Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дітей. Свої вимоги мотивувала тим, що 26.07.2008 сторони зареєстрували шлюб, від якого у них народилося два сина: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.05.2016 шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом із позивачем. 06.04.2021 позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] ». Від вказаного шлюбу позивач має доньку [PERSON] , [INFO] . Фактично чоловік позивачки - [PERSON] виховує та турбується про синів позивачки. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20.04.2016 стягнуто з [PERSON] , [INFO] , аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку на кожного, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 23.02.2016 року до досягнення старшою дитиною повноліття. Однак, відповідач не утримує дітей, не цікавиться ні їх добробутом, ні вихованням, ні розвитком. Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів станом на 31.12.2019 заборгованість становить 65779,47 грн. Після народження позивачем третьої дитини, позивач звернулась до Управління соціального захисту населення (Лівобережне) Департаменту соціальної політики ВМР із заявою про видачу посвідчення «Батьків багатодітної сім`ї» та посвідчення «Дитини з багатодітної сім`ї». Однак, листом від 11.06.2021 управління відмовило позивачу у задоволенні заяви, оскільки остання має надати копію рішення суду із зазначенням місця проживання дітей [PERSON] та [PERSON] разом із позивачем. З огляду на викладені обставини, позивач просить визначити місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 листопада 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, до участі у справі залучено Службу у справах дітей Вінницької міської ради та зобов`язано їх надати письмовий висновок щодо заявлений позовних вимог. Службою у справах дітей Вінницької міської ради 22.04.2022 (вх. №ЕП-6395) надано висновок Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 21.04.2022 року №01/00/011/116152, відповідно до якого орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає доцільним визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] (а.с. 64-66). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 квітня 2022 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача [PERSON] - адвокат Вишаровська В.К, яка діє на підставі доручення для надання безоплатної правової допомоги №466 від 08.07.20212, у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явився, натомість 25 січня 2022 року подав до суду заяву (вх. №5895) згідно якої просив розглянути цивільну справу у його відсутність та зазначив про визнання позовних вимог. Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради Остапець Н.М., яка діє на підставі довіреності №98 від 24.09.2021, у судове засідання не з`явилась подала до суду заяву (вх. №24706) згідно якої просила у зв`язку із службовою зайнятістю розглядати та виносити рішення у справі у її відсутність, підтримала висновок органу опіки і піклування по даній справі, який надано суду. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом установлено, що сторони у справі з 26 липня 2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 травня 2016 року у справі №127/3492/16-ц розірвано (а.с. 8). У даному шлюбі народилося два сина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22.06.2009 року (а.с.6) та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.02.2011 року (а.с. 7). У судовому засіданні встановлено, що після припинення спільного проживання сторін, діти залишились проживати з матір`ю [PERSON] . Відповідач не заперечує щодо визначення місця проживання дітей разом з матір`ю, про що свідчить відповідна заява від його імені подана 25 січня 2022 року до суду (вх. №5895). Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20.04.2016 у справі №127/3496/16-ц стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку на кожного, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 23.02.2016 року до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с. 9). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, станом на 31 грудня 2019 року у виконавчому провадженні з примусового виконання вищезазначеного рішення суду, у [PERSON] наявна заборгованість по сплаті аліментів у сумі 65779,47 грн. (а.с. 10-11). 06 квітня 2021 року позивач зареєструвала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 06.04.2021 (а.с. 12). Від даного шлюбу у позивача та [PERSON] народилась спільна донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28.04.2021 (а.с. 13). Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] звернулась в суд з даним позов, з метою визначення статусу багатодітної сім`ї та отримання відповідних пільг, оскільки управління соціального захисту населення (Лівобережне) листом №08-00-008-40558 від 11.06.2021 повідомило, що необхідним для визначення статусу багатодітної сім`ї необхідно надати копію рішення суду із зазначенням місця проживання дітей [PERSON] , [PERSON] разом із [PERSON] після розірвання шлюбу (а.с. 16). За даними довідок про реєстрацію місця проживання від 14.09.2017 року №27661, №27663 та від 28.04.2021року № 28814 Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради позивач [PERSON] та її сини: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17, 32, 33). Відповідач зареєстрований та мешкає окремо, про що свідчить довідка Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради №82326 від 05.11.2021 (а.с. 35). Доказів про те, що він приймає участь у вихованні дітей матеріали справи не містять. Органом опіки та піклування Вінницької міської ради був наданий суду висновок від 21.04.2022 №01/00/011/ 116152 , за яким орган, уповноважений державою здійснювати захист інтересів дітей, вважає доцільним визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] . При цьому вбачається, що батько дитини [PERSON] не заперечує проти того, щоб діти проживали з матір`ю, про надав відповідну заяву до Вінницького міського суду Вінницької області. Мати дітей [PERSON] надіслала до служби у справах дітей ВМР заяву від 06.04.2022 та документи, які підтверджують, що вона виховує дітей на належному рівні: на обліку у нарколога чи психіатра не перебуває, за місцем навчання дітей та за місцем свого проживання характеризується позитивно. Згідно з актом оцінки потреб сім`ї, складеним 11.01.2022 Вінницьким міським центром соціальних служб, у сім`ї матері [PERSON] створені належні умови для проживання, навчання та розвитку дітей, ознаки та чинники, що спричиняють складні життєві обставини, відсутні. Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 ЗУ «Про охоронну дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 ЗУ «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно із ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 9 цієї Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини; держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. На суспільство та органи публічної влади має бути покладений обов`язок щодо здійснення особливого піклування про дітей, які не мають сім`ї, та про дітей, які не мають достатніх засобів існування. Бажано, щоб багатодітним сім`ям надавалася державна або інша допомога на утримання дітей. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Враховуючи встановлені обставини, а також те, що відповідач не заперечує щодо визначення місця проживання дітей з матір`ю, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки таке рішення відповідатиме найвищим інтересам дітей. При цьому суд звертає увагу, що в даному випадку йде не про розлучення дітей з батьком, а про визначення місця проживання дітей, при тому, що діти проживають постійно з матір`ю окремо від батька. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Суд враховує, що при зверненні до суду позивач [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 908,00 грн, при цьому зважаючи на задоволення позову та визнання позову відповідачем, з останнього на користь позивача слід стягнути 454,00 грн судового збору сплаченого позивачем при поданні позову, а також повернути позивачеві з державного бюджету 454,00 грн судового збору сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved