Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-02 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що вони є співвласниками по Ѕ частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказаний будинок вони набули в порядку спадкування за законом після смерті їх матері [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про право на спадщину від 31.03.2015 року, виданого [PERSON] та копіями витягів із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. У вказаному будинку зареєстрований також колишній чоловік [PERSON] відповідач [PERSON] , який з вересня 2020 року після припинення шлюбних відносин із позивачкою у будинку не проживає і там відсутні будь-які його речі. Із врахуванням наведеного, зважаючи на те, що відповідач у добровільному порядку залишив спірне житло, понад рік не проживає у будинку та не цікавиться ним, не несе витрат по його утриманню, позивачі просять визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням у будинку за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 20 січня 2022 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 15 квітня 2022 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з мотивів викладених в позовній заяві та просить позов задовольнити. Вказала, що вона проживає у спірному будинку та повністю несе всі витрати по утриманню даного майна. З відповідачем [PERSON] згідно рішення Яремчанського міського суду від 04 березня 2021 року шлюб розірвано, тривалий період часу вони проживають окремо, відповідач у будинку не проживає та у добровільному порядку залишив житло та не користується ним з вересня 2020 року. Після припинення сімейних відносин відповідач ще двічі приїжджав до неї намагаючись налагодити стосунки, однак вчиняв насильство в сім`ї, що підтверджується копією протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення, та іншу подію від 08.10.2020 року, копією рапорту помічника чергового Яремчанського ВП Надвірнянського відділу, ГУНП в Івано-Франківській області від 08.10.2020 року та копіями двох заяв до т.в.о. начальника Яремчанського ВП ГУНП в Івано-Франківській області від 28.01.2021 року. Реєстрація місця проживання відповідача у належному позивачам будинку перешкоджає їй розпоряджатися цим будинком (зокрема подарувати дітям), а також позбавляє її можливості оформити соціальну допомогу для малозабезпеченої сім`ї та отримати субсидію. Зважаючи на те, що вона жодних перешкод відповідачу у користуванні спірним будинком не чинить, останній з власної волі залишив житло та не проживає у будинку понад рік без поважних причин, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, направила на адресу суду клопотання про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Просить позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з"явився не повідомивши причин неявки, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є хресною матір`ю дитини позивачки [PERSON] та часто буває у неї в гостях. З відповідачем [PERSON] не проживала разом ще до розлучення, останній у вересні 2020 року залишив сім`ю і з того часу не проживає у спірному будинку, не приїжджає та не відвідує дитину, не несе ніяких витрат по оплаті комунальних послуг. Також їй відомо, що відповідач забрав із будинку усі свої особисті речі та майно, оскільки останній звертався до неї та просив надати дозвіл на збереження його майна у її будинку, але вона відмовила. На її запитання чому не допомагає матеріально дитині, вказав, що не має такої можливості. Ще до розірвання шлюбу відповідач зловживав спиртним, міг тривалий час не приходити додому, після розлучення [PERSON] замків у будинку не міняла, ніяких перешкод відповідачу у проживанні не чинила, навпаки казала, що він може приходити до дитини. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він проживає по сусідству із позивачкою [PERSON] . Відповідач переїхав та поселився у будинку позивачки після одруження. Близько двох років тому сусіди посварились, і з того часу відповідач у будинку не проживає, поїхав до себе додому, він його за цей час жодного разу не бачив. Зі слів позивачки йому відомо, що відповідач забрав соє майно та не допомагає матеріально дитині, не несе витрати по утриманню будинку. Заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Встановлено, що позивачі у справі є співвласниками по Ѕ частці житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Наведене підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом від 31 березня 2015 року, посвідченими державним нотаріусом Яремчанської міської державної нотаріальної контори Мотрук Н.Д., за реєстром №333 та №330 відповідно до яких спадкоємцями майна [PERSON] , яка померла [INFO] є: дочка [PERSON] , [INFO] , спадкоємцем на Ѕ частки у спадщині, у тому числі з урахуванням 1/8 частки у спадщині, від якої відмовилася дочка померлої - [PERSON] , у тому числі з урахуванням 1/8 частки у спадщині, від якої відмовилася дочка померлої - [PERSON] та дочка [PERSON] [INFO] на Ѕ частки у спадщині, у тому числі з урахуванням 1/8 частки у спадщині, від якої відмовилася дочка померлої - [PERSON] , у тому числі з урахуванням 1/8 частки у спадщині, від якої відмовилася дочка померлої - [PERSON] . Спадщина на яку у вказаних частках видане дане свідоцтво складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] загальною площею 138,9 кв.м., житловою площею 76,0 кв м. Вказаний житловий будинок зареєстрований за позивачами [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності відповідно до витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31.03.2015 року. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого відділом ДРАЦС Яремчанського міського управління юстиції в Івано-Франківській області 21.11.2015 року позивач [PERSON] 25.11.2015 року зареєструвала шлюб із [PERSON] . Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 04.03.2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, присвоєно позивачу дошлюбне прізвище- [PERSON] . Відповідно до довідки про склад сім`ї №1198/17-20 виданої виконавчим комітетом Яремчанської міської ради Івано-Франківської області 19.11.2021 року у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстрована позивач [PERSON] , її сини [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] [INFO] та колишній чоловік [PERSON] , [INFO] . Факт реєстрації відповідача у спірному будинку підтверджується записами у будинковій книзі на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , відповідно до яких останній зареєстрований за даною адресою 16.08.2018 року. Як вбачається із актів обстеження матеріально-побутових умов від 18.09.2020 року, 12.12.2020 року, 29.01.2021 року, 23.03.2021 року, 15.04.2021 року, 20.05.2021 року, 12.11.2021 року складених депутатом Яремчанської міської ради у житловому будинку по [ADDRESS] проживають позивач [PERSON] а також її чоловік [PERSON] , 1974 року народження, який за місцем реєстрації не проживає з вересня 2020 року. Із долучених позивачем рапорта помічника-чергового Яремчанського ВП Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області Шевченко І.С. від 08.10.2020 року, протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 08.10.2020 року заяви [PERSON] від 28.01.2021 року вбачається, що остання зверталась до правоохоронних органів з приводу неправомірної поведінки відповідача, який у нетверезому стані приходив за місцем її проживання та вчиняв конфлікти. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до вимог ч.1 ст.317, ч.1 ст.319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до вимог ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст.155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Статтею 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до роз`яснень, даних в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», зі змінами та доповненнями, у справах про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені законом строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, з особами, що потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Судом встановлено, що позивачі є співвласниками житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у вказаному будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , який не проживає за місцем реєстрації з 2020 року, договору з власником про порядок проживання та утримання будинку останній не укладав та вибув з будинку за власним волевиявленням. Відповідач не здійснює оплату комунальних послуг за вказаною адресою, його особисті речі у приміщенні будинку відсутні. Будь-яких доказів про поважність причин відсутності відповідача у вказаному будинку чи наявності перешкод у користуванні житлом суду надано не було. Відтак, право [PERSON] на користування чужим житлом підлягає припиненню на вимогу власника. Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною шостою ст.81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто рішення суду може грунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. За вказаних обставин суд вважає, що позивачами доведено факт не проживання відповідача у житловому будинку по [ADDRESS] понад два роки без поважних причин, а тому суд приходить до висновку, що порушене право власників будинку підлягає захисту шляхом визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком за адресою [ADDRESS] . Крім того, відповідно до вимог ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачів 908 грн. сплаченого судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved