Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

13.12.2021 до Решетилівського районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , Решетилівської міської ради Полтавського району Полтавської області у якій позивачка просить суд: - визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та зазначений у технічному паспорті на (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , виготовленому ФОП [PERSON] , як на частку у спільному майні подружжя. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 11.02.1967 позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Перебуваючи у шлюбі, подружжя побудувало житловий будинок з господарськими-побутовими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Право власності на зазначений житловий будинок в установленому законом порядку зареєстровано не було. Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської від 28.04.2017 визначена належність 1/2 частини зазначеного житлового будинку, як попередньому власнику [PERSON] , і за [PERSON] , в порядку у спадкування визнано право власності на 1/2 частку вищевказаного домогосподарства. Відповідач [PERSON] зареєстрував речове право на 1/2 частину домогосподарства. Державним нотаріусом відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті другого з подружжя у зв`язку із відсутністю документу, що підтверджує право власності на таке майно та відсутності державної реєстрації права власності на таке майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в цілому на весь об`єкт, рекомендовано звернутись до суду. Ухвалою суду від 20.12.2021 позовну заяву залишено без руху, у зв`язку з тим, що вона не відповідала вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України та надано строк для усунення недоліків. 19.01.2022 представником позивача адвокатом Глазковим С.М. надано позовну заяву в новій редакції, якою усунуто недоліки, зазначені в ухвалі суду від 20.12.2021. Ухвалою суду від 07.02.2022 відкрито провадження в порядку загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого судового засідання. У встановлений судом строк відповідачі правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалися. Ухвалою суду від 12.04.2022 закрито підготовче провадження та розгляд справи по суті призначено до судового розгляду. У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання були повідомлені належним чином. 07.06.2022 представником позивачки адвокатом Глазковим С.М. подано до суду клопотання у якому він просить розгляд справи провести за його відсутності та відсутності позивачки, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. 18.02.2022 відповідачем - [PERSON] подано до суду заяву у якій викладено прохання проводити розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. 07.06.2022 відповідачем - Решетилівською міською радою Полтавської області подано клопотання про проведення розгляду справи за відсутності їх представника, при вирішенні справи покладаються на розсуд суду. Згідно з ч. 3\~ст. 211 ЦПК України\~справу розглянуто за відсутності сторін, які надіслали на адресу суду заяви з проханням справу розглянути за їх відсутності. Судовий розгляд справи здійснювався на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у зв`язку з розглядом судом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували свій шлюб 11.02.1967, що підтверджується копією повторно виданого свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.1). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією повторно виданого свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.10). Відповідно до довідки виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області №1012/8992 від 03.11.2021 [PERSON] , [INFO] , з 10.01.1960 по 24.09.2021 була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а з 24.09.2021 по теперішній час зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). У виписці з погосподарської книги №8 Решетилівської селищної ради (2011-2015 р.р. по с. Сені) зазначено, що за номером об`єкта погосподарського обліку №0477-1 зареєстровані та проживали: [PERSON] , [INFO] (помер [INFO] ) та [PERSON] , [INFO] . Рік побудови 1968, загальна площа 49.2 кв.м. (а.с.12). Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 28.04.2017 \~визначено належність 1/2 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , померлому [INFO] , як попередньому власнику, та визначено [PERSON] , як спадкоємця, наступним власником цього домоволодіння. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частку житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). На підставі рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 28.04.2017, державним реєстратором Решетилівської РДА Полтавської області 21.06.2017 зареєстровано право спільної часткової власності [PERSON] у розмірі 1/2 на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.01.2014, [PERSON] прийняв у спадок від померлого [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,2500 га, кадастровий номер 5324255106:06:001:0034 (а.с.15). Вищевказана земельна ділянка зареєстрована за [PERSON] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.16). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.01.2014, [PERSON] прийняв у спадок від померлого [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,0580 га, кадастровий номер 5324255106:06:001:0035 (а.с.17). Дана земельна ділянка зареєстрована за [PERSON] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.18). Згідно з технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] (а.с.19-23), який виготовлений станом на 17.02.2017 на замовлення [PERSON] встановлено, що домогосподарство складається з наступних будівель: А-1, а житловий будинок (рік побудови 1970); Б, б, В, Г сарай (рік побудови 1975); б2 сарай (рік побудови 1980); б1 навіс (рік побудови 1975); Д гараж (рік побудови 1980); Е погріб вхідний (рік побудови 1990); Ж вбиральня (рік побудови 1970); З сінник (рік побудови 1975); №1 ворота з хвірткою (рік побудови 2010); №№ 3, 5 огорожа (рік побудови 1980); №2 огорожа (рік побудови 2010); №4 огорожа (рік побудови 2007); №6 свердловина (рік побудови 1980); №7 колодязь (рік побудови 1970). Постановою державного нотаріуса Решетилівської державної нотаріальної контори Кириченко Т.М. від 27.11.2021 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя на житловий будинок в [ADDRESS] після померлого [PERSON] у зв`язку з відсутністю документу, що посвідчує право власності та (або) реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.24). Відповідно до довідки ФОП [PERSON] від 18.01.2022, житловий будинок (А-1, а) розташований за адресою: [ADDRESS] , побудований в 1970 році та має інвентаризаційну вартість 65\~296 грн (а.с.45). Спірні правовідносини виникли щодо захисту права власності та їх вирішення регулюється нормами сімейного та цивільного законодавства. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1\~ст. 58 Конституції України) норми\~Сімейного кодексу України\~застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01.01.2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми\~Сімейного кодексу України\~застосовуються в частині лише тих прав та обов`язків, що виникли після набрання ними чинності. Отже, правовий режим майна подружжя регулюється нормативними актами, які були чинними на момент створення або придбання такого майна. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, підлягають з`ясуванню та оцінюються судом записи у погосподарських книгах, ухвалені органами місцевого самоврядування рішення про оформлення права власності громадян на будинки, технічний паспорт на будівлі, документи про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. З виписки з погосподарської книги №8 Решетилівської селищної ради (2011-2015 р.р. по с. Сені) судом встановлено, що за номером об`єкта погосподарського обліку №0477-1 зареєстровані та проживали: [PERSON] , [INFO] (помер [INFO] ) та [PERSON] , [INFO] . Рік побудови 1968, загальна площа 49.2 кв.м. (а.с.12). Надавши системний аналіз встановлених у справі фактичних обставин, судом достовірно встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами були побудовані в період з 1970 по 2010 роки, тобто в період перебування у шлюбі (з 11.02.1967) позивачки [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] . Майнові відносини, які виникли між подружжям після реєстрації шлюбу на момент побудови даного житлового будинку регулювались\~Кодексом про шлюб та сім`ю\~Української РСР, статтею 22 якого передбачалося, що майно нажите подружжям за час шлюбу визнавалось спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відомості щодо самочинного будівництва у суду відсутні. Надані суду докази суперечностей не містять та оцінюються судом як достовірні. За змістом\~статті 28 Кодексу про шлюб та сім`ю\~України від 20.06.1969 року в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Згідно з вимогами\~статті 60 Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 61 СК України\~встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто, за змістом вищезазначених норм матеріального права належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи. Режим спільної сумісної власності для майна, придбаного подружжям за час шлюбу, встановлює і\~стаття 368 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України). Таким чином, житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адерсою: [ADDRESS] належав [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Між [PERSON] та [PERSON] не було укладено договору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а за життя спадкодавець не встиг виділити свою частку у спільному майні та отримати на неї правовстановлюючий документ. Відповідно до\~статті 355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Статтею 368 ЦК України\~передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. За змістом\~статті 370 ЦК України\~співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до пункту 5\~постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. У матеріалах справи відсутні дані щодо письмових домовленостей співвласників про визначення часток, а тому суд дійшов висновку про рівність часток співвласників у праві спільної сумісної власності подружжя на домоволодіння. Відповідно до частини першої\~статті 58 Конституції України\~закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Особливості державної реєстрації прав на об`єкти нерухомого майна, що були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, визначено\~статтею 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з положеннями ч. 1\~ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Частиною другою\~статті 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~визначено, що для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим. Громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. Технічну інвентаризацію нерухомого майна в сільській місцевості розпочато згідно з Правилами державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженими\~наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31/1056. Облік такого майна здійснювався виключно за погосподарськими книгами сільських рад. Здійснення державної реєстрації права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спірного житлового будинку регулювалося підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Згідно з пунктом 6 цієї Інструкції не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Підстави набуття права власності на житловий будинок, споруди та належність цього майна особі визначаються законодавством, чинним на час набуття права власності. Виходячи з наведеного, підтвердженням належності жилого будинку (його частини) певній особі є запис в погосподарських книгах, ведення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов`язковим. Виникнення права власності на жилі будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття об`єкта до експлуатації. Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, наведеною у постанові від 26 червня 2019 року в справі № 620/480/17 (провадження № 61-45455св18). Відтак, судом установлено, що [PERSON] , за життя, перебуваючи у шлюбі з позивачкою [PERSON] , відповідно до вимог чинного на той час законодавства, набув право власності на жилий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Тобто житловий будинок перебував у спільній сумісній власності подружжя. Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 28.04.2017 \~визначено належність 1/2 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , померлому [INFO] , як попередньому власнику, та визначено [PERSON] , як спадкоємця, наступним власником цього домоволодіння. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частку житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Згідно зі ст.ст.\~55,\~124 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 2\~ст. 16 ЦК України\~способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно постанови державного нотаріуса Решетилівської державної нотаріальної контори Кириченко Т.М. від 27.11.2021 відмовлено [PERSON] у видачі і свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя на житловий будинок в [ADDRESS] після померлого [PERSON] у зв`язку з відсутністю документу, що посвідчує право власності та (або) реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.24). Статтями\~34, 71 Закону України «Про нотаріат»\~передбачено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. Разом з цим, позивачка позбавлена реалізувати свої права щодо оформлення права власності в позасудовому порядку, оскільки нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя через відсутність правовстановлюючих документів на об`єкт нерухомості. Таким чином, судом достовірно встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] були побудований [PERSON] та [PERSON] під час перебування в зареєстрованому шлюбі, тобто зазначені об`єкти нерухомості є об`єктами спільної сумісної власності подружжя, кожен з них мав право на рівні частки по 1/2 частині. З огляду на зазначене суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підтверджені належними та допустимими доказами, які є достовірними і достатніми для задоволення позовних вимог, тому приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У позовній заяві позивачка просить судові витрати, які складаються зі сплати судового збору, покласти на неї та не стягувати з відповідачів. Враховуючи позицію позивачки в частині розподілу судових витрат, судові витрати по стягненню судового збору необхідно віднести за рахунок позивачки. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст.22, 28 КпШС\~України від 20.06.1969, ст.ст. 60, 61 СК України, ст.ст.355, 368, 370 ЦК України, ст.ст. 1-19, 81, 141, 247, 258, 259, 265, 354, 355 ЦПК України, суд -

Outcome: approved