Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-26 00:00:00

Короткий виклад обставин справи [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Ужгородська районна державна нотаріальна контора, Баранинська сільська рада Ужгородського району Закарпатської області, у якому просить визнати за позивачем право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позов обґрунтовує тим, що [INFO] у віці 41 рік помер чоловік позивача - [PERSON] . На випадок своєї смерті чоловік заповіту не склав. Згідно довідки виданої Баранинською сільською радою від 04.04.2016 року на момент смерті [PERSON] який помер [INFO] в [ADDRESS] були зареєстровані наступні особи: [PERSON] 1943 р.н.; [PERSON] 1973 р.н.; [PERSON] 1974 р.н.; [PERSON] 1948 р.н.; [PERSON] 1947 р.н; [PERSON] 1972 р.н.; [PERSON] 1974 р.н.. Згідно технічного паспорта на нерухоме майно зазначене майно має наступну характеристику: Літ. А житловий будинок, загальна площа 174,53 м.кв, Літ. Б Гараж, загальна площа 48,0 м.кв.; Літ. В Вбиральня, загальна площа 2,25 м.кв; Літ. Г Навіс, 29,73 м.кв; Літ. Д Сарай, 22,20 м.кв.; Літ. Е Сарай, 8,40 м.кв.; [ADDRESS] . Зазначене майно входить в склад домоволодіння та складає предмет спадщини. Позивач зазначає, що згідно довідки виданої Баранинською сільською радою 28 березня 2016 року за №552 вбачається що згідно рішення Ужгородської районної ради від 17 травня 1990 року зазначений будинок належав [PERSON] та [PERSON] . Зазначені факти також встановлено рішенням суду від 01.07.2021 р. яке набрало законної сили. Зазначений будинок був оформлений на 2 осіб у зв`язку з посвідченням заповіту Баранинською сільською радою 18 листопада 1988 року за яким [PERSON] зробив заповідальне розпорядження за яким жилий будинок та все інше майно заповів в рівних долях [PERSON] 1951 р.н. та [PERSON] 1948 р.н., заповіт посвідчено за № 46. Позивач вказує, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 01 липня 2021 року у справі №308/5196/16-ц первісний позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи без самостійних вимог на стороні позивача: Ужгородська районна державна нотаріальна контора та Баранинська сільська рада про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом задоволено частково. Визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частину домоволодіння з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] у порядку спадкування за законом. В решті позовних вимог за первісним позовом відмовлено. Зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом задоволено частково. Визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частину домоволодіння з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом. В решті позовних вимог за зустрічним позовом відмовлено. У цій справі суд визнав право власності лише в частині спадкоємців померлої [PERSON] . Рішення суду позивачами не оскаржено та набуло законної сили. Отже факти викладені в рішення є преюдиційними і не потребують доказуванню. Син померлого [PERSON] . [PERSON] підтвердив, що спадщину після смерті батька не приймав, спадкові права у встановленому порядку не оформляв, заяв про поновлення строків на прийняття спадщини не подавав (проживав за іншим місцем ніж спадкодавець) не має претензій щодо оформлення прав на будинок у цілому на осіб що є спадкоємцями [PERSON] яка померла [INFO] та [PERSON] який помер [INFO] . Аналогічного змісту подала заяву і відповідачка [PERSON] . Справжність підпису на заяві засвідчена нотаріально приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Малинич Н.А. 30 липня 2021 р. у реєстрі за № 1003. У позові зазначається, що спадкоємцями майна, 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями що залишилось після смерті є [PERSON] (дружина спадкодавця) та [PERSON] (дочка спадкодавця) та [PERSON] (син спадкодавця). На день смерті [PERSON] проживав в [ADDRESS] проте не був зареєстрований. Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 30.07.2021 р. за № 65812191 Спадкова справа після смерті [INFO] [PERSON] не була заведена. Позивач посилається на ту обставину, що її чоловік не був зареєстрований на день смерті в будинку по [ADDRESS] , однак проживав без реєстрації, спадкоємець вступив в управління та володіння спадковим майном за відсутності реєстрації спадкової справи у нотаріальній конторі, відсутності правоустановчі документи на нерухоме майно, та зазначає, що належним способом захисту її права на спадкування є визнання права власності на вказане майно у порядку спадкування за законом. Позивач вказує, що вона є особою, яка фактично прийняла спадкове майно після свого чоловіка оскільки вступила в управління спадковим майном, має право на спадкування за законом першої черги спадкування. Процесуальні дії по справі: Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 серпня 2021 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.09.2021 року позовну заяву [PERSON] постановлено вважати неподаною та повернуто позивачеві. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 30.11.2021 року ухвалу судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 вересня 2021 року скасовано. Справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Ужгородська районна державна нотаріальна контора, Баранинська сільська рада Ужгородського району Закарпатської області, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування - направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.12.2021 року прийнято до розгляду відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі, призначено підготовче судове засідання, про що повідомлено учасників справи. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.02.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. При цьому, 01.04.2022 року представник позивача - адвокат Шпуганич В.П. подав заяву, відповідно до змісту якої просив розгляд справи проводити у відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, при цьому, 12.01.2022 року та 23.05.2022 року подала заяву, відповідно до якої просить розгляд даної справи проводити у її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. При цьому, 12.01.2022 року та 20.05.2022 року подав заяву, згідно якої просить розгляд даної справи проводити за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представник третьої особи Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. При цьому 11.01.2022 року на електронну адресу суду та 14.04.2022 року від сільського голови надійшла заява, згідно якої Баранинська сільська рада не заперечує проти розгляду справи по суті без участі їхнього представника за наявними матеріалами справи. Представник третьої особи Ужгородської районної державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 26.05.2022 року на адресу суду від завідувача Ужгородської районної державної нотаріальної контори Гончаренко М.В. надійшла заява, згідно якої просять розглянути дану справу про визнання права власності без їхньої участі. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За таких обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом: Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] у віці 41 рік, про що 24 серпня 1992 року складено відповідний актовий запис за №20, що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11.04.2016 року (а.с.9). [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] , уклали шлюб 06 вересня 1989 року про що Баранинською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №23, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.11). [PERSON] та [PERSON] записані батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.12) та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.13). 18 листопада 1988 року [PERSON] зробив заповідальне розпорядження, згідно якого житловий будинок і все інше майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, те що належатиме йому на день смерті і на що він за законом матиме право заповідає по рівних долях [PERSON] , 1951 року народження та [PERSON] 1948 року народження. Вказаний заповіт складений [PERSON] - головою виконавчого комітету Баранинської сільської ради народних депутатів - секретарем Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області та зареєстровано в реєстрі під №46. На заповіті стоїть відмітка секретаря Баранинської сільської ради про те, що згідно алфавітної книги обліку заповітів Баранинської сільської ради станом на 04.04.2016 року заповіт [PERSON] не змінювався та не скасовувався (а.с.14). Згідно довідки від 04.04.2016 року за №585 виданої виконкомом Баранинської сільської ради на день смерті [PERSON] , який помер [INFO] (А/З №24 від 21.11.1988 року) та постійно проживав і був зареєстрований в [ADDRESS] , разом із ним в будинку були також зареєстровані: [PERSON] , 1943 р.н. - донька, [PERSON] , 1973 р.н. - онука, [PERSON] , 1974 р.н. - онук, [PERSON] 1948 р.н. - донька, [PERSON] 1947 р.н. - зять, [PERSON] 1972 р.н. - онук, [PERSON] 1974 р.н. - онук (а.с.15). Відповідно до довідки Баранинської сільської ради Ужгородського району за №552 від 28.03.2016 року житловий будинок який належав [PERSON] та [PERSON] , згідно рішення ради народних депутатів Ужгородського району, Закарпатської області від 17.05.1990 року №82, присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] (стара адреса [ADDRESS] ) (а.с.16). Згідно довідки №379 від 05.05.2016 року, така видана виконкомом Руськокомарівської сільської ради в тім, що [PERSON] , який помер [INFO] на території Руськокомарівської сільської ради не проживав і не був зареєстрований (а.с.17). Відповідно до довідки №683 від 06.05.2016 року виданої виконкомом Баранинської сільської ради згідно облікових даних сільської ради станом на 23.08.1992 року [PERSON] не був зареєстрований на території ради (а.с.17). До матеріалів справи долучено заяву [PERSON] , засвідчену 09.05.2016 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкін Д.В., зареєстровану в реєстрі за №1007, у якій [PERSON] зазначає, що спадщину, що відкрилась після смерті [INFO] його батька [PERSON] він не прийняв, оскільки постійно не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не подав нотаріусу (нотаріальній конторі) заяву про прийняття спадщини, фактично не вступив в управління або володіння спадковим майном (а.с.18). Згідно заяви [PERSON] , засвідченої 30 липня 2021 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Малинич Н.А., зареєстрованої в реєстрі за №1003, остання зазначає, що спадщину, що відкрилась після смерті [INFO] її батька [PERSON] вона не прийняла, оскільки постійно не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не подавала нотаріусу (нотаріальній конторі) заяву про прийняття спадщини, фактично не вступала в управління або володіння спадковим майном. Цією заявою [PERSON] повідомляє, що усвідомлює значення своїх дій та має можливість керувати ними, розуміючи обставини, які мають для неї істотне значення, без застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку інших осіб, за своєю справжньою волею, не заперечує проти того, щоб спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] , [INFO] (а.с.19). Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 30.07.2021 року за №65812191 у спадковому реєстрі відсутня інформація за параметрами запиту - [PERSON] , дата смерті [INFO] (а.с.20). Згідно відповіді державного нотаріуса Ужгородської районної державної нотаріальної контори Т.М.Мешко від 11.01.2022 року №15/02-14, станом на 13 год. 17 хв. 11 січня 2022 року інформація щодо заведеної спадкової справи за померлим [INFO] [PERSON] в Ужгородській районній державній нотаріальній конторі відсутня (а.с.91). Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 липня 2021 року за №308/5197/16-ц первісний позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи без самостійних вимог на стороні позивача: Ужгородська районна державна нотаріальна контора та Баранинська сільська рада про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом задоволено частково. Визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частину домоволодіння з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] у порядку спадкування за законом. В решті позовних вимог за первісним позовом відмовлено. Зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом задоволено частково. Визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частину домоволодіння з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] у порядку спадкування за законом. В решті позовних вимог за зустрічним позовом відмовлено. Рішення набуло законної сили 09.08.2021 року (а.с.41-44). У рішенні суду від 01 липня 2021 року за №308/5197/16-ц було встановлено, що рішенням виконавчого комітету ради народних депутатів Ужгородського району № 82 від 17.05.1990 року «Про оформлення права власності на житлові будинки, які належать окремим громадянам» вирішено оформити право власності на будинки окремим громадянам, зокрема [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частці домоволодіння в [ADDRESS] та видати свідоцтво про право особистої власності. [INFO] помер [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до складу якої в тому числі входить 1/2 житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] (стара адреса [ADDRESS] ). До матеріалів справи долучено технічний паспорт на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , виготовлений Комунальним підприємством «Архітектурно-планувальне бюро» Ужгородської міської ради станом на 06 квітня 2016 року. Замовником технічної інвентаризації зазначений [PERSON] . Зазначене майно має наступну характеристику: Літ. А житловий будинок, загальна площа 174,53 м.кв, Літ. Б Гараж, загальна площа 48,0 м.кв. ; Літ. В Вбиральня, загальна площа 2,25 м.кв; Літ. Г Навіс, 29,73 м.кв; Літ. Д Сарай, 22,20 м.кв.; Літ. Е Сарай, 8,40 м.кв.; Літ. Ж Сарай, 28.40 м.кв; № 1-4 Огорожа (а.с.25-29). Представником позивача було долучено постанову державного нотаріуса Ужгородської районної державної нотаріальної контори М.В.Гончаренко за вих. №281, якою відмовлено [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , у зв`язку із тим, що для отримання свідоцтв про право на спадщину необхідно надати до Ужгородської районної державної нотаріальної контори Закарпатської області правовстановлюючі документи на вказаний житловий будинок (а.с.45). Відповідно до листа державного нотаріуса Ужгородської районної державної нотаріальної контори Т.М.Мешко від 11 січня 2022 року №16/02-14 на усне звернення [PERSON] щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за померлим [INFO] [PERSON] , Ужгородська районна державна нотаріальна контора повідомила, що оскільки нею не подано правовстановлюючих документів про належність майна на ім`я [PERSON] на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , то в Ужгородської районної державної нотаріальної контори відсутні підстави для видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказаний житловий будинок (а.с.92). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №284069152 від 11.11.2021 року [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить ј частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.93). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №284069622 від 11.11.2021 року [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить ј частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.94). Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Застосоване судом законодавство, позиція суду та оцінка доводів учасників справи: Згідно з ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 Цивільного кодексу України). У частині 1 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині 2 цієї статті визначено способи захисту цивільних справ та інтересів судом. За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України (435-15) (далі - ЦК), законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року N2709-IV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли щодо спадкування майна після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , вони регулюються нормами ЦК Української РСР. Так, статтею 525 ЦК УРСР передбачалось, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті (стаття 526 ЦК УРСР). Відповідно до статті 524 ЦК Української РСР (чинного на момент відкриття спадщини) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Так, після смерті [INFO] [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої, зокрема, ввійшла Ѕ частина житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в [ADDRESS] . Спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном не розпорядився, заповіту не склав. У матеріалах справи відсутні відомості про те, що за життя [PERSON] залишив заповіт. У зв`язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом. Відповідно до положень ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Як вбачається із матеріалів справи до спадкоємців першої черги за законом належать дружина померлого [PERSON] та діти померлого - [PERSON] , [PERSON] . Згідно долучених до матеріалів справи заяв відповідачів [PERSON] та [PERSON] останні вказали, що спадщину після смерті [INFO] їхнього батька [PERSON] вони не приймали, оскільки постійно не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не подавали нотаріусу (нотаріальній конторі) заяву про прийняття спадщини, фактично не вступали в управління або володіння спадковим майном. Таким чином, спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] залишається його дружина - позивач [PERSON] . За змістом статті 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до частин першої, другої статті 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Відповідно до пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року N 18/5 свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 Цивільного кодексу). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Позивач вказує, що вона вступила в управління та володіння спадковим майном. До матеріалів справи було долучено довідку від 04.04.2016 року за №585 з якої вбачається, що станом на 1988 рік позивач була зареєстрованою в спадковому будинку. Інші учасники справи не заперечували факт того, що [PERSON] вступила в управління та володіння житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , та відповідно прийняла спадщину після смерті [PERSON] . Як слідує із матеріалів справи позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за померлим [INFO] [PERSON] , проте їй було відмовлено, оскільки нею не подано правовстановлюючих документів про належність житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] [PERSON] . За положеннями статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Відповідно до положень статей 560, 561 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємці можуть отримати свідоцтво про право на спадщину після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Тобто закон не зобов`язував спадкоємців отримувати свідоцтво про право на спадщину на відміну від положень чинного на час розгляду справи законодавства (стаття 1297 ЦК України), як і не зобов`язував звертатись із відповідною заявою про прийняття спадщини за умови прийняття ними спадщини у визначеному законом порядку. Відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Тільки у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Главою 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5 визначено порядок оформлення спадкоємцями свідоцтв про право на спадщину. Так, відповідно до пунктів 3.1, 4.9, 4.10 Порядку, право на спадкування здійснюється спадкоємцями шляхом прийняття спадщини або її неприйняття. Свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою ст.1270, ст.1276ЦК України,- не раніше зазначених у цих статтях строків. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Судом встановлено, що перешкодою для видачі [PERSON] нотаріусом свідоцтва про право на спадщину на зазначений житловий будинок є відсутність правовстановлюючого документу. За статтею 16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з можливих способів захисту цивільних та інтересів є визнання права. Відповідно до статті 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні всіх спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з`ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда); 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності. Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Крім того, порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів" та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється: - оформлення свідоцтва на право власності на об`єкти, які були закінчені будівництвом після 5 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними; - по об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Вказане викладено у інформаційному листі від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 липня 2021 року за №308/5197/16-ц, яке набрало законної сили 09.08.2021 року було встановлено, що рішенням виконавчого комітету ради народних депутатів Ужгородського району №82 від 17.05.1990 року «Про оформлення права власності на житлові будинки, які належать окремим громадянам» вирішено оформити право власності на будинки окремим громадянам, зокрема [PERSON] та [PERSON] оформити право власності по 1/2 частці домоволодіння в [ADDRESS] та видати свідоцтво про право особистої власності. Відповідачами [PERSON] та [PERSON] 12.01.2022 року було подано заяви, згідно яких проти задоволення позовних вимог не заперечують. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи встановлені обставини, те, що відповідачі позов визнали, позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] , що належала її чоловіку [PERSON] , який помер [INFO] , позивач прийняла спадщину, так як фактично вступила в управління спадковим майном та відповідачами вказана обставина не оспорюється, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину оскільки не було надано правовстановлюючих документів про належність майна за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , позовні вимоги не суперечить закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved