Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-18 00:00:00

Позивач через свого представника - Адвоката Колдобу М.В. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Вимоги позову обґрунтовані тим, що [PERSON] не проживає в спірній квартирі понад 4 роки без поважних причин. Відповідачка вийшла заміж та переїхала для подальшого проживання до іншого місця. Отже, у зв`язку з тривалою відсутністю [PERSON] в спірній квартирі позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Ухвалою від 29.03.2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в підготовчому засіданні. 28.05.2021 від відповідачки на адресу суду надійшли заперечення, згідно з якими остання зазначає про безпідставність пред`явлених до неї вимог. Посилається на те, що обставини викладені в позові не відповідають дійсності, позивач ніколи не був членом її родини, перешкоджає їй у проживанні в спірному житловому приміщенні. Вона отримує поштову кореспонденцію за адресою спірної квартири в якій зареєстрована з 1971 року, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою суду, постановленою шляхом внесення до протоколу судового засідання від 02.06.2021 року було визнано належною відповідачкою [PERSON] , у зв`язку зі зміною прізвища після укладення останньою шлюбу. Крім того, ухвалою суду від 02.06.2021 було задоволено клопотання представника позивача та витребувано письмові докази. Ухвалою судді, постановленою шляхом внесення до протоколу судового засідання від 06.10.2021 року, закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в судовому засіданні. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Колдоба М.В. заявлені вимоги позовної заяви підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. У судовому засіданні відповідачка [PERSON] просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на обставини, викладені у запереченні на позов. В судове засідання треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] , [PERSON] не з`явились, про розгляд справи повідомлялись судом належним чином за адресою зазначеною в позовній заяві. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, показання свідків, суд дійшов наступних висновків. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1-2 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Особа вільна у виборі способу захисту цивільних прав судом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). З наданих суду пояснень сторін у справі, письмових доказів, показів свідків, вбачається що на підставі ордеру №10434 матері відповідачки - померлій [PERSON] було надано житло - спірна квартира на сім`ю з чотирьох осіб - вона, померлий чоловік - [PERSON] , померла донька - [PERSON] та відповідачка - [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ) (а.с.24). Судом встановлено, що після смерті [PERSON] за адресою спірної квартири залишились зареєстрованими наступні особи: онук [PERSON] , відповідачка [PERSON] , позивач [PERSON] та [PERSON] - зять покійної(а.с.25). Як свідчать письмові матеріали справи, за вищевказаною адресою спірної квартири позивач [PERSON] зареєстрований з 1990 року по теперішній час, відповідачка [PERSON] з 1986 року по теперішній час, крім того у вказаній квартирі є зареєстрованими та проживають 3-особи у справі: [PERSON] , [PERSON] . Статтею 47 Конституції України та ст. 9 ЖК УРСР гарантовано право громадянина на житло. Ніхто не може бути виселеним із займаного житла або обмежений у праві користування жилим приміщенням, не інакше як на підставі і у порядку, передбаченому законом. Житлові права охороняються законом, за виключенням випадків, коли вони здійснюються усупереч з призначенням цих прав або з порушенням прав інших громадян чи прав державних і громадських організацій. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 63 Житлового кодексу України, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Стаття 64 ЖК УРСР, передбачає, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належить чоловік (дружина) наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Як встановлено судом, після смерті наймача - [PERSON] договір найму на спірну квартиру не змінювався, наразі власником особового рахунку залишається померла особа. За змістом положень ст. ст. 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на підставі статті 71 ЖК УРСР та у визначеному статтею 72 ЖК УРСР порядку, передбачає обов`язкове з`ясування причин відсутності особи у жилому приміщенні, так як відсутність особи з поважних причин виключає визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснив, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати 6 - ти місяців. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до житлового приміщення перериває строк тимчасової відсутності. Не має значення і причина відсутності, якщо остання не перевищила 6 - ти місяців. Виходячи з наведеного, наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням (квартирою) у будинках державного і громадського житлового фонду, у разі їх відсутності у жилому приміщенні без поважних причин понад шість місяців. Конституційний суд України в мотивувальній частині свого Рішення від 14 листопада 2001 року №1-31/2001 №15-рп/2001 (справа щодо прописки) констатував: «Право на свободу пересування і вибору місця проживання в межах держави як невід`ємне право кожної людини закріплено також Загальною декларацією прав людини 1948 року (частина перша статті 13), міжнародним пактом про громадянські та політичні права 1966 року (стаття 12), протоколом №4 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року (сттатя2) та іншими міжнародно-правовими актами. Вільне пересування і вибір місця проживання є суттєвою гарантією свободи особистості, умовою її професійного і духовного розвитку. Це право, як інші права і свободи людини, є невідчужуваними та непорушним (стаття 21 Конституції України) Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право особи на повагу до житла (рішення у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2003 року, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року. Крім того, втручання держави у право на повагу до житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві», інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною метою (рішення у справі «Зехентнер проти Австрії», 2009 року, пункт 56). Як вбачається з матеріалів справи відповідачка [PERSON] за адресою спірної квартири отримує поштову кореспонденцію, в тому числі виклики до суду. У судовому засіданні свідок [PERSON] показала суду, що позивач та відповідачка є родичами. Відповідачка не проживає в квартирі понад 5 років, чому вона виїхала, свідку не відомо. Чоловіка відповідачки вона бачила, вони ходили разом, але щоб проживали у спірній квартирі, їй не відомо. У судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що відповідачка є тіткою її чоловіка. Проживаючи у квартирі останні 3 роки жодного разу відповідачку вона не бачила. приблизно два роки тому в квартирі були змінені вхідні двері, ключі були у самої свідка, її чоловіка - позивача у справі та його батька. У відповідачки ключів від квартири не було. Близько пів року тому приходив дільничний, вони сказали, що впустять відповідачку до квартири, але зв`язку з нею не було. Речей відповідачки у квартирі немає, позивач сказав, що вона всі свої речі забрала з собою, коли виїхала. Чоловіка відповідачки свідок жодного разу не бачила, в 2020 році вони в квартирі не проживали, що відповідачці відмовили у наданні ключів від вхідних дверей квартири, свідку не відомо. У судовому засіданні свідок [PERSON] показала суду, що фактично племінники - позивач [PERSON] та 3-особа: [PERSON] відповідачку виселили зі спірної квартири, оскільки були створені такі умови, що вона не могла там проживати. 3-особа: [PERSON] застосовував фізичне насильство до відповідачки, але покійні батьки просили її не звертатись з цього приводу до правоохоронних органів. Свідок вказала, що їй відомо, що відповідачка перебувала у зареєстрованому шлюбі біля трьох років, до того вони з чоловіком були у відносинах близько 10 років. Вони жили за містом, бо не мали можливості проживати в квартирі. З літа 2021 року відповідачка загалом не могла потрапити до спірної квартири, оскільки були змінені двері, свідку відомо, що вона зверталась до дільничного з цього приводу. Свідок зазначила, що зі слів відповідачки їй відомо, що племінники прибрали з квартири належну їй техніку. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що відповідачка була одружена, вони біля року з чоловіком жили у спірній квартирі, а потім переїхали до дачного будинку, оскільки у відповідачки були погані відносини з чоловіком покійної сестри - 3-особою: [PERSON] , який вживав алкоголь і погано ставився до відповідачки. Свідок вказала, що відповідачка приходила до неї додому посеред ночі заплакана, оскільки [PERSON] застосовував до неї фізичне насильство та погрожував їй. Свідок зазначила, що відповідачка намагалась потрапити до квартири, однак її не впустили, навіть є відео на підтвердження даного факту. В спірній квартирі наразі проживає позивач зі своєю родиною та [PERSON] , відповідачка проживає у дачному літньому будинку. З наданих суду пояснень сторін у справі, письмових доказів, показів свідків, вбачається що на підставі ордеру №10434 матері відповідачки - померлій [PERSON] було надано житло - спірна квартира на сім`ю з чотирьох осіб - вона, покійний чоловік, відповідачка - [PERSON] та покійна донька [PERSON] (мати позивача у справі). На теперішній час, за згодою в тому числі відповідачки, у спірній квартирі є зареєстрованими наступні особи: онук [PERSON] , відповідачка [PERSON] , позивач [PERSON] та [PERSON] - зять покійної. Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Встановлені по справі обставини свідчать про те, що відповідачка [PERSON] не проживала у спірній квартирі з поважних причин, а саме там постійно проживали її племінники - позивач [PERSON] з родиною, та 3-особа: [PERSON] , а також їх батько 3-особа: [PERSON] , який, як було встановлено з показів допитаних судом свідків, застосовував до відповідачки фізичне насильство ще за життя покійної матері - наймача спірної квартири [PERSON] .. Крім того, відповідачка періодично навідувалась до спірної квартири і до літа 2021 року будь-яких заперечень щодо користування квартирою загалом їй не висловлювалось. Той факт, що відповідачці [PERSON] не було повідомлено та після зміни вхідних дверей у спірній квартирі, ключі надані не були, а в подальшому, коли вона приїхала до спірної квартири, двері їй не відкрили та загалом в квартиру не впустили, а також те, що 3-особа: [PERSON] , який, як було встановлено з показів допитаних судом свідків, застосовував до відповідачки фізичне насильство, суд розцінює, як чинення відповідачці перешкоди у користуванні спірною квартирою з боку позивача та третіх осіб. Суд позбавлений можливості дійти висновку про відсутність перешкод у [PERSON] в користуванні спірною квартирою. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт не проживання [PERSON] в спірній квартирі, разом з тим вказані особи зазначили суду, що їм не відомо достеменна причина не проживання відповідачки, а відтак суд не може прийняти вказані показання в якості доказу не проживання особи без поважних причин за місцем зареєстрованого у визначеному законом порядку проживання у спірній квартирі. Крім того, суд не приймає в якості доказу наявність у відповідачки іншого житлового приміщення для проживання, з тих підстав, що як пояснила сама відповідачка та показали суду свідки [PERSON] та [PERSON] відповідачка з чоловіком проживали за містом у дачному літньому будиночку, однак вказане приміщення не обладнане відповідно та не придатне для постійного проживання протягом року. При цьому, судом прийнято до уваги той факт, що відповідачку не допустили до спірного житлового приміщення вже після звернення в березні 2021 року позивача з вказаним позовом до суду, а відтак суд вважає, що вона дізналась про порушення свого права на користування спірним житлом тільки літом 2021 року після чого звернулась до дільничного інспектора, що в тому числі було підтверджено показаннями свідка [PERSON] .. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Враховуючи вищевказані норми діючого законодавства, встановлені за наслідками розгляду справи обставини та досліджені на їх підтвердження докази, зважаючи на встановлений судом факт існування перешкод у [PERSON] в користуванні спірною квартирою, суд дійшов висновку про наявність правових підстав відмови у задоволенні вимог позивача [PERSON] оскільки судом встановлено, що спірне житлове приміщення було отримано відповідно до ордеру покійною [PERSON] в тому числі і на відповідачку по справі. [PERSON] наділена правом на користування спірною квартирою та має право на реалізацію права користування вказаним нерухомим майном на рівні із позивачем та 3-особами, тому будь-яке обмеження відповідачки у праві користування спірною квартирою є порушенням її вищевказаного права. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, не підлягають відшкодуванню відповідачкою понесені позивачем судові витрати у зв`язку з відмовою судом в задоволенні його позову.

Outcome: dismissed