Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-23 00:00:00

Керівник Тернопільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Тернопільської міської ради, Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» (далі КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги») звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення з відповідача на користь держави в особі Тернопільської міської ради коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілої від злочину [PERSON] в лікувальному закладі КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» в сумі 5356,28 грн. В обґрунтування вимог зазначено, що внаслідок злочинних дій [PERSON] , які мали місце 12 лютого 2021 року, потерпілій [PERSON] спричинено травму правої верхньої кінцівки у вигляді закритих переломів хірургічної шийки та великого горбика плечової кістки, яка не була небезпечною для життя та у своєму клінічному перебігу супроводжується тривалим (більше 21 дня) розладом здоров`я і за цією ознакою належить до середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 вересня 2021 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із примиренням обвинуваченого з потерпілою, а кримінальне провадження №12021211040000166 від 12 лютого 2021 року за даним фактом закрито. Потерпіла [PERSON] з 12 лютого по 15 лютого 2021 року проходила стаціонарне лікування у КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги». Вартість затрат на лікування та перебування [PERSON] у КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» становить 5356,28 грн. і ці кошти відповідно до ст. 1206 ЦК України повинні бути відшкодовані відповідачем як особою, яка вчинила злочин. Ухвалою судді від 24 березня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін та призначено судове засідання на 20 квітня 2022 року о 15 год. 00 хв., яке, у зв`язку із неявкою відповідача, відкладено на 24 травня 2022 року на 14 год. 30 хв. 24 травня 2022 року представник Тернопільської міської ради подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити позов. 24 травня 2022 року від директора Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» надійшла заява про розгляд справи у відсутності його представника, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов. У судовому засідання представник Тернопільської окружної прокуратури Околіт О.П. позовну заяву підтримала з викладених у позовній заяві підстав та просила задовольнити позов. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позов від відповідача не надходило. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву, а представники позивачів у поданих ними заявах та безпосередньо у судовому засіданні не заперечили проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №607/8335/21 від 17 вересня 2021 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням із потерпілою, а кримінальне провадження №12021211040000166 від 12 лютого 2021 року за даним фактом закрито. В зазначеній ухвалі встановлено, що: «12 лютого 2021 року близько 09 год. 25 хв. водій [PERSON] керував технічно справним автомобілем «Hyundai Tucson» р.н. [NUMBER] та рухався пр. Злуки м. Тернополя в бік вул. Збаразька із швидкістю в діапазоні 27...29 км/год, з найбільш ймовірною швидкістю 28 км/год. Рухаючись у вказаному напрямку та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який встановлений неподалік магазину «Шинкарик» по пр. Злуки, водій [PERSON] не був достатньо уважний, не стежив належно за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, чим порушив вимоги пунктів 1.5., 2.3. (б) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями (далі - ПДР України), які зобов`язували його своїми діями не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Так, в цей час на вищевказаний пішохідний перехід, у темпі спокійного кроку, вийшла та переходила проїзну частину дороги справа-наліво відносно напрямку руху автомобіля «Hyundai Tucson» р.н. [NUMBER] пішохід [PERSON] . Маючи об`єктивну можливість завчасно виявити нерегульований пішохідний перехід, обладнаний дорожніми знаками 5.35.1 і 5.35.2 ПДР України, а також дорожньою розміткою 1.14.1 ПДР України та пішохода [PERSON] , яка рухалась по ньому, водій [PERSON] , в порушення вимог п. 18.1 ПДР України, не вжив своєчасно заходів до зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу аж до повної зупинки, щоб дати дорогу пішоходу, а вчинив наїзд на неї передньою частиною транспортного засобу. У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] отримала травму правої верхньої кінцівки у вигляді закритих переломів хірургічної шийки та великого горбика плечової кістки, яка не була небезпечними для життя та у своєму клінічному перебігу супроводжується тривалим (більше 21 день) розладом здоров`я і за цією ознакою належать до середньої тяжкості тілесних ушкоджень п.п. 2.2.1 і 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (МОЗ України, Київ. 1995). Порушення водієм [PERSON] вимог п. 18.1. ПДР України перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням потерпілій [PERSON] тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Тим самим встановлено достатність доказів для обвинувачення [PERSON] в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілій [PERSON] , тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Таким чином, проаналізувавши вищевказані обставини та докази, суд, приходить до переконання про доведеність вини обвинуваченого [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення та вважає, що органами досудового розслідування його дії кваліфіковано вірно за ч.1 ст.286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій [PERSON] середньої тяжкості тілесні ушкодження.». Також, згідно з зазначеною ухвалою, суд прийшов до переконання, що обвинувачений [PERSON] підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинений ним злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, з підстав, передбачених ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням із потерпілою, а кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021211040000166 від 12 лютого 2021 року закриттю. Як убачається з відповіді КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» №42 від 12 січня 2022 року, [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» з 12 лютого 2021 року по 15 лютого 2021 року (3 ліжко-дні). Вартість затрат на лікування та перебування [PERSON] у медичному закладі становить 5356,28 грн. Згідно з відповіддю КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» №319-22 від 12 січня 2022 року та №1417-22 від 14 лютого 2022 року КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» не зверталась до суду з позовом про стягнення [PERSON] витрат на лікування потерпілого від злочину [PERSON] у сумі 5356,28 грн., оскільки дане питання не належить до їх компетенції. Згідно з відповіддю виконавчого комітету Тернопільської міської ради №341-Ф від 11 січня 2022 року Тернопільська міська рада не зверталась до суду з позовом про стягнення [PERSON] витрат на лікування потерпілого від злочину [PERSON] . Відповідно до п. 1.2. Статуту КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги», затвердженого рішенням міської ради від 25 жовтня 2019 року №7/39/131, власником і засновником підприємства є Тернопільська міська рада. Координацію підприємства здійснює уповноважений орган відділ охорони здоров`я та медичного забезпечення Тернопільської міської ради. Тернопільська міська рада є органом місцевого самоврядування, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №29151825 від 21 лютого 2022 року. Встановлено, що Тернопільська міська рада не зверталась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення витрат на лікування потерпілої [PERSON] . З цих підстав за захистом інтересів держави до суду звернулась керівник Тернопільської окружної прокуратури. Відзиву на позов та будь-яких заперечень по суті спору від відповідача не надходило. До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує такі норми права: Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Представництво інтересів громадянина або держави в суді відповідно до ч. 6 вказаної статті включає, у тому числі, право прокурора звертатися до суду з позовом (заявою, поданням). Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в Постанові Пленуму Верховного суду України від 07 липня 1995 року №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України N 545 ( 545-93-п ) від 16 липня 1993 року. Відповідно до п. п. 2, 4 постанови Кабінету Міністрів України №545 від 16 липня 1993 року «Про обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Так, судом установлено, що [PERSON] вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, і внаслідок його протиправних дій була заподіяна шкода здоров`ю [PERSON] . Ці обставини встановлені Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №607/8335/21 від 17 вересня 2021 року про закриття кримінального провадження і звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності. Унаслідок винних дій [PERSON] [PERSON] у період із 12 лютого 2021 року по 15 лютого 2021 року лікувалась у КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» та витрати на її лікування склали 5356,28 грн., які підприємству не відшкодовані, що свідчить про порушення інтересів держави, за захистом яких до суду звернулась керівник Тернопільської окружної прокуратури, оскільки Тернопільська міська рада, яка є власником та засновником КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги», не зверталася до суду за їх захистом. Відтак, [PERSON] як особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання, що позов керівника Тернопільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Тернопільської міської ради, КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» підлягає до задоволення шляхом стягнення з [PERSON] коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілої від злочину [PERSON] , у розмірі 5356,28 грн. Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати 2481 гривень судового збору.

Outcome: approved