Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача в якому просить визнати за нею в порядку спадкування за нею в порядку спадкування за заповітом [PERSON] , яка померла [INFO] згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 14.04.2006 року, який посвідчений 14.06.1999 року секретарем Лемешівської сільської ради Горохівського району за зареєстрованим номером 8, право власності на земельну ділянку згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ІV-ВЛ №010138 виданий 27 грудня 2002 року загальною площею 2,02 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Лемешівської сільської ради Горохівського (Луцького) району Волинської області. Вимоги позову обґрунтовані тим, що [INFO] помела її баба [PERSON] . Після її смерті залишилось спадкове майно до складу якого входить вищевказана земельна ділянка, а також земельні ділянки площею 0,57 га для ведення особистого підсобного господарства та площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку. Позивач вказує, що за життя [PERSON] склала заповіт, яким усе належне їй майно заповіла для позивачки [PERSON] . Однак спадковим майном фактично являється земельна ділянка виділена в натурі та право на яку посвідчено державним актом, проте у тексті заповіту вона поіменована як земельна частка (пай), у зв`язку із чим нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про вправо на спадщину. 16 травня 20222 року позивач [PERSON] подала до суду заяву про уточнення позовних вимог в якій збільшила свої позовні вимоги та просить також визнати за нею в порядку спадкування за нею в порядку спадкування за заповітом [PERSON] , яка померла [INFO] право на завершення приватизації земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства площею 0,57 га та 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, які були передані у приватну власність [PERSON] на підставі рішення Підберезівської сільської ради народних депутатів Горохівського району №6/5 від 24.12.1993 року. Позивач в судове засідання подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, заявлені позивачем вимоги визнає повністю та не заперечує щодо їх задоволення. Дослідивши матеріали справи та письмові докази наявні у ній, приходжу до наступного висновку. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи ч.3 ст.211 ЦПК України оскільки всі учасники справи заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. А відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. З матеріалів справи судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від 14 квітня 2006 року (а.с.9). Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ВЛ №010138 [PERSON] належить земельна ділянка площею 2,02 га для ведення товарно-сільськогосподарського виробництва (а.с.14). Згідно відповіді відділу №4 управління надання адміністративних послуг держгеокадастру від 13.01.2022 року №31-3-0.334-21/14-22 вищевказаний державний акт був виданий [PERSON] взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВЛ №0199152 (а.с.16). Згідно довідки виконавчого комітету Горохівської міської ради від 10.01.2022 №2211 [PERSON] до дня смерті проживала за адресою [ADDRESS] , з онукою [PERSON] . Спадкоємцем за заповітом є [PERSON] [INFO] (а.с.11). Спадкодавець, 14.06.1999 року склала заповіт, який посвідчений в Лемешівській сільській раді, зареєстрований в реєстрі за актовим записом №13 та відповідно до якого [PERSON] заповіла все належне їй майно [PERSON] (а.с.10). Згідно інформаційної довідки із спадкового реєстру №68934455 від 12.05.2022 року встановлено, що заповіт чинний. Копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 03 лютого 2003 року підтверджується зміна прізвища спадкоємця з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.6). З копії витребуваних матеріалів спадкової справи заведеної по смерті спадкодавця вбачається, що спадкоємець [PERSON] належним чином прийняла спадщину. Постановою приватного нотаріуса від 21.12.2021 року №576/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом було відмовлено у зв`язку із тим, що позивач не подала документи для оформлення спадщини в повному обсязі (а.с.12). Окрім того матеріалами справи підтверджується, що відповідно до виписки з рішення Підберезівської сільської ради народних депутатів від 24.12.1993 року №6/5 [PERSON] передано у приватну власність земельні ділянки площею 0,57 га для ведення особистого підсобного господарства та площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с.13). Пунктом «а» частини третьої статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Перехідними положеннями Земельного кодексу України визначено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц, та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17 про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Якщо видача державного акта на право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Судом встановлено, що спадкоємець [PERSON] прийняла спадщину після смерті баби [PERSON] яка померла [INFO] . Успадкувавши спадкове майно, вона успадкувала право на завершення приватизації, яке мав за життя спадкодавець, але в установленому порядку не може завершити процедуру приватизації та зареєструвати своє право на спадкове майно. За таких обставин, беручи до уваги визнання відповідачами позову, суд вважає, що позивач вправі успадкувати спадкове майно після смерті спадкодавця, а також, набула право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали останньому, включно із правом на завершення приватизації земельної ділянки, у зв`язку з чим, вважаю, позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved