Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-16 00:00:00

Позивачка у вересні 2016 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] за участю третьої особи - органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, у якому просила позбавити відповідача батьківських прав щодо неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі 10 000 грн. щомісячно з урахуванням індексації, до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 % встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що 10.08.2001 року між нею та [PERSON] відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів внесений відповідний актовий запис N 688 та видано свідоцтво про реєстрацію шлюбу серія [NUMBER] . Рішенням Приморського районного суду м Одеса від 17.06.2015 року шлюб між ними був розірваний. Від спільного шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу донька залишилася проживати із позивачкою. Зазначила, що причиною їх розлучення послужила несумісність поглядів сторін як на сімейні цінності, включаючи погляди на розвиток і виховання дитини, так і спосіб життя в цілому - роботу, відпочинок, міжособистісна взаємодія, культурний розвиток, планування бюджету. Вказувала, що [PERSON] не дбав про добробут сім`ї, нехтував сімейними цінностями, мав невпорядкований спосіб життя, який шкодить здоров`ю, схильність до залежностей від алкоголю та азартних ігор. Зокрема, він мав звичку прокидатися після полудня, проводити час в розважальних закладах (барах, ресторанах, більярдних, саунах, нічних клубах і т.п.), нехтуючи роботою, і витрачав гроші без урахування потреб сім`ї. Останні кілька років окремою проблемою стала його залежність від комп`ютерних ігор, яким він віддавався годинами, незалежно від часу доби і місця, де вони перебували, і гральних закладів. Вказувала, що всіляко намагалася зберегти сімейні відносини, але спосіб життя і погляди відповідача з кожним роком погіршувалися. Посилалась на те, що взаємодія Відповідача з дочкою в роки їх спільного проживання також відрізнялося непередбачуваним, спонтанним характером, що шкодить здоров`ю, розвитку та виховання дитини. Проблеми здоров`я доньки (вона перебуває на обліку в офтальмологічному центрі «Ексімер», також у неї є проблеми шлунково-кишкового тракту) взагалі не враховувалися. Спроби позивачки обговорити та узгодити їх дії з виховання дитини у відповідача викликали непорозуміння та агресію. Вказувала, що з часом після розлучення, відповідач перестав спілкуватись з дитиною, не відповідав на її повідомлення, дзвінки і заблокував всі можливі способи спілкування дочки з ним (телефон, соціальні мережі). Жодну обіцянку, дану доньці в період відразу після розлучення, виконано не було. Відповідач не привітав дитину ні з одним святом (календарним, релігійним або шкільним), включаючи день народження доньки. На дзвінок позивачки у листопаді 2015 року щодо хвороби доньки, відповідач ніяк не відреагував і в подальшому не цікавився станом здоров`я дитини. Влітку 2015 року, а також в жовтні 2015 року позивачка була змушена скасувати вже заплановані виїзди дочки за кордон на відпочинок, оскільки відповідач не надав нотаріальні згоди на виїзд дитини, не дивлячись на численні прохання, як родичів, так і друзів. Також, вони отримали відмову відповідача на прохання щодо дозволу на виїзд дитини за кордон (Молдова, Франція) на турніри зі спортивних бальних танців, якими [PERSON] займалась в Асоціації спортивного танцю України. У результаті чого, дочка, кандидат майстер спорту зі спортивних бальних танців, не тільки втратила можливість участі в змаганнях і відповідного зростання, але і залишилася без партнера, що не могло не відобразитись на її інтересі до спорту та психологічному стані. У зв`язку з постійними безпідставними відмовами батька оформити доньці дозвіл на виїзд за кордон, позивачка зверталась до суду з відповідним позовом та 10 квітня 2016 року Приморським районним судом м Одеса було винесено заочне рішення, яким були задоволені позовні вимоги та надано дозвіл на тимчасові виїзди за кордон без згоди батька. Зазначила, що відповідач офіційно не працевлаштований, веде розгульний спосіб життя. Щодня відвідує розважальні заклади, п`є, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, в тому числі і за водіння транспортним засобом у нетверезому стані, неодноразово в стані алкогольного сп`яніння створював конфліктні ситуації, які закінчувалися бійками. Вважає, що ці факти вступають у протиріччя з ідеями виховання дитини і її безпекою. Посилалась на те, що з моменту фактичного припинення шлюбних відносин всі витрати з навчання, лікування і утримання дочки несе позивачка. Ніякої фінансової допомоги відповідач дитині не надає. З жовтня 2015 року відповідач життям дочки не цікавиться, не виконує як батько своїх обов`язків і не приймає участь у вихованні дитини навмисно. Позивачка вважає, що дії і вчинки відповідача травмують психіку дитини і перешкоджають її здоровому розвитку та вихованню. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, розцінює як ухилення відповідача від виховання дитини, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Вказувала, що будь-яких перешкод для виконання відповідачем своїх обов`язків вона не чинила. Зокрема, неодноразово пропонувала йому спілкуватися з донькою, купувати їй одяг і їжу, шкільне приладдя, відвідувати батьківські збори в школі, брати іншу участь у їх вихованні та утриманні. Однак, відповідач цього робити не бажає, свідомо ухиляючись від виконання своїх батьківських обов`язків, зовсім не цікавиться розвитком, станом здоров`я доньки, не дбає про її інтереси та матеріальної допомоги не надає. За вказаних обставин, посилаючись на положення ст. 164, 165, 166, 180, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, просила задовольнити позов. Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 15 листопада 2017 року позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів з [PERSON] залишено без розгляду. Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 15 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Одеської області від 22 березня 2018 року, позов задоволено. Позбавлено батьківських прав [PERSON] відносно його доньки [PERSON] , 2005 р.н. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 551,21 гривень. Постановою Апеляційного суду Одеської області від 22 березня 2018 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2017 року залишено без змін. Верховний Суд постановою від 19 грудня 2018 року касаційну скаргу [PERSON] задовольнив частково. Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 15 листопада 2017 року та постанова апеляційного суду Одеської області від 22 березня 2018 року скасовані. Справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції. Скасовуючи зазначені рішення Верховний Суд зазначив: « позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, усіх фактичних обставин для правильного вирішення справи, суд не встановив і не визначився, чи свідомо та умисно [PERSON] ухилявся від виконання вказаних обов`язків, ураховуючи пояснення відповідача та, чи є рішення суду таким, що ухвалене в інтересах дитини». Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24 січня 2019 прийнято до розгляду справу. Ухвалою суду від 17 липня 2019 року встановлено необґрунтованість заяви [PERSON] про відвід судді Чернявської Л.М. Провадження по справі зупинено до розгляду заяви про відвід судді в порядку ст. 33 ЦПК України. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси (суддя Абухін Р.Д.) від 19 липня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді. 23 липня 2019 року ухвалою суду поновлено провадження по справі. Ухвалою суду від 25 березня 2021 року у задоволенні клопотання [PERSON] про недотримання правил підсудності та надсилання справи за підсудністю до іншого суду відмовлено. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12 травня 2021 року апеляційну скаргу [PERSON] на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2021 року повернуто апелянту. В судовому засіданні 22 червня 2021 року [PERSON] та її представник позов підтримали та просили задовольнити. [PERSON] та його представник позов не визнали, просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Учасники справи надали свої пояснення стосовно обставин справи. Представник органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради позов підтримав. У судовому засіданні пояснив, що вони двічі розглядали питання щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав та переносились для допитів дитини. 26 жовтня 2017 року вказане питання розглядалось на засіданні органу опіки та піклування за участю батьків та самої дитини, на якому [PERSON] пояснила, що не бажає спілкуватись з батьком. Саме з урахуванням думки дитини, та висновків Центру практичної психології та соціальної роботи інститут від 02.10.2017 року №547 вони вважають доцільним позбавити відповідача батьківських прав. Також в судовому засіданні 22 червня 2021 року пояснення надала неповнолітня [PERSON] . Ухвалою суду від 22 червня 2021 року клопотання представника [PERSON] про виклик свідків задоволено. Викликано в якості свідків [PERSON] (класний керівник [PERSON]); [PERSON] (мати подруги [PERSON] ); [PERSON] (Лікар з дитячої поліклініки за місцем реєстрації); [PERSON] (близький друг сім`ї); [PERSON] (близький друг сім`ї). Клопотання [PERSON] про виклик свідків задоволено. Викликано в якості свідків [PERSON] ( Дідусь [PERSON] ); [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] . 13 серпня 2021 року в судовому засіданні були допитані в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою суду від 11 січня 2022 року у задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді відмовлено. Зупинено провадження по справі для визначення в порядку ч. 1 ст. 33 ЦПК України судді, який буде вирішувати питання про відвід судді Чернявської Л.М. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси (суддя Бондар В.Я.) від 11 січня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді Чернявської Л.М. по даній цивільній справі. Ухвалою суду від 11 січня 2022 року у задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді відмовлено. Також, 14 січня 2022 року ухвалою суду клопотання [PERSON] про судовий розгляд у закритому судовому засіданні задоволено. Розгляд цивільної справи постановлено проводити в закритому судовому засіданні. В судовому засіданні 14 січня 2022 року допитано в якості свідків [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою суду від 18 лютого 2022 року у задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді відмовлено. Зупинено провадження по справі для визначення в порядку ч. 1 ст. 33 ЦПК України судді, який буде вирішувати питання про відвід судді Чернявської Л.М. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси (суддя Косіцина В.В.) від 11 січня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді Чернявської Л.М. по даній цивільній справі. 17 травня 2022 року від представника відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування ПРА ОМР до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності. В судовому засіданні 17 травня 2022 року з`явився представник позивача адвокат Терзіанова К.В. позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав та обставини, якими вони обґрунтовані, підтримала у повному обсязі та просила позов задовольнити. Додатково пояснила, що відповідач з жовтня 2015 року та по теперішній час не приймає участі у вихованні доньки, не цікавиться її здоров`ям, не проявляє зацікавленості та турботи до доньки, моральних та матеріальних обов`язків з утримання та виховання дитини не виконує. Дитина проживає разом з матір`ю та повністю перебуває на її утриманні. Своєю поведінкою та вчинками шкодить процесу виховання доньки, завдає їй болю та душевних страждань. Оскільки поведінка відповідача, який добровільно відмовився від виконання батьківських обов`язків відносно доньки [PERSON] , завдає їй важких психологічних травм, негативно впливає на її поведінку та моральний розвиток, представник позивача вважає за необхідне позбавити відповідача батьківських прав. [PERSON] та його представник адвокат Грицюк О.О. заперечували проти позову. Відповідач зазначив, що має бажання спілкуватися з дитиною і приймати участь у її вихованні. Про його наміри приймати участь у вихованні дитини свідчить його звернення до органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради. Також судом досліджено диск з відеозйомкою зустрічі [PERSON] з донькою Коровай Веронікою. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вислухавши думку дитини, допитавши свідків, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 10 серпня 2001 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який 17 червня 2015 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси було розірвано (справа №522/8164/15-ц) і сторони проживають окремо. Від спільного шлюбу у сторін є дитина - донька [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м Одеси. Дитина [PERSON] проживає разом з матір`ю - позивачкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідач був зареєстрований у даній квартирі 17.06.2011року та знятий з реєстрації 28.03.2015 року (довідка ТОВ Житлове експлуатаційне-сервісне управління «Примор`є». Виходячи з пояснень сторін, неповнолітньої [PERSON] та свідків, судом встановлено, що спілкування між батьком [PERSON] та його донькою [PERSON] припинились з жовтня 2015 року, а в травні 2016 року почалися судові справи щодо надання дозволу на виїзд за кордон. Судом встановлено, що [PERSON] професійно навчалася в клубі « [INFO] » з бальних танців. Згідно наказу Управління у справах фізичної культури та спорту №176 від 21.09.2015 року [PERSON] присвоєно спортивний розряд «Кандидат у майстри спорту», дівчинка постійно приймала участь у спортивних змаганнях (про що свідчать відповідні дипломи про нагородження. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.04.2016 року по справі №522/3668/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дитини, позовні вимоги [PERSON] були задоволені частково, надано дозвіл малолітній дитині - [PERSON] , [INFO] на тимчасові виїзди за кордон, у будь-які країни світу, у супроводі матері - [PERSON] , без дозволу (згоди) та супроводу батька - [PERSON] , до досягнення [PERSON] 16-річного віку, тобто до [INFO] . Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.06.2016 року вказане заочне рішення від 11.04.2016 року було скасоване у зв`язку зі зверненням [PERSON] з заявою про його перегляд. У подальшому за заявою представника [PERSON] даний позов було залишено без розгляду ухвалою суду від 18.08.2016 року. Згідно пояснень відповідача, він направляв поштою на адресу [PERSON] нотаріальну посвідчену заяву про свою згоду на тимчасовий виїзд дитини за межі України від 27.07.2016 року, оригінал якої надав до суду, оскільки конверт з цією заявою повернувся у зв`язку з неотриманням. Проте, оглянувши надану суду нотаріально посвідчену заяву відповідача, суд вбачає, що такий дозвіл відповідача на виїзд дитини за кордон датований 27 липня 2016 року, при цьому спір між сторонами з приводу виїзду дитини за кордон без згоди батька виник ще раніше, оскільки ще в березні 2016 року позивачка зверталась до суду з відповідним позовом (справа №522/3668/16-ц). Крім того, суду з боку сторони відповідача не представлено належних доказів щодо отримання такої заяви позивачкою, остання заперечувала факт отримання даної заяви. Також, дана заява не свідчить про реальні наміри відповідача надати дозвіл дитині на виїзд за кордон для прийняття участі у спортивних турнірах, оскільки згідно листа директора КСТ «Радуга» №95/17 від 28.09.2017 року, спортивні турніри з бальних танців у вказаний у заяві відповідачем період не проводилися. Згідно листа директора КСТ «Радуга» №95/17 від 28.09.2017 року, через не надання письмової згоди батьком [PERSON] дозволу на виїзд доньки за кордон, [PERSON] не змогла прийняти участь у турнірах "Chisanan Stars 2015" та "Eurodisneyland, Paris, France" в 2015 році, в 2016 році «Париж - Open Winter Tatry Cup» в 2017 році, "Datch Open Championchip", "Italy Cervia", "Dance Festival 2017", "Assen 2017 Paris 2017". У зв`язку з цим, її партнер з танців був вимушений поїхати на турніри з іншою партнеркою та відвідувати з нею турніри та змагання. Також, у листі зазначено, що [PERSON] не змогла знайти іншого партнера та тренується без нього, що негативно впливає на її спортивний результат, самооцінку та завдає суттєвих душевних страждань, так як у [PERSON] є талант до танців, який потрібно підтримувати для ще більш високих результатів. [PERSON] - мати [PERSON] створює усі необхідні умови для спортивних тренувань, забезпечує матеріальну технічну базу, здійснює оплату членських внесків, є членом батьківської ради, активно допомагає діяльності клубу в проведенні дитячих конкурсів та змагань. Батько [PERSON] жодного разу впродовж 2016-2017 років не був присутнім на турнірах та змаганнях своєї доньки, участі в спортивному вихованні доньки не приймав, оплат за тренування доньки не здійснював та не був присутній на батьківських зборах клубу (т.2, а.с.49). З матеріалів справи вбачається, що дитина навчається в Одеській приватній загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів «Крок» (на даний час ліцей), за навчання в якій за період з 2015 - 2022 роки сплачувала лише мати дитини - [PERSON] . Згідно листа Одеської приватної загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів «Крок» №366 від 09.08.2016 року (т.1, а.с.42), батько дитини - [PERSON] , оплату навчання дитини не проводив та на батьківські збори не з`являвся. За навчання доньки у школі сплачує мати (позивачка по справі), у підтвердження чого до суду надані квитанції за навчання. Також встановлено, що Приморським районним судом м.Одеси здійснювався розгляд справи №522/2364/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання способів участі у вихованні малолітньої доньки [PERSON] , [INFO], в рамках якої, 11 січня 2017 року [PERSON] отримав висновок органу опіки та піклування від 30.12.2016 року № 01-11/182 Відповідно до висновку органу опіки та піклування зобов`язано [PERSON] не перешкоджати зустрічам та спілкуванню батька [PERSON] у вихованні малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та визначено спосіб участі [PERSON] у вихованні малолітньої доньки, шляхом встановлення систематичних зустрічей щосереди з 16:30 до 18:00 у присутності матері [PERSON] . Водночас, відповідач жодного разу не зустрівся з донькою у визначений висновком час та не скористався можливістю налагодити стосунки з донькою, що підтверджують знайомі і сусіді позивачки та працівники ТОВ «Житлове-експлуатаційно сервісне управління «Примор`є» за адресою проживання дитини: [ADDRESS] , листами помічника директора «ЖЕСУ «Примор`є» [PERSON], 20.09.2017 року, консьєржів «ЖЕСУ «Примор`є» [PERSON]. від 20.09.2017 року, [PERSON] від 20.03.2017 року, [PERSON] від 20.09.2017 року. Та оскаржував даний висновок у суді, про що свідчить поданий відповідачем позов до Приморського районного суду м.Одеси до відповідачів Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, служби у справах дітей Одеської міської ради, органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє предмет спору Прокуратури Одеської області про визнання дій противоправними та скасування висновку органу опіки та піклування. Згодом по справі було закрито провадження у зв`язку з недодержанням правил адміністративного судочинства. Згодом, позов [PERSON] до [PERSON] про визнання способів участі у вихованні малолітньої доньки [PERSON] (справа №522/2364/17) судом був залишений без розгляду на підставі поданої заяви [PERSON] від 11.07.2018 року (т.3 а.с.119). Таким чином, твердження відповідача щодо його бажання налагодити стосунки із донькою не можуть бути прийняти судом до уваги. У лютому 2019 року [PERSON] вдруге звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей Одеської міської ради у Приморському районі, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї (справа № 522/2593/19). Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2019 року позов [PERSON] задоволено частково. Суд зобов`язав [PERSON] не перешкоджати спілкуванню та вихованню [PERSON] з [PERSON] , 2005р.н., визначивши спосіб участі батька у вихованні дитини, шляхом встановлення систематичних зустрічей батька з дитиною кожної суботи з 16.30 год. до 18.00 год. Рішення набрало законної сили 13.10.2021р. 25 січня 2022 року Першим Приморським відділом державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було відкрито виконавче провадження з виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2019 року, яким зобов`язано [PERSON] не перешкоджати спілкуванню та вихованню [PERSON] з дитиною. З Акту державного виконавця складеного 19 лютого 2022 року вбачається що виїхавши за адресою [ADDRESS] , 19.02.2022р. [PERSON] не перешкоджала зустрічі [PERSON] з дитиною [PERSON] . [PERSON] була присутня на виконавчих діях. Акт підписаний державним виконавцем Борисовець В.В. та [PERSON] , [PERSON] - без заперечень, що свідчить про відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною з боку [PERSON] . Судом встановлено, що [PERSON] проходила лікування з програми рефракційної терапії на обох очах в офтальмологічній клініці ТОВ «Ексімер Одеса», та проходила курс апаратного лікування підвищеної ефективності (03.03.2015 року, 16.03.2015 року, 21.10.2015 року); масаж комірної зони та спини (03.03.2015 року, 16.03.2015 року, 21.10.2015 року); підбір контактних лінз (17.03.2015 року). Зазначене підтверджується виписками №6855/15 з медичної картки амбулаторного хворого (т.1, а.с.24-29). Згідно договору №6855/15-02 від 15.03.2016 року, укладеного між директором ТОВ «Ексімер Одеса» та [PERSON] , вартість послуг терапії склала 10 890, 00 грн.. Згідно акту надання послуг №49 від 05.08.2016 року позивачка сплатила на користь ТОВ «Ексімер Одеса» за послуги з комплексного діагностичного обстеження; курс апаратного лікування підвищеної ефективності; масаж; програму «Парагон» на обидва ока»; потворне комплексне діагностичне обстеження; вивідних шляхів. На період лікування з [PERSON] знаходилась її мати - [PERSON] , батько дитини не приймав участі в лікуванні дитини та не цікавився станом останньої. Згідно довідки Одеської обласної дитячої клінічної лікарні, [PERSON] з 30.03.2016 року по 10.05.2016 року проходила амбулаторне лікування та знаходилась під наглядом педіатра з приводу алергічного дерматиту. Лікування та обстеження забезпечувала мати, батько дитини не цікавився станом дитини та не приймав участі у лікуванні. 29.11.2016 року [PERSON] також проходила обстеження в Одеській обласній дитячій клінічній лікарні з приводу диспанкреатизму, з якою була присутня мати. У жовтні 2016 року дитина відвідувала дитячого хірурга Медичного центру «Медікал», де надавались послуги з рентгенографії кисті (т.1, а.с.70-72). У період з 05.01.2017 року по 10.01.2017 року [PERSON] проходила лікування в педіатричному відділенні в Одеській обласній дитячій клінічній лікарні, (довідка №97 від 10.01.2017 року (т.1, а.с.196); виписка з медичної картки стаціонарного хворого №97 (т.1, а.с.197). Лікування дитина проходила за участі матері, батько дитини станом здоров`я дитини не цікавився. Згідно листа ПАТ «Укрпошта» від 20.09.2017 року, за період з 01.03.2017 року по 19.09.2017 року надходження та видача переказів (аліментів) на ім`я [PERSON] за адресою [ADDRESS] не значиться (т.2 а.с.50). Згідно заяви договору банківського рахунку від 23.05.2017 року укладеного відповідачем з ПАТ АБ «Південий» у зазначеному банку відкритий рахунок на ім`я малолітньої особи [PERSON] . Заявою відповідача від 23.05.2017 року він надав згоду позивачу на вчинення будь-яких дій на власний розсуд щодо управління рахунком № [NUMBER] , який належить дочці [PERSON] , в тому числі на отримання коштів. Відповідно до відомостей ПАТ АБ «Південний» про рух коштів за банківським рахунком № [NUMBER] за період з 23.05.2017 року по 10.07.2018 року вбачається, що взагалі відповідачем на зазначений рахунок було переведено 7500 грн. (т.1 а.с.242-245, т.3 а.с.127). Таким чином, за 6 років (12 х 6 = 72 місяця) відповідачем сплачено дитині 104 грн. на місяць. Разом з тим, відповідачем не було надано доказів, що він є непрацездатною особою, або особою, яка неспроможна отримувати дохід, який би дозволяв матеріально забезпечувати дитину на належному рівні. А надані відповідачем докази матеріального становища та професійної діяльності у шлюбі не спростовують доводи позивача щодо не прийняття батьком участі у фінансовому забезпечені дитині після розлучення. Отже, суд критично оцінює зазначені докази, подані відповідачем на спростування стверджень позивача з приводу ненадання ним матеріальної допомоги на утримання доньки, оскільки зазначений банківський рахунок був відкритий відповідачем після звернення позивача з позовом до суду, у травні 2017 року, а матеріальне забезпечення відповідачем дитини у 6-річний період не відповідає гарантованому в Україні мінімальному рівню виплат одного з батьків на дитину, що становить 50 % від прожитковому мінімуму для дитини відповідного віку і не є належним матеріальним утриманням. З урахуванням вищенаведеного, сплата відповідачем коштів у зазначеному розмірі на утримання доньки носить формальний характер. Щодо тверджень відповідача з приводу того, що при розлученні він залишив свою частку придбаної разом у шлюбних відносинах квартири, вартістю 800 000 доларів США та транспортного засобу, саме для доньки, судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів вчинення відповідних правочинів про передачу нерухомого та іншого майна на користь дитини, а також відомостей про доходи відповідача, які б надали можливість придбати нерухомість у шлюбі з позивачкою. Крім того, в матеріалах справи наявний лист Приморської районної адміністрації ОМР №01-13/811/1вих від 16.11.2021 року про те, що органом опіки та піклування не надавалася згода на набуття дитиною [PERSON] права власності або користування на будь-який об`єкт нерухомого/рухомого майна. Суд не приймає до уваги докази відповідача - його кредитну історію на підтвердження придбання майна в інтересах дитини, оскільки відповідач не надав відповідні правочині на підтвердження цих обставин, а надана роздруківка не оформлена належним чином, не містить печатки та підпису уповноваженої особи банку та не надає можливість суду перевірити її достовірність. Для характеристики своєї особистості відповідач надав характеристику об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Моноліт» від 30 травня 2017 року на себе, як позитивного мешканця будинку за адресою [ADDRESS] (т.1 а.с.239). Також, у матеріалах справи наявний лист управління патрульної поліції в Одеській області від 02.01.2018 року за №263а/з/41/13/01-18 про складення відносно відповідача чотири адміністративних протоколів та шість постанов щодо порушень правил безпеки дорожнього руху, у тому числі двох протоколів за ч.1 ст.130 КУпАП України (керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції) з вилученням посвідчення водія [NUMBER] . Суду було надано висновок Одеського обласного інституту удосконалення вчителів від 05.08.2016 року №6983 стосовно психоемоційного стану малолітньої [PERSON] та встановлення її особистої прихильності до батьків (т.1, а.с.68-69), згідно якого зазначено наступне: «значущим дорослим та головним членом родини [PERSON] визначає матір, з якою їй емоційно комфортно та психологічно безпечно. Мати дівчинки, [PERSON] цікавилась процедурою та результатами діагностики, прислухалась до рекомендацій психолога. Батько, [PERSON] не звертався до Центру практичної психології та соціальної роботи Одеського обласного інституту удосконалення вчителів із запитом щодо участі у діагностиці [PERSON] ». Виходячи з результатів діагностування [PERSON] та з метою підтримки наявного стабільного емоційного стану дитини психологом Центру практичної психології і соціальної роботи інституту рекомендовано не включати [PERSON] до конфліктної ситуації між батьками, а також не порушувати умови перебування дитини з матір`ю та не змінювати звичний спосіб життя. Згідно висновку Центру практичної психології та соціальної роботи інститут від 02.10.2017 року №547, здійсненого на підставі звернення служби у справах дітей ОМР, під час бесіди [PERSON] демонструвала позитивне ставлення до спілкування, гарний настрій, відкритість, поводилась спокійно та невимушено. Опосередковане дослідження сімейних стосунків надало змогу зробити висновок, що членами своєї родини [PERSON] визначає матір, бабусю та дідуся з боку матері. У ситуаціях вибору дівчинка постійно виявляє бажання знаходитись ближче до матері і якнайдалі від батька. Зазначено про певний рівень негативних емоцій по відношенню до батька. Рекомендовано не включати [PERSON] до конфліктної ситуації між батьками, а при прийнятті рішення щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] врахувати інтереси дівчинки. З дослідженого в судовому засіданні висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №01-11/2041 від 06.11.2017р. вбачається, що враховуючи позитивне рішення членів ради опіки та піклування райадміістрації, з метою захисту законних прав та інтересів малолітньої дитини, враховуючи думку малолітньої [PERSON] , відповідно до статей 19, 164, 165, 166, 171 Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства», орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянина [PERSON] у відношенні малолітньої [PERSON] [INFO]. Судом також дотримано вимоги ст.171 Сімейного кодексу України щодо з`ясування думки неповнолітньої [PERSON] , яка за віком і, з огляду на надані нею пояснення, зрілістю поглядів може надати пояснення з приводу заявлених вимог, що стосуються питань її долі та життя. У ході судового розгляду справи в судовому засіданні [PERSON] у присутності батьків, представника органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради були надані суду пояснення, у яких дитина зазначила, що проживає разом з матір`ю, вітчимом та молодшим братом. Відповідача своїм батьком вона не вважає, жодних почуттів до нього не відчуває. Таке ставлення до відповідача у дитини викликано його поведінкою після розлучення з матір`ю. Батько припинив з нею бачитись та спілкуватись, заблокував дзвінкі та соціальні мережи від неї. Коли вона перебувала у лікарні у зв`язку з хворобою, вона зателефонувала батьку, хотіла його бачити, бо їй було погано і вона потребувала його допомоги, проте він не прийшов. Пояснила, що не хоче його бачити і спілкуватися, оскільки він з 10 років не приймає участі у її вихованні, не цікавиться її навчанням та станом здоров`я, матеріально не забезпечує. Батько відмовився надавати згоду на її виїзд за кордон, проте вона хотіла їздити на спортивні змагання з бальних танців та на відпочинок для розширення світогляду. Через відмову батька надати згоду на її виїзд за кордон, вона втратила можливість участі у спортивних змаганнях по бальним танцям та була вимушена припинити спортивну кар`єру. Крім цього, вони випадково зустрілись з батьком у на вулиці та на концерті в ТЦ «Сади Перемоги», проте батько навіть не привітався з нею та зробив вид що не бачить її та сховався від неї. Дитину дуже образила така поведінка батька. Батько приходив до неї у школу разом з адвокатом та вчинив сварку з вчителями, дитині було дуже соромно та прикро. Також пізніше відповідач разом з чоловіками сховалися на другому поверсі її будинку коли вона гуляла з друзями надворі, а потім прослідували за дітьми та повідомили, що мати програла касацію, при цьому здійснювали тиск на неї, аудіо та відео фіксацію. Дитина була налякана, просила піти, проте вони продовжували розмову та зйомку. Окрім цього, відповідач з`явився до дитини у двір її будинку та погорджував їй поліцією, сказав якщо вона не буде з ним спілкуватися, поліція примусить її. Дані обставини викликали у дитині стрес. Дитина пояснила, що через дані обставини відвідувала психологів та судових експертів. Також пояснила що під час спільного проживання відповідача з ними, відповідач у її присутності підіймав руку на матір. В її вихованні участі не приймав. Одного разу, відповідач у присутності доньки сів за кермо автомобіля після вживання алкоголю та рухаючись задній ходом в`їхав у стовп на паркінгу, чим налякав дитину. Поліцію не викликав, самовільно покинув місце ДТП. Вона не вважає його батьком і просить позбавити його батьківських прав. Таким чином, думка та позиція дитини врахована судом. У постанові у справі №214/1048/15-ц (провадження № 61-8218св18) від 03.05.2018 року Верховний Суд звернув увагу на те, що у статті 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому цим поглядам приділяється належна увага відповідно до її віку та зрілості. Зокрема, із цією метою дитині надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Також суд касаційної інстанції роз`яснив, що тлумачення частини другої статті 171 СК України свідчить, що вона закріплює випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить і вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України). Допитані свідки у судовому засіданні пояснили наступне. Свідок [PERSON] пояснила, що є близькою подругою дитини, познайомилась зі сторонами, коли їх доньці було 3 роки (свідок була дитячим аніматором) та вони близько спілкуються до теперішнього часу. Пояснила, що після розірвання шлюбу батьками, дитина прагнула спілкуванням з батьком, вона надсилала йому смс-повідомлення проте незважаючи на те, що батько був у «мережі» та повідомлення були ним прочитані, він їй не відповідав. Потім дитина дуже важко страждала через те, що батько не надав їй дозволу на виїзд за кордон для прийняття участі у змаганнях з бальних танців, через що вона втратила можливість подальшого розвитку у цьому спорті. На той час це була головна мрія дитини. Дитина постійно знаходилась в стресі і була зломлена. Дитина розповідала свідку, що при випадкових зустрічах у парку та на концерті з батьком, він зробив вигляд що її не бачить та не привітався з донькою. Також свідок розповіла, що дитина повідомила їй про те, що батько раптово з`явився у школі і почав знімати її на відео у присутності інших учнів та вчителів. Даний випадок призвів до суттєвого стресу дитини. Поведінка батька, вразила її почуття та дитина прийняла для себе усвідомлене рішення не спілкуватись з ним. На теперішній час дитина щаслива та проживає у люблячій родині, з вітчимом та маленьким братом. Згідно пояснень свідка [PERSON] вона є класним керівником [PERSON] . Одеського приватного ліцею «Крок» з 2016 року. Батька дитини [PERSON] вона бачила лише один раз, коли той разом з чоловіком, в якому у подальшому свідок впізнала адвоката відповідача, прийшли до школи під час учбового процесу. Весь процес адвокат батька знімав на відео з телефону. Вони викликали дитину з класу посеред уроку. Дитина не бажала виходити але вийшла до батька. Дитина була дуже налякана та засмучена, знаходилася у нервовому стані і просила викликати її мати [PERSON] що би мати забрала її до дому. Батько відмовлявся покидати школу і тоді вчителі викликали директора, оскільки поведінка порушувала правила школи, а дитина не бажала з ним спілкуватися. На вимогу директора, відео було видалено з телефону та батько з адвокатом покинули школу. Після даного інциденту дитина до школи не приходила деякий час, оскільки зі слів матері дитина відвідувала психолога. Також свідок пояснила, що батько не спілкується з класним керівником та вчителями, не відвідує батьківськи збори та позакласні заходи, в яких бере участь його донька. Всі питання відносно навчання дитини вирішується виключно з її матір`ю [PERSON] . Мати дитини здійснює оплату за навчання, придбає додаткові підручники. Свідок [PERSON] пояснив, що є батьком відповідача та дідом [PERSON], пояснив, що після розлучення пів року вони з дружиною та відповідачем мали можливість спілкувалися з дитиною. Дитина приїжджала до них на дачу, а також вони з дружиною приїжджали у гості до батьків позивачки де була дитина, мати не перешкоджала зустрічам. Через пів року, позивачка почала перешкоджати йому та сину спілкуватися з дитиною, вчиняла сварки, за яких обставин, свідок не пам`ятає. Свідок пояснив, що батько дитини не сплачує аліменти, тому що подарував Ѕ частини квартири на [ADDRESS] дитині в рахунок аліментів. Повідомив, що відповідач працює на автомобільній розборці не офіційно. Свідок [PERSON] пояснив, що з 1981 року є близьким другом сім`ї позивачки, знав дідуся та бабусю позивачки, близько спілкується з батьками позивачки, добре знає відповідача, був присутній на їх весіллі з позивачкою у 2001 році. Квартира за адресою: [ADDRESS] , у якій проживає позивачка з дитиною була придбана батьками позивачки [PERSON] та [PERSON] за їх особисті кошти. Пояснив, що у пошуку, придбанні та ремонті квартири він особисто приймав участь, здійснював закупку матеріалів, розраховувався з виконробом та контролював виконання ремонтних робіт. Всі кошти на ремонт та придбання меблів надавав батько позивачки [PERSON] . Фінансову участь у придбанні квартири та ремонті відповідач не приймав. Відповідач майже ніколи не працював. Батьки позивачки довірили відповідачу керування сімейним бізнесом - автомобільними мийками, якими він не займався та привів у занепад. Відповідач прокидався після полудня коли дитина вже була у школі, вів нічне життя, грав в автомати, зловживав спиртним. Після розлучення з позивачкою, відповідач свого житла або іншого майна для доньки не залишав, матеріально не утримував, перешкоджав дитині брати участь в змаганнях зі спортивних бальних танців за кордоном, що викликало у дитині неприязнь до батька та небажання бачитись з ним. Пояснив, що позивачка ніколи не здійснювала відповідачу перешкоди у спілкуванні з дитиною, а навпаки намагалась умовити дитину на зустріч з батьком. Проте дитина категорично відмовляється через поведінку відповідача. Свідок [PERSON] пояснив, що знайомий з відповідачем приблизно з 2015-2016 р.р. та йому відомо, що відповідач має бажання бачитися з донько, сумує, а позивачка не надає можливість йому бачитись з дитиною. Повідомив, що за проханням відповідача він декілька разів приїжджав на їх зустріч з дитиною до будинку де вона мешкає на [ADDRESS] , біля Палацу спорту. До будинку їх не пустив охоронець будинку. Точної дати та часу не пам`ятає. Зі слів відповідача, свідку відомо, що відповідач бачив дитину 4 роки тому, також відомо, що одного разу він приходив до неї до школи. З дитиною відповідача та з її матір`ю він особисто не знайомий. Бачив дитину на фотографіях. Пояснив, що йому відомо від відповідача, що дитина негативно ставиться до батька. Згідно пояснень свідка [PERSON] , він є близьким другом відповідача, знає що у відповідача була дружина, проте особисто з нею не знайомий. Бачив дитину декілька разів, коли вона була маленькою, до розлучення її батьків. Зі слів відповідача свідку відомо, що позивачка перешкоджає відповідачу бачитись з дитиною. Пояснив, що після розлучення відповідач з дитиною не зустрічався, з яких причин відповідач не бачиться з дитиною йому не зрозуміло. Одного разу після випадкової зустрічі з відповідачем, останній запропонував йому поїхати з ним на зустріч з донькою, у трьох погуляти та попити кофе. Коли вони приїхали до будинку на проспекті Шевченка, їх не пустив охоронець будинку. Точної дати та часу не пам`ятає. Особисто свідок не бачив, що позивачка перешкоджає відповідачу зустрічам з донькою. Яким чином піклується відповідач про дитину протягом шості років йому не відомо. Свідок сімейний лікар дитячої поліклініці КНП «Дитяча міська поліклініка №4» ОМР [PERSON] підтвердила, що з 2019 року є сімейним лікарем [PERSON] . Медичний догляд і лікування доньки забезпечує її матір [PERSON] . Дитині дотриманий календар щеплень. Мати дитини слідкує за її здоров`ям та виконує рекомендації лікаря. Батько дитини ніколи не бачила, до лікаря він ніколи не звертався та про здоров`я не запитував. Свідок [PERSON] пояснила, що знайома зі сторонами приблизно 16 років, оскільки її чоловік працює на фірмі у батька позивачки та їх діти близько дружать з народження, вони разом проводять дозвілля. Дитина усім ділиться з донькою свідка, а остання у свою чергу розказує їй. Свідок зазначила, що влітку 2016 року вони збирались поїхати відпочивати у Туреччину, проте відповідач не дав згоди на виїзд своєї доньки. Свідок бачила, як дитина плакала та була засмучена, коли батько не дав згоди на її виїзд за кордон на відпочинок та на турніри з бальних танців. Свідку відомо, що відповідач після розлучення з позивачкою не з`являвся до доньки, хоча остання йому дзвонила. Повідомила, що ніколи не бачила, щоб з 2016 року відповідач зустрічався з [PERSON] , щоб вони спілкувались по телефону. Зі слів своїй доньки свідку відомо, що коли у 2016 році [PERSON] захворіла та лежала у лікарні, то дзвонила батьку, проте останній першого разу повідомив, що він занятий, а другого повідомив, що в кіно, а потім заблокував її. Крім того, свідок пояснила, що при випадкових зустрічах [PERSON] з батьком [PERSON] , він з нею не вітався та уникав будь-якого контакту. Така поведінка засмучувало дитину. Також, свідок пояснила про те, що одного разу коли діти разом гуляли у дворі, з`явився відповідач та погрожував дочці поліцією за те, що та відмовляється з ним бачитись. Він стверджував що примусить її з ним спілкуватись. Дані обставини відбулися у присутності друзів дитини. Дитина була налякана, інші діти намагалися її захистити та відвели додому. Після цієї зустрічі [PERSON] плакала та декілька днів не виходила на двір до друзів, їй було соромно. Також у вересні 2021 моя донька з [PERSON] та друзями гуляли в Аркадії де випадково зустрілись з відповідачем та його адвокатом, відповідач побачив [PERSON] проте уникнув будь-яке спілкування з нею та терміново покинув місце зустрічі. Відносно наданих до суду матеріалів адміністративного провадження щодо притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (домашнє насильство), судом встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серія ВАБ 907490 від 10.11.2021 року, складеного відділом поліції №5 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області, 06.11.2021 року о 16 год.30 хв.. гр. [PERSON] знаходячись за адресою: [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство психологічного характеру стосовно своїй доньки [PERSON] , [INFO] , а саме всупереч її волевиявлення примушував її спілкуватися з ним, що спричинило стрес для дитини (далі - Протокол). 31 сiчня 2022 року Постановою Приморського районного суду м. Одеси за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, яка надійшла з відділу поліції №5 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області щодо притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення було закрите на підставі ч.1 ст. 247 КпАП України, у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] події і складу адміністративного правопорушення. 08 лютого 2022 року на зазначену постанову суду [PERSON] була подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду, який прийняв її до провадження. Таким чином постанова Приморського районного суду м. Одеси від 31 січня 2022 року не набула законної чинності та суд не може надати оцінку цим доказам у цивільній справі поки їм не буде надано належної оцінки відповідним судом і вони не можуть мати беззастережне доказове значення правопорушення. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У відповідності до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України). Виходячи із змісту ст.ст. 3, 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, у тому числі коли дитина розлучається з одним із батьків, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченні інтересів дитини. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до сімейного життя. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Принципом 6 Декларації прав дитини (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989) року передбачено, що для повного і гармонійного розвитку своєї особистості дитина потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків і, безперечно, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради № 789-X11 від 27.02.1991 року в усіх випадках щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За правилами статті 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівномірне виховання батьками. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі Хант проти України зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 07 серпня 1996 року, § 78). Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У пунктах 15, 16 постанови Пленум Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є дійсно крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Разом з тим, це насамперед є способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання перш за все необхідно виходити з інтересів дитини, з`ясувати та оцінити який позитивний чи негативний наслідок для дитини матиме таке рішення. Питання позбавлення батьківських прав розглядається у судах з 2016 року та за весь час відповідач не змінив своєї поведінки та свого ставлення до дитини, він продовжує ухиляться від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не піклуються про неї, поводить себе жорстко та агресивно відносно неї, не бажає змінювати свою поведінку для налагодження взаємовідносин з донькою. Вищенаведене свідчить про винну поведінку батька та свідоме нехтування своїми обов`язками. Враховуючи зазначені обставини суд дійшов висновку, що відповідач свідомо та умисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків, він не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зневажає та знецінює її потреби та інтереси. В результаті чого, дитина втратила психоемоційний зв`язок до відповідача і не вважає його своїм батьком. Слід зазначити, що під час судового розгляду цивільної справи, суд дійшов висновку, що всі дії які [PERSON] робить по відношенню до [PERSON] направлені не на налагодження відносин з донькою, а для захисту своїх інтересів та для особистого задоволення своєї сторони щодо спору який виник між [PERSON] та [PERSON] поза межами даної цивільної справи. На думку суду, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. З урахуванням свідомого вибору дитини щодо припинення будь-яких відносин з батьком, подальше примусове збереження прав та обов`язків відповідача як батька у відношенні доньки, не відповідає її інтересам, а також її власному бажанню. Отже, враховуючи те, що інтереси дитини вимагають позбавлення відповідача батьківських прав, у суду відсутні підстави постановлення рішення всупереч її думці. Беручи до уваги думку дитини та дії і вчинки відповідача, які травмують психіку дитини і перешкоджають її здоровому розвитку, суд приходить до висновку про те, що позбавлення батьківських прав відповідача - відповідає інтересам неповнолітньої дитини [PERSON] . Водночас, це не позбавляє відповідача можливості у подальшому, внаслідок зміни свого ставлення до доньки або зміни обставин свого життя порушувати питання про відновлення батьківських прав. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Ухвалюючи дане судове рішення у справі, суд щодо його умотивованості відзначає, що доводи сторін та їх представників у даній справі оцінені судом на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин, а відтак, інші доводи та зазначені ними у процесуальних заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні ними фактичних обставин справи і норм матеріального права та процесуального закону, а тому такі доводи не вимагають детальної відповіді або спростування. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківський прав по відношенню до малолітньої [PERSON] .

Outcome: approved