Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-16 00:00:00

позивач звернулась у суд із позовом до відповідача у якому просить розірвати шлюб, який укладений між сторонами 18 травня 1990 року та зареєстрований в місті Києві, про що зроблено актовий запис № 855. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що на даний час шлюбні відносини фактично припинились оскільки сторони мають різні погляди на життя. Шлюб має формальний характер. Спільного господарства не ведуть. Вважає, що подальше збереження сім`ї є неможливим. Просить позов задовольнити повністю у відповідності до ст. ст. 105, 110 Сімейного кодексу України. Відповідачем не подано відзив, який містив би заперечення проти позову. 21 лютого 2022 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху та надано строк позивачу для усунення недоліків,зазначених у мотивувальній частині рішення. 05 травня 2022 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. На адресу суду від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити. Від відповідача на адресу суду надійшла заява, в якій просить розгляд справи проводити без його участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог. У судове засідання учасники справи не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце цього засідання, а тому суд прийшов до висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, 18 травня 1990 року відділом РАЦС Мінського районного виконавчого комітету зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, про що зроблено актовий запис №855, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини та спір виник щодо відносин, які врегульовані нормами глави 11 (припинення шлюбу), зокрема статті 112 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому, згідно з частини 1 статті 112 цього Кодексу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Разом із тим, суд установив, що сторони міцної сім`ї не створили, не підтримують шлюбних відносин, у зв`язку із чим такі фактично припинились. Також, суд враховує фактичні взаємини подружжя. Таким чином, аналізуючи відповідні положення норм права та враховуючи викладене, суд дійшов до переконання, що оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі; при обставинах, зазначених позивачем у позові, в останнього відсутні які-небудь почуття до відповідача та збереження такого шлюбу суперечить інтересам позивача, а відтак суд прийшов до висновку про те, що порушене право позивача щодо припинення шлюбу, підлягає захисту шляхом задоволення позову про розірвання шлюбу повністю. Разом із тим, суд застосовує спеціальну норму, які міститься у частині 2 статті 112 Сімейного кодексу України, беручи до уваги загальні норми права, на які посилалась позивач у позовній заяві, що містяться у ст. ст. 105, 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 142 цього Кодексу у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Суд установив, що позивач має другу групу інвалідності, що підтверджується копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією № 798726, а тому на підставі п. 9 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Оскільки, розгляд справи по суті не здійснювався, що підтверджено матеріалами справи, суд прийшов переконання із відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір у сумі 496,20 грн.

Outcome: approved