє законодавче врегулювання порядку відчуження земель з цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», а також відсутній ринок земель вказаного цільового призначення. Недосконалість національного законодавства та прогалини у правовому регулюванні певних правовідносин не можуть бути підставою для позбавлення особи права на захист його порушених прав у обраний ним спосіб (висновок Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначений в постановах від 22 травня 2019 року у справі № 757/61865/16-ц і від 03 липня 2019 року у справі № 520/11437/16-ц). На думку ЄСПЛ, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати особі адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 24 квітня 2008 року у справі «C. Дж. та інші проти Болгарії» [«C. G. and Others v. Bulgaria»], заява № 1365/07, § 39, від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України», заява № 21722/11, § 170). Крім того, ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме в тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції» [«Cantoni v. France»], заява № 17862/91, § 31-32, від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). У зв`язку з тим, що чинним законодавством неврегульовані правовідносини щодо продажу земельних ділянок товарного сільськогосподарського призначення, які є власністю іноземця, що унеможливлює йому відчуження в терміни визначені чинним законодавством, а також беручи до уваги, що законодавством не встановлено заборони на продовження строку для укладення договору відчуження земельної ділянки іноземцем, суд вважає, що продовження строку для укладення договору не суперечить діючому законодавству та не порушує прав та інтересів інших осіб. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є доведеними в судовому порядку та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved