Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] у жовтні 2021 року звернувся до суду з вищевказаними позовними вимогами до відповідача АТ «ЗАВОД МАЯК» та просив суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.09.2019 по 10.08.2021 у розмірі виходячи з розрахунку середньоденної заробітної плати у розмірі 436,30 грн. з подальшим зменшенням цієї суми на суму податків та обов`язкових платежів. У обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 25.03.2019 року він був звільнений з роботи у АТ «ЗАВОД «МАЯК». Проте грошові розрахунки відповідач провів з позивачем лише на підставі рішення Оболонського районного суду міста Києва від 25 вересня 2019 року, яким стягнуто заборгованість по заробітній платі у розмірі 12 833 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 26.03.2019 по 25.09.2019 у розмірі 55 410,10 грн. Зазначене рішення виконано відповідачем 10.08.2021. На підставі вказаного позивач просить стягнути з АТ «Завод «Маяк» середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 26.09.2019 року по 10.08.2021 рік виходячи з розрахунку середньоденної заробітної плати у розмірі 436,30 грн. з подальшим зменшенням цієї суми на суму податків та обов`язкових платежів. Ухвалою суду 08 листопада 2021 року за вказаним позовом відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. 02 грудня 2021 року відповідач через свого представника надав відзив, посилаючись на відсутність вини через накладення арештів на банківські рахунки, на те, що він не є розпорядником коштів, а виплата заборгованості із заробітної плати можлива лише в примусовому порядку. У відповіді на відзив позивач підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі та зазначив, що відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 25 березня 2019 року позивач був звільнений з роботи у АТ «ЗАВОД МАЯК». Згідно ч. 3 ст. 15 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25.09.2019 стягнуто з АТ «ЗАВОД МАЯК» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 12 833,94 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати без урахування податків та інших обов`язкових платежів, що стягуються з доходів громадян, 55 410,10 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 26.03.2019 року по 25.09.2019 року включно з послідуючим утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів, а всього 68 244,04 грн. Кошти обумовлені цим рішенням були виплачені позивачу - 10.08.2021 року. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середньоденна та середньогодинна заробітна плата позивача визначається на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 за два повні останні місяці роботи позивача. З урахуванням відпрацьованих днів та годин за два останні місяці середньоденна заробітна плата позивача становить 436,30 грн. Відтак у зв`язку з тим, що остаточний розрахунок по виплаті заробітної плати позивачу відповідачем проведене лише 10.08.2021, у останнього додатково утворилася заборгованість з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.09.2019 по 10.08.2021, що становить 205 497,30 грн, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати 436,30 грн та кількості робочих днів 471. У своїй Постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. З огляду на наведені мотиви Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України. При цьому Велика Палата Верховного Суду сформулювала перелік обставин, які повинен ураховувати суд, вирішуючи питання про зменшення розміру відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 ЦПК України. Такими обставинами є: 1) розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; 2) період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; 3) ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; 4) інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Беручи до уваги вищезгадані принципи розумності, справедливості та пропорційності, враховуючи розмір основної заробітної плати, а також те, що її разом із середнім заробітком за час затримки розрахунку було виплачено відповідачем остаточно 10.08.2021, суд вважає правильним стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.09.2019 по 10.08.2021 в межах розміру заборгованості по заробітній платі, а саме 12 833,94 грн. При цьому з вказаної суми мають бути відраховані обов`язкові платежі до державного бюджету. Судовий збір суд покладає на відповідача пропорційно до обсягу задоволених позовних вимог і стягує його на користь позивача.

Outcome: partial