Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

У грудні 2021 року до суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що є власником будинку [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстрований, крім інших, колишній чоловік [PERSON] - відповідач [PERSON] , але фактично не проживає з червня 2012 року. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Позивач [PERSON] просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Повідомлявся судом належним чином, судові повістки направлені відповідачу засобами рекомендованого поштового зв`язку по місцю реєстрації та оголошенням на сайті судової влади. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить будинок [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 27 грудня 2010 року, зареєстрований в реєстрі за № 9220. Вказаний житловий будинок, з господарськими будівлями, придбаний [PERSON] під час перебування у шлюбі з [PERSON] , є предметом її особистої власності, так як набутий за власні кошти, що підтверджується заявою подружжя [PERSON] та [PERSON] , справжність підписів на якій засвідчено приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А.Г., 27 грудня 2010 року за р.р. №№ 9218, 9219. Згідно з довідкою, виданою Автозаводською районною адміністрацією Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області за № 350/01-28 від 13.01.2022 року, за даними відділу ведення Реєстру територіальної громади Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області [PERSON] , [INFO] , значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначає, що комунальні платежі нараховуються згідно чисельності зареєстрованих осіб. Відповідач не проживає у будинку з червня 2012 року, не сплачує кошти за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинку та добровільно не усуває ці порушення, що є обтяжливим для позивача. Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч.1 ст. 383 ЦК України). Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України. Відповідно до частини 1 статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду (частина 1 статті 402 ЦК України). Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном (частини 2, 5 статті 403 ЦК України). Права членів сім`ї власника житла на користування цим житлом визначено у статті 405 ЦК України, у якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У статті 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту. Відповідно до частини 1 зазначеної статті сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення (частина 2 статті 406 ЦК України). Судом встановлено, що позивач є власником будинку [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] вселився у зазначений будинок в якості члена сім`ї власника житлового будинку і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Рішенням Автозаводського районного суду м.Кремнчука від 19.06.2012 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідач [PERSON] спільним побутом із позивачем не пов`язаний, у спірному будинку з 2012 року не проживає, його речі відсутні та не несе жодних витрат на оплату житлово-комунальних послуг, не несе інших витрат по утриманню будинку та добровільно не усуває ці порушення. Відтак, право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини 2 статті 406 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази, враховуючи, що відповідач [PERSON] , не проживає в будинку [ADDRESS] , не несе витрат по його утриманню, суд приходить до висновку, що [PERSON] необхідно визнати такими, що втратив право користування спірним житловим приміщенням. Судові витрати розподіляються згідно ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved