Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити відповідачів батьківських прав відносно її онуків та стягнути з відповідачів на її користь аліменти на утримання дітей. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що відповідачі мають двох малолітніх дітей, однак не цікавляться дітьми, не приймають участі у їх утриманні та вихованні і не спілкуються з дітьми (а.с. 1 - 8). Позивачка в судове засідання не прибула; представник позивача надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, підтримала позовні вимоги та просила задовольнити позов з викладених у ньому підстав (а.с. 63). Відповідачі в судове засідання не прибули, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності та визнали позов (а.с. 64, 66, 71). Представник третьої особи в судове засідання не прибув: надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та підтримала позов (а.с. 73). Дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд встановив наступні обставини. Відповідачі є батьками дітей [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними Свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 16 листопада 2009 року і серії [NUMBER] від 04 грудня 2014 року (а.с. 11, 12). Позивачка є законним представником - бабусею малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України, вказану обставину визнали учасники справи та її не оспорили. За наказом служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області № 10 від 20 лютого 2020 року, малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] тимчасово влаштовано на проживання до їх бабусі [PERSON] (а.с. 13). Факт проживання дітей разом із їх бабусею у будинку [ADDRESS] підтверджується відповідними довідками старости Малосолтанівського старостинського округу Калинівської селищної ради Фастівського району Київської області №№ 09/02-17 і 10/02-17 від 08.02.2021 року та актом обстеження житлово-побутових умов від 21 січня 2021 року (а.с. 14, 15, 22). З характеристик директора Малосолтанівської ЗОШ вбачається, що вихованням малолітніх дітей займається їх бабуся; батьки не приймають участі у вихованні дітей (а.с. 16, 17, 18, 19). За місцем роботи і проживання позивачка має відмінні характеристики (а.с. 20, 21). Відповідно до довідок сімейного лікаря [PERSON] , позивачка задекларувала до неї дітей [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , що також підтверджується відповідними деклараціями про вибір лікаря (а.с. 23, 24, 25, 26). Із заяв відповідачів про визнання позову встановлено, що вони проживають окремо від їх дітей за іншими адресами. Вирішуючи справу по суті, суд керується положеннями Закону України «Про охорону дитинства» та нормами Сімейного кодексу України. Зокрема, норми статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці; позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Стаття 150 СК України встановлює обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Відповідно до положень статті 155 СК України, здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства; ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пунктом другим частини першої статті 164 СК України передбачено, що матір може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Оскільки відповідачі проживають окремо від своїх дітей, з ними не спілкуються, діти знаходяться на повному утриманні бабусі, відповідачі не займаються вихованням дітей і піклуванням про них, не цікавляться життям дітей, не надають будь-якої, у тому числі матеріальної допомоги на утримання дітей, суд приходить до висновку, що такою бездіяльністю відповідачі ухиляються від виконання обов`язків по вихованню своїх неповнолітніх дітей, а тому мають бути позбавлені батьківських прав відносно них. Зазначені обставини знайшли своє повне підтвердження під час розгляду справи в судовому засіданні. Також, згідно із висновком служби у справах дітей та сім`ї Калинівської селищної ради, затвердженим рішенням виконавчого комітету Калинівської селищної ради № 80-08 від 27.05.2021 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідачів батьківських прав відносно їх неповнолітніх дітей (а.с. 27, 28). Судом не встановлено, що відповідачам будь-хто та/або яким-небудь чином чинив перешкоди у належному виконанні їх батьківських обов`язків по відношенню до своїх дітей. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів, суд враховує наступне. Норми частин другої та третьої статті 166 СК України передбачають, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини; при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно із статтею 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Будь-які обставини щодо стану здоров`я та матеріального становища дітей; стану здоров`я та матеріального становища платників аліментів; наявності у платників аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платників аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платників аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення - судом не встановлено. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України). Таким чином, враховуючи встановлені під час розгляду обставини справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з кожного із відповідачів на користь позивачки аліментів на утримання кожної дитини в розмірі 1/3 частини від доходу щомісячно. Норми статті 206 ЦПК України передбачають, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачами позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. При цьому, у зв`язку із визнанням позову відповідачами до початку розгляду справи по суті, на підставі частини першої статті 142 ЦПК України, суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Також, згідно із вимогами пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судовий збір за вимогами про стягнення аліментів слід покласти на відповідачів. На підставі пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України, необхідно допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи викладене,

Outcome: approved