Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-25 00:00:00

в Острозький районний суд з позовом до Острозького комунального підприємства "Водоканал" про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до матеріальної відповідальності та стягнення коштів звернувся [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 13 січня 2016 по 09 листопада 2021 він працював у Острозькому комунальному підприємстві «Водоканал» на посаді електрика дільниці. Наказом №98 виданим 09 листопада 2021 «Про притягнення до матеріальної відповідальності [PERSON] » в зв`язку з проведеним розслідуванням по виявленні нестачі матеріальних цінностей на суму 1160,00 грн. та притягненням до матеріальної відповідальності наказано вирахувати із заробітної плати [PERSON] , електрика дільниці, кошти в сумі 1160,00 грн. Відповідно до оскаржуваного наказу вирахування із заробітної плати позивача 1160,00 грн. здійснено в зв`язку з виявленою нестачею матеріальних цінностей. Вважає вказаний наказ №98 виданий 09 листопада 2021 незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки днем виявлення шкоди є 19 жовтня 2021, таким чином двох тижневий строк для винесення ОКП «Водоканал» наказу про відрахування із заробітної плати коштів сплив 02\~листопада 2021, та не пізніше цієї дати міг бути винесений наказ про притягнення позивача до матеріальної відповідальності та відрахування із заробітної плати, який міг бути звернений до виконання не раніше 09 листопада 2021 виключно у випадку, якщо 02 листопада 2021 його було з ним ознайомлено. Водночас, оскаржуваний наказ було винесено 09 листопада 2021, і того ж 09 листопада 2021 відразу було звернено до виконання, тобто відповідачем було порушено вимоги встановлені статтею 136 Кодексу законів про працю України. Окрім того вважає, що матеріальну відповідальність на нього було покладено абсолютно безпідставно, оскільки обставини притягнення його до відповідальності зазначені відповідачем не відповідали дійсності, так як ліхтарі втратив не він, і він не був матеріально відповідальний за них, а відтак він не повинен нести за їх втрату матеріальну відповідальність. Враховуючи наведене, просить визнати незаконним та скасувати наказ №98 виданий 09 листопада 2021 "Про притягнення до матеріальної відповідальності [PERSON] " та стягнути з ОКП "Водоканал" на його користь 1160,00 грн., які були безпідставно вирахувані відповідачем з його заробітної плати. Ухвалою суду від 10.12.2021 відкрито спрощене провадження у справі. Встановлено сторонам строки для подання відповідних заяв по суті справи. Задоволено клопотання позивача про виклик свідків. Інших процесуальних дій не вчинялося. 13.01.2022 відповідач, скориставшись своїм правом, подав відзив на позовну заяву в якому виклав свої заперечення проти позову. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав та доводів зазначених в позовній заяві та просять його задовольнити. Щодо обставин, за яких матеріальні цінності були втрачені, позивач додатково пояснив, що 19 жовтня 2021 від майстра [PERSON] було отримано завдання по встановленню ліхтарів вуличного освітлення в с. Завизів Рівненського району (Острозька ОТГ) Рівненської області, вказані ліхтарі були отримані безпосередньо майстром [PERSON] , а відтак саме він був матеріально відповідальний за їхнє збереження. Вказані ліхтарі у коробці були поміщені на платформу автомобіля-вишки під керуванням, водія [PERSON] . Приїхавши в с. Завизів Рівненського району (Острозька ОТГ) Рівненської області позивачем разом з електриком [PERSON] були виконані роботи із встановлення ліхтарів, при цьому коробка з ліхтарями знаходилася незмінно на платформі автомобіля, та при виконанні робіт разом з ними був присутній майстер [PERSON] . Після виконання робіт у коробці залишилося декілька невикористаних ліхтарів, з приводу яких майстер [PERSON] сказав, щоб їх відвезли назад до Острозького комунального підприємства «Водоканал». Коробка з ліхтарями на момент їх виїзду з с. Завизів Рівненського району (Острозька ОТГ) Рівненської області знаходилася на платформі автомобіля. Майстер [PERSON] , якому вказані ліхтарі були видані, своїм автомобілем рухався попереду автомобіля, яким рухалися вони. Прибувши до Острозького комунального підприємства «Водоканал» було виявлено, що коробки на платформі автомобіля немає, коли та за яких умов вона зникла позивачу не відомо. Посилається на те, що ліхтарі втратив не він, він не здійснював будь-яких дій щодо їх пошкодження чи втрати і він не був матеріально відповідальний за них, а відтак він не повинен нести за їх втрату матеріальну відповідальність. Вказує, що перед його звільненням із роботи до нього звернувся майстер Острозького комунального підприємства «Водоканал» [PERSON] з пропозицією написати пояснення, що вказані ліхтарі були втрачені ним, на що він відповів, що такі пояснення писати не може, оскільки вони не відповідали б дійсності, оскільки ліхтарі втратив не він. Також під час ознайомлення з наказом про звільнення з роботи, позивачу було надано для ознайомлення оскаржуваний наказ №98 виданий 09 листопада 2021 «Про притягнення до матеріальної відповідальності [PERSON] », при цьому коли він висловив свою незгоду з ним, йому нетактовно було дано відповідь та було відмовлено видати належним чином засвідчену копію оскаржуваного наказу. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала. В обґрунтування заперечень проти позову зазначила, що 13 січня 2016 з [PERSON] був укладений трудовий договір на робітничу професію електрик дільниці (наказ про прийняття на роботу від 12 січня 2016 №5-к). 09.11.2021 договір було розірвано за власним бажанням [PERSON] (ст. 38 КЗпП України, наказ про звільнення від 09 листопада 2021 №161-к). Зазначає, що відповідно до посадової інструкції електрика дільниці, електрик дільниці несе відповідальність: 1) за неналежне виконання або невиконання своїх посадових обов`язків, що передбачено цією посадовою інструкцією - в межах, визначених чинним законодавством Україні працю; 2) за правопорушення, скоєні в процесі своєї діяльності - в межах, визначених чинним адміністративним, кримінальним та цивільним законодавством України; 3) за завдання матеріальної шкоди - в межах, визначених чиним цивільним законодавством та законодавством про працю України; 4) за збереження обладнання, інструменту, спецодягу, захисних засобів і за правильне їх використання. Вказує, що 19 жовтня 2021 в с. Бухарів Рівненського району (Острозька ОТГ) Рівненської області працівниками підприємства а саме: майстром енергетичного господарства [PERSON] , електриком дільниці [PERSON] , електриком дільниці (позивачем по справі) [PERSON] , машиністом автовишки та автогідропідіймача [PERSON] проводилися роботи по реконструкції (встановленню) ліхтарів вуличного освітлення. Після виконання певних робіт лишилися кілька ліхтарів вуличного освітлення. Вказує, що факт нестачі ліхтарів вуличного освітлення став відомим ОКП «Водоканал» після написання доповідної записки майстром [PERSON] 02.11.2021, у якій майстер зазначає, що причиною нестачі ліхтарів вуличного освітлення є халатне відношення до роботи [PERSON] . На підставі даної доповідної записки було створено комісію в складі: голови комісії головного інженера Марчука Р., членів комісії: майстра енергетичного господарства [PERSON] , голови ради трудового колективу [PERSON] , електрика дільниці Безкоровайного О., для проведення розслідування щодо зникнення матеріальних цінностей, які перебувають на балансі підприємства та встановлення вини цьому осіб (наказ №97 від 02.11.2021). Комісія по розслідуванню даного випадку ретельно вивчила подані документи та усі пояснення членів комісії щодо дій позивача та його причетності до втрати світильників. Окремо було вказано на те, що електрик дільниці (позивач) [PERSON] категорично відмовився надати письмове пояснення щодо факту його халатно відношення до своїх обов`язків, через що і відбулася втрата матеріальних цінностей. Врахувавши результати службового розслідування, комісія зробила висновок, що [PERSON] винен у втраті матеріальних цінностей підприємства через халатне відношення до своїх службових обов`язків, а саме двох світильників вуличного освітлення, вартістю 580 (п`ятсот вісімдесят) гривень 00 коп без ПДВ за 1 шт., що разом становить 1160 (одна тисяча сто шістдесят) грн. 00 коп. У частині 2 ст. 131 КЗпП України зазначено, що працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства і вживати заходів до запобігання шкоди. У вищенаведеному акті службового розслідування було з`ясовано та встановлено халатне відношення до покладених обов`язків та заподіяння шкоди Острозькому комунальному підприємстві «Водоканал» позивачем. Також, відповідно до ч.5 ст. 130 КЗпП України, працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно. Позивач цього не зробив і жодних пояснень не надав. Виходячи із вищенаведеного вважає, що Острозьким комунальним підприємством «Водоканал» не було порушено вимог ст. 136 КЗпП України та просить відмовити в задоволенні позовних вимог за безпідставністю та необґрунтованістю. Свідок [PERSON] \~в судовому\~засіданні пояснив,\~що працює\~майстром енергетичного\~господарства в\~ОКП "Водоканал".\~19.10.2021 він з працівниками ОКП "Водоканал", в тому числі [PERSON] , здійснювали роботи в с.Бухарів Рівненського району Острозької ТГ по заміні світлодіодних світильників. Вказує, що ним було видано для встановлення 15 світильників, з яких 4 світильника залишились. Вказує, що [PERSON] складав інструменти і світильники в ящик, які поставив на автовишку, однак в подальшому було виявлено, що ящика зі світильниками немає. Вказує, що в доповідній записці зазначив, що було втрачено 2 світильники, оскільки він з [PERSON] відшкодували за 2 світильника. Свідок [PERSON] \~в судовому\~засіданні пояснив, 19.10.2021 він з працівниками ОКП "Водканал", в тому числі [PERSON] , здійснювали роботи в с.Бухарів Рівненського району Острозької ТГ по заміні світлодіодних світильників. Вказує, що ними було встановлено 11 світильників, а 4 світильника, які залишились, він склав в ящик і поставив на автовишку, однак коли вони прибули в ОКП "Водоканал", то ящика зі світильниками не було. За нестачу світильників він не відшкодовував. Свідок [PERSON] \~в судовому\~засіданні пояснив, що працює водієм автовишки в ОКП "Водоканал". Зазначив, що даний автомобіль не придатний для перевезення вантажу. 19.10.2021 після виконання робіт в с.Бухарів по заміні світлодіодних світильників, 2 коробки з інструментами і ліхтарями стояли на платформі автовишки, однак коли вони прибули в м. Острог, то ящика зі світильниками не було. 19.10.2021 у нього пояснення не відбирались. З письмових доказів, досліджених в судовому засіданні встановлено наступне. З 13 січня 2016 по 09 листопада 2021 [PERSON] працював у Острозькому комунальному підприємстві «Водоканал» на посаді електрика дільниці, про що свідчать відповідні записи №14 від 13.01.2016, №15 від 09.11.2021 у трудовій книжці серії [NUMBER] заповненій 21.10.1977 на його ім`я та наказом №161-к від 09.11.2021 «Про звільнення з роботи». (а.с.13, 14) Наказом №98 виданим 09 листопада 2021 «Про притягнення до матеріальної відповідальності [PERSON] », в зв`язку з проведеним розслідуванням по виявленні нестачі матеріальних цінностей на суму 1160,00 грн. та притягненням до матеріальної відповідальності електрика дільниці [PERSON] , наказано вирахувати із заробітної плати [PERSON] , електрика дільниці, кошти в сумі 1160,00 грн. (а.с.15) Як вбачається із розрахункового листа за листопад 2021, при виплаті заробітної плати [PERSON] Острозьким комунальним підприємством «Водоканал» було утримано 1160,00 грн. (а.с.16) 16 листопада 2021 [PERSON] звернувся до Острозького комунального підприємства «Водоканал» з заявою за якою просив скасувати наказ ОКП «Водоканал» №98 від 09.11.2021 «Про притягнення до матеріальної відповідальності [PERSON] », як незаконний. (а.с.17) Відповідно до посадової інструкції\~електрика дільниці,\~затвердженої директором\~підприємства за\~погодженням голови\~ради трудового\~колективу,\~юрисконсульта, електрик дільниці несе відповідальність: за неналежне виконання або невиконання своїх посадових обов`язків, що передбачено цією посадовою інструкцією - в межах, визначених чинним законодавством Україні працю; за правопорушення, скоєні в процесі своєї діяльності - в межах, визначених чинним адміністративним, кримінальним та цивільним законодавством України; за завдання матеріальної шкоди - в межах, визначених чиним цивільним законодавством та законодавством про працю України; за збереження обладнання, інструменту, спецодягу, захисних засобів і за правильне їх використання. (а.с.45-46) Відповідно до доповідної записки майстра енергетичного господарства [PERSON] від 02.11.2021, майстер зазначає, що причиною втрати 2 світлодіодних світильників вуличного освітлення під час виконання монтажних робіт в с.Бухарів є халатне відношення до роботи [PERSON] (а.с.47) Відповідно до наказу №97 від 02.11.2021 було створено комісію в складі: голови комісії головного інженера Марчука Р., членів комісії: майстра енергетичного господарства [PERSON] , голови ради трудового колективу [PERSON] , електрика дільниці Безкоровайного О., для проведення розслідування щодо зникнення матеріальних цінностей, які перебувають на балансі підприємства та встановлення вини цьому осіб (а.с.48). Відповідно до акту від 02.11.2021 вбачається, що електрик дільниці [PERSON] відмовився надати пояснення щодо факту службової записки майстра енергетичного господарства [PERSON] (а.с.49). Відповідно до пояснюючої записки [PERSON] вбачається, що під час робіт в с.Бухарів по заміні світлодіодних світильників, [PERSON] склав 4 світильники, що залишились, в ящик і поставив на автовишку, однак коли вони прибули в ОКП "Водоканал", то ящика зі світильниками не було. (а.с.50) Відповідно до пояснюючої записки [PERSON] вбачається, що після виконання робіт в с.Бухарів по заміні світлодіодних світильників, залишилось 4 світильники, які [PERSON] склав в ящик і поставив на автовишку, однак коли вони прибули в м. Острог, то ящика зі світильниками не було. (а.с.51) Відповідно до видаткової накладної ФОП [PERSON] , вартість світильника вуличного освітлення становить 580 (п`ятсот вісімдесят) гривень 00 коп. за 1 шт. (а.с.52) Врахувавши результати службового розслідування, комісія, створена відповідно до наказу від 02.11.2021 №97, зробила наступні висновки: електрика дільниці [PERSON] визнала винним у скоєнні втрати матеріальних цінностей підприємства через халатне відношення до своїх службових обов`язків, а саме двох світлодіодних світильників вуличного освітлення, вартістю 580 (п`ятсот вісімдесят) гривень за 1 шт., що разом становить 1160 (одна тисяча сто шістдесят) грн. 00 коп., які вирахувати із заробітної плати [PERSON] (а.с.53-54) Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини. Стаття 130 КЗпП містить загальні підстави і умови матеріальної відповідальності працівників. У ч. 1 ст. 130 КЗпП передбачена матеріальна відповідальність працівників за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. У чинному законодавстві поряд із поняттям матеріальної відповідальності визначена категорія цивільно-майнової відповідальності. Матеріальна відповідальність є інститутом трудового права. Умови, підстави, обсяг та порядок її застосування закріплено КЗпП. Майнова відповідальність є цивільно-правовою категорією. Правове забезпечення застосування заходів майнової відповідальності здійснює ЦК України, тому вона не поширюється на трудові правовідносини. Галузева належність матеріальної відповідальності до трудового права визначається характером правопорушення. Щодо шкоди, завданої роботодавцю працівником внаслідок недотримання трудової дисципліни, норми цивільного законодавства не застосовуються. За трудовим законодавством суб`єктом матеріальної відповідальності може бути лише працівник, який знаходиться в трудових правовідносинах з підприємством, установою, організацією і заподіяв матеріальну шкоду внаслідок невиконання чи неналежного виконання трудових обов`язків, покладених на нього трудовими договором. Згідно з ч. 1 ст. 3 КЗпП законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Підставою трудових правовідносин є трудовий договір. У ст. 21 КЗпП передбачено, що трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Підставою настання матеріальної відповідальності працівників є трудове майнове правопорушення, тобто невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків, в результаті чого підприємству, установі чи організації була завдана майнова шкода. Трудові обов`язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника (ч. 2 ст. 130 КЗпП). Згідно з ч. 2 ст. 130 КЗпП умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) пряма дійсна шкода; 2) протиправна поведінка працівника; 3) вина в діях чи бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала. Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. З урахування викладеного, до категорії прямої дійсної шкоди, в даному випадку, належать витрати, спричинені зайвими виплатами на користь працівників (основної та додаткової заробітної плати, сум компенсацій, допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, інших виплат), при відсутності можливості стягнення цих сум із працівників, які безпідставно одержали відповідні суми (з огляду на пункт 1 частини 2 статті 127\~КЗпП України такі можливості часто є відсутніми). До категорії прямої дійсної шкоди належать і безпідставні натуральні виплати (видачі) на користь працівників. Протиправна поведінка працівника - це поведінка працівника, який не виконує чи неналежним чином виконує трудові обов`язки, передбачені приписами правових норм, трудовими договорами, наказами та розпорядженнями підприємств, установ та організацій. Формами протиправної поведінки працівника є протиправна дія чи протиправна бездіяльність. Обов`язковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності є вина. Зі змісту частини 2 статті 130\~КЗпП України матеріальна відповідальність працівника настає тільки за наявності його вини в заподіянні підприємству, установі, організації майнової шкоди. Згідно з частиною 4 статті 130\~КЗпП України на працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Обов`язковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності є вина. Зі змісту ч. 2 ст. 130 КЗпП матеріальна відповідальність працівника настає тільки за наявності його вини в заподіянні підприємству, установі, організації майнової шкоди. Вина працівника - це його психічне ставлення до вчинюваної дії чи бездіяльності, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності. Отже, працівник визнається винним у заподіянні шкоди, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно або з необережності (за винятком випадків, коли шкоду нанесено джерелом підвищеної небезпеки). Матеріальна відповідальність за трудовим законодавством настає незалежно від форми вини працівника: умислу чи необережності. Форма вини впливає на вид та межі матеріальної відповідальності. Так, п. 1 ч. 1 ст. 133 КЗпП встановлює обмежену матеріальну відповідальність за зіпсуття або знищення через недбалість матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих працівникові в користування. За умисне знищення та умисне зіпсуття того ж майна п. 5 ч. 1 ст. 134 КЗпП встановлена повна матеріальна відповідальність. Причинний зв`язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і майновою шкодою, яка сталася, повинен бути прямим (безпосереднім). Прямий зв`язок - це такий, за якого майнова шкода безпосередньо, з неминучістю випливає з дій чи бездіяльності працівника. У будь-якому разі працівник повинен нести матеріальну відповідальність лише за ту частину шкоди, яка безпосередньо випливає з його дій чи бездіяльності. Адже згідно зі змістом ч. 2 ст. 130 КЗпП матеріальна відповідальність працівника за трудовим правовідношенням має особистий характер. Це пов`язано з тим, що виконувати доручену йому роботу працівник повинен особисто (ст. 30 КЗпП). Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Відповідно до ст. 131 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді. У разі невиконання власником цього обов`язку та за наявності вини працівника розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, згідно з ч. 1 ст. 137 КЗпП повинен бути зменшений. Якщо ж власник зазначені свої обв`язки не виконав, а вини працівника в незабезпеченні збереження майна власника немає, працівник взагалі не може нести матеріальну відповідальність. За загальним правилом за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві (ст. 132 КЗпП). Відповідно до ст. 135-2 КЗпП України при спільному виконанні працівниками окремих видів робіт, зв`язаних із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей, коли неможливо розмежувати матеріальну відповідальність кожного працівника і укласти з ним договір про повну матеріальну відповідальність, може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність. Колективна (бригадна) матеріальна відповідальність установлюється власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації. Письмовий договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність укладається між підприємством, установою, організацією і всіма членами колективу (бригади). Згідно з ч. 5 ст. 135-3 КЗпП розмір підлягаючої покриттю шкоди, заподіяної з вини кількох працівників, визначається для кожного з них з урахуванням ступеня вини, виду і межі матеріальної відповідальності. В пункті 7 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~29\~грудня 1992\~№14\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування шкоди,\~заподіяної підприємствам,\~установам,\~організаціям їх\~працівниками» роз`яснено, що працівники, які не є керівниками підприємства (установи, організації) і структурних підрозділів на підприємстві або їх заступниками, за шкоду, заподіяну зайвими грошовими виплатами, викликаними неналежним виконанням ними трудових обов`язків, несуть матеріальну відповідальність за частиною 1 статті 132 КЗпП України, крім випадків, для яких стаття 134\~КЗпП передбачена повна матеріальна відповідальність. За статтею 136\~КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Розпорядження власника або уповноваженого ним органу, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. Днем виявлення шкоди є 19 жовтня 2021, що підтверджується поясненнями позивача та свідків в судовому засіданні, які вказали що нестачу світильників було виявлено в той самий день - 19.10.2021, таким чином двох тижневий строк для винесення ОКП «Водоканал» наказу про відрахування із заробітної плати позивача коштів, сплив 02\~листопада 2021, не пізніше цієї дати наказ про притягнення до матеріальної відповідальності та відрахування із заробітної плати, міг бути винесений, який міг бути звернений до виконання не раніше 09 листопада 2021, виключно у випадку, якщо 02 листопада 2021 позивача було з ним ознайомлено. Водночас, оскаржуваний наказ було винесено 09 листопада 2021, і того ж 09 листопада 2021 відразу було звернено до виконання, тобто відповідачем було порушено вимоги встановлені статтею 136 Кодексу законів про працю України. При цьому додана копія доповідної записки від 02.11.2021, на яку посилається відповідач, обґрунтовуючи свої заперечення проти позову, без належного підтвердження вхідної дати її реєстрації не дає можливості однозначно встановити дату її подання. Окрім того дане твердження було спростоване в судовому засіданні показами самого [PERSON] . Також відповідачем не були дотримані гарантії визначені ст. 130 Кодексу законів про працю України при винесенні оспорюваного наказу та проведенні відрахувань із заробітної плати позивача, зокрема, не було встановлено вину позивача у нестачі матеріальних цінностей, оскільки висновок щодо неналежного виконання своїх обов`язків [PERSON] , що вказаний в акті службового розслідування, ґрунтується лише на поясненнях свідків [PERSON] та [PERSON] , які одночасно є також і членами комісії, що проводила дане розслідування. Зазначені обставини викликають сумніви у їх безсторонності та об`єктивності, а отже і результатах проведеного розслідування, що викладений в акті службового розслідування від 04.11.2021. Окрім того слід зазначити, що покази даних свідків є суперечливими, зокрема і щодо кількості втрачених світильників, та різняться з їх поясненнями наданими під час службового розслідування та в судовому засіданні, що також ставить під сумнів їх правдивість та об`єктивність. Також ні службовим розслідуванням, ні допитом свідків в судовому засіданні, не\~було встановлено, що такі матеріальні цінності взагалі передавалися позивачу, не було встановлено причинно-наслідкового зв`язку між його обов`язками, виконаними ним роботами та виявленою нестачею. У пункті 3 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~29\~грудня 1992\~№14\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування шкоди,\~заподіяної підприємствам,\~установам,\~організаціям їх\~працівниками» судам роз`яснено, що у кожному випадку суд зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137\~КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: чи укладено між сторонами трудовий договір, яка підстава покладання на працівника відповідальності за майнову шкоду, чи спричинена шкода діями працівника, в якому обсязі майнової шкоди несе відповідальність працівник за встановлених фактичних обставин, яка ступінь вини працівника за заподіяну шкоду (за виключенням прямої дійсної шкоди), за яких обставин заподіяна шкода, чи спричинена шкода з корисних мотивів та чи є підстави для зменшення розміру покриття шкоди залежно від майнового стану працівника. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавці. Працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну при виконанні трудових обов`язків, за наявності порушення працівником трудових обов`язків, наявності прямої дійсної шкоди, причинного зв`язку між порушенням і шкодою та вини працівника. Таким чином, для правильного вирішення справи суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137\~КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст.\~78\~ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89\~ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи обставини справи в сукупності з наданими доказами, суд дійшов висновку, що відповідачем не спростовано доводів позивача щодо не доведення нестачі товарно-матеріальних цінностей ОКП «Водоканал» та їх кількості, а також не доведено в результаті яких умисних чи неумисних дій позивача було завдано матеріального збитку відповідачу та причинно-наслідковий зв`язок його дій з виявленою нестачею. Тобто, відповідач не довів ні нестачу товарно-матеріальних цінностей, ні причетність до нестачі [PERSON] . З урахуванням викладеного суд вважає, що надані позивачем докази жодним чином не були спростовані відповідачем. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до вимог ч.2 ст.141\~ЦПК України та п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», суд, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн., від сплати якого позивач звільнений. На підставі ст.2, 3, 21, 24, 94, 95 КЗпП, ст.626, 901, 902 ЦК України,

Outcome: approved