Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-15 00:00:00

23.02.2022 року позивач звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить встановити факт постійного проживання [PERSON] разом з [PERSON] , яка померла [INFO] на час відкриття спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а саме на день її смерті [INFO] ; визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0704 га, кадастровий номер земельної ділянки 5110600000:01:024:0311. Свої вимоги мотивує тим, що 29 червня 2006 року [PERSON] залишила заповіт, посвідчений державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі під № 2-2523 згідно умов якого усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті їй належатиме і на що вона за законом матиме право, вона заповіла відповідачу [PERSON] , на час своє смерті, [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] спадщину не прийняла, подала нотаріусу заяву, в якій зазначила, що спадщину вона не прийняла і на спадщину не претендує. В той же час, [PERSON] на день смерті спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем і таким чином прийняв спадщину. При зверненні до нотаріуса для видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, позивачу було повідомлено про неможливість видати свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку із тим, що ним був пропущений строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належало: - житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори 20 січня 2004 року зареєстрованого в реєстрі під № 2-94; - земельна ділянка площею 0,0704 га, передана для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 5110600000:01:024:0311 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 942184 виданого 27.04.2010 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 011050700594. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданого 06.07.2021 року Ізмаїльським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями [ADDRESS] та земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0704 га, кадастровий номер земельної ділянки 5110600000:01:024:0311. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Встановлено, що 29 червня 2016 року [PERSON] залишила заповіт, посвідчений державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Богдан О.М. та зареєстрований в реєстрі під № 2-2523 згідно умов якого усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті їй належатиме і на що вона за законом матиме право, вона заповіла [PERSON] . Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 68295181 від 28.01.2022 року, наданої приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Єфимовою Т.І., заповіт [PERSON] від 29.06.2006 року, зареєстрований за № 2-2523 не змінювався та не скасовувався. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Встановлено, що [PERSON] у встановлений законом строк звернулась до приватного нотаріуса з заявою про відмову від прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , що підтверджено відповідною заявою від 28.01.2022 року (спадкова справа № 13/2022). Відповідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за\~законом одержують\~право на\~спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259\~цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] є її донька [PERSON] , що підтверджено Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00035128174 від 18.02.2022 року, Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №00035128317 від 18.02.2022 року, згідно якого [PERSON] після укладення шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] », свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 26.07.1989 року, згідно якого [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Оскільки в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] померлої [INFO] , право на спадкування отримують спадкоємці за законом наступних черг. Спадкоємців за законом другої, третьої, четвертої черги після смерті [PERSON] немає. Згідно ч. 1 ст. 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Спадкоємцем за законом п`ятої черги відповідно до ст. 1265 ЦК України після смерті [PERSON] є онук [PERSON] , що Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [PERSON] №00035128174 від 18.02.2022 року, Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №00035128317 від 18.02.2022 року, згідно якого [PERSON] після укладення шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] », свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 26.07.1989 року, згідно якого [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 11.11.1988 року, виданим Ізмаїльським міським бюро ЗАГС, Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з правилами ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 1 ст. 1221 ЦК України. Згідно ст. 315 ЦПК України в судовому порядку встановлюються факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звернулась до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Саме постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, а не лише реєстрація місця його проживання за адресою місця проживання спадкодавця. Згідно до ст. 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. За змістом п. п. 3.21., 3.22. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. В судовому засіданні було встановлено факт постійного проживання спадкоємця [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] , на час відкриття спадщини, тобто станом на [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується показами допитаних в судовому засіданні як свідків [PERSON] і [PERSON] . Тобто, [PERSON] відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину. Інших спадкоємців, які заявили свої права на спадкове майно, немає. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Єфимовою Т.І. №76/02-14 від 18.02.2022 року, позивачу було повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що [PERSON] було подано заяву про прийняття спадщини після спливу шести місяців з дня смерті спадкодавця. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved