Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-24 00:00:00

Представник позивача Домбровська Є.В., діючи в інтересах КПТМ «Криворіжтепломережа», звернулася до суду з позовною заявою 05 грудня 2019 року, в якій просила суд стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] , за період з 01 січня 2015 року по 01 червня 2019 року в розмірі 32 394 грн. 75 коп.; стягнути з відповідачів судовий збір в сумі 1921 грн. 00 коп. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що КПТМ «Криворіжтепломережа» по специфіці своєї виробничої діяльності надає послуги з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води населенню від транзитних трубопроводів до багатоквартирних житлових будинків. Нарахування вартості послуг здійснюється відповідно до тарифів на теплову енергію, встановлених постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (на кожен окремий період). На виконання своєї статутної діяльності КПТМ "Криворіжтепломережа" здійснює постачання теплової енергії до багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є споживачами послуг, що надаються КПТМ «Криворіжтепломережа» за адресою: [ADDRESS] , де опалення квартири здійснюється від транзитних трубопроводів житлового будинку та є невід`ємною частиною системи опалення цього будинку загалом. У зв`язку з неналежним виконанням споживачами своїх зобов`язань, за період з 01 січня 2015 року по 01 червня 2019 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 32 394 грн. 75 коп. Працівниками підприємства направлено споживачам лист з вимогою погасити наявну заборгованість в добровільному порядку, що ними не виконано, у зв`язку з чим представник позивача, діючи від імені та в інтересах КПТМ «Криворіжтепломережа», вимушена звернутися до суду з даним позовом. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 квітня 2020 року, ухваленим при заочному розгляді, позовні вимоги КПТМ «Криворіжтепломережа» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого опалення - задоволено у повному обсязі (а.с.57-60). Ухвалою суду від 25 березня 2021 року за заявою відповідача [PERSON] заочне рішення суду від 22 квітня 2020 року скасовано, а справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.103-105). Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, відповідач [PERSON] подав відзив на позов (а.с.109-117), в якому просив в задоволенні позовних вимог відмовити та застосувати щодо них наслідки пропуску строку позовної давності. Свої заперечення проти позову мотивував тим, що на підтвердження заявлених вимог позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів. Так, в рахунок обґрунтованості розміру заборгованості позивачем надано розрахунок, який не містить підпису посадової особи та печатки підприємства, а тому не може бути належним та допустимим засобом доказування у справі. Крім того, позивачем не надано договір по наданню послуг з постачання теплової енергії, жодних договорів з КПТМ «Криворіжтепломережа» він не укладав та в договірних відносинах з підприємством не перебував, в той час як ст.208, ч.2 ст.509, ст.638 ЦК України, ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначають здійснення відносин у сфері житлово-комунальних послуг виключно на договірних засадах. Жодних повідомлень про наявність заборгованості з вимогами її погашення в позасудовому порядку на його адресу від КПТМ «Криворіжтепломережа» не надходило. Відповідач [PERSON] також зауважив, що протягом 2016-2020 р.р. у кв. [ADDRESS] було відсутнє централізоване опалення, так як позивач в строк з 15 жовтня 2015 року до лютого 2016 року не подав централізоване опалення, батареї в квартирі були холодні. Після неодноразових звернень з цього приводу КПТМ «Криворіжтепломережа» подало напір опалення до квартири, в результаті чого відбувся прорив труб і батарей безпосередньо в приміщенні. Оскільки в квартирі ніхто з відповідачів не проживає, тому після повідомлення мешканцями будинку про затоплення квартири нижче він приїхав за вказаною адресою та викликав аварійну службу ТОВ «Житлосервіс-КР». Працівники аварійної служби приїхали до квартири та відрізали в ній труби та батареї від системи централізованого опалення. На підтвердження факту відсутності централізованого опалення в приміщенні за адресою: [ADDRESS] він надав акт, складений сусідкою [PERSON] . З огляду на те, що в квартирі ніхто не проживав та не проживає наразі, 15 липня 2019 року він звернувся до КПТМ «Криворіжтепломережа» з відповідною заявою щодо здійснення перерахунку нарахованої вартості послуг з централізованого опалення при відсутності радіаторів, однак відповіді не отримав. Лише 13 квітня 2021 року він отримав відповідь за підписом заступника директора по теплозбуту, в якій вказано, що «…внутрішньобудинкова система опалення будинку [ADDRESS] є власністю співвласників будинку та на договірних засадах обслуговується ТОВ «Житлосервіс-КР»; прилади опалення від першої запірної арматури на відгалуженні від стояка, що знаходяться в приміщенні, обслуговуються власником приміщення; у разі встановлення факту несанкціонованого демонтажу приладів опалення в квартирі, саме власник квартири зобов`язаний відновити внутрішньоквартирну систему опалення, оскільки демонтаж у квартирі приладів опалення є переобладнанням, за що передбачена адміністративна відповідальність; нарахування розміру плати здійснювалось з урахуванням опалювальної площі квартири, зменшення суми нарахувань у зв`язку з демонтажем радіаторів суперечить нормам чинного законодавства України». Відповідач [PERSON] , будучи незгодним з такою відповіддю, зауважив, що умисно демонтаж приладів обладнання чи переобладнання в квартирі він не проводив, такі дії були обумовлені аварією - поривом труб та батарей в квартирі. З огляду на зазначене відповідач [PERSON] вважає, що КПТМ «Криворіжтепломережа» необґрунтовано, з порушенням вимог чинного законодавства України, безпідставно вимагає від нього та інших співвідповідачів сплату боргу за послуги, які їм фактично не надавались, із пред`явленням вимог поза межами строку позовної давності. 28 квітня 2021 року позивачем КПТМ «Криворіжтепломережа» подано відповідь на відзив (а.с.134-135). Свої міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень, мотиви їх відхилення представник позивача мотивувала тим, що КПТМ «Криворіжтепломережа» по специфіці своєї виробничої діяльності надає послуги з централізованого опалення населенню від транзитних трубопроводів до багатоквартирних житлових будинків. Крім того, КПТМ «Криворіжтепломережа» належить до суб`єктів природної монополії з надання послуг з централізованого опалення. Правомірність здійснення господарської діяльності також визначена Статутом підприємства. Доказами подачі теплоносія до буд. [ADDRESS] , у тому числі до квартири відповідачів, є акти подачі та відключення теплоносія, підписані представниками КПТМ «Криворіжтепломережа» та управляючих компаній, що спростовує твердження відповідача [PERSON] про відсутність постачання в його квартирі. З огляду на те, що між сторонами склались зобов`язальні правовідносини по наданню та споживанню житлово-комунальних послуг, відсутність укладеного договору про надання послуг не виключає обов`язок відповідачів оплачувати житлово-комунальні послуги за фактом їх споживання, а у випадку ухилення від виконання такого обов`язку - нести відповідальність в порядку, встановленому законом. Представник зауважила, що сам по собі факт не проживання споживачів у житловому приміщенні за наявності їх реєстрації місця проживання там не впливає на порядок нарахування плати за послуги з централізованого опалення, оскільки відповідно до п.21 Правил №630 від 21 липня 2005 року визначальним при нарахуванні є установлені нормативи (норми) споживання з розрахунку на 1 кв.м. опалювальної площі приміщення. Посилання відповідача [PERSON] на те, що наданий розрахунок заборгованості є неналежним доказом представник позивача вважає безпідставними, оскільки розрахунок є первинним бухгалтерським документом та містить інформацію щодо адреси, за якою обліковується заборгованість, щомісячних нарахувань, здійснених оплат, номер особового рахунку, інформацію про приміщення. Щодо доводів відповідача [PERSON] стосовно відсутності в квартирі централізованого опалення, то обсяг наданих ним доказів свідчить про самовільний демонтаж опалювальних приладів, тобто самовільне відключення від системи централізованого опалення, що не є підставою для звільнення від оплати за послуги. 06 травня 2021 року у порядку ст.180 ЦПК України відповідачем [PERSON] подано заперечення із викладенням аргументів щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів, які є тотожними з доводами, викладеними у відзиві (а.с.146-155). Правом на участь в судовому засіданні представник позивача КПТМ «Криворіжтепломережа» Запєвалова Т.В. не скористалась, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Пред`явлені вимоги підтримала з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, відповідно до попередньо поданої заяви просив подальший розгляд справи проводити за його відсутності. Проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві. Просив застосувати строк позовної давності до заявлених вимог, про що подав відповідну заяву. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] про свою участь у розгляді справи не заявили, відзив на позов не подали. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись неодноразово у встановленому законом порядку, однак не з`явились, заяв про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, тривалість перебування справи у провадженні суду, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін з урахуванням висловленої позиції по справі представником позивача та відповідачем [PERSON] за обсягом наявних у справі доказів. Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Суд акцентує увагу на тому, що навіть в умовах воєнного стану, введеного у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року та в черговий раз продовженого з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб на підставі Указу Президента України №341 від 22 травня 2022 року, затвердженого Законом України №2263-ІХ від 22 травня 2022 року, право особи на судовий захист не може бути обмежено, оскільки відповідно до ст.ст.10, 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану повноваження судів не можуть бути припинені. У ході розгляду справи відповідачем [PERSON] заявлено клопотання про витребування доказів (а.с.143-145) - типового письмового договору на надання житлово-комунальних послуг, укладеного між КПТМ «Криворіжтепломережа» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] для постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 25 травня 2022 року, постановленою на місці, у задоволенні клопотання відповідача відмовлено, оскільки стороною позивача визнаний факт не укладення між сторонами такого договору та надано копію типового договору. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію представника позивача, відповідача [PERSON] , суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог з огляду на таке. Судом встановлено, що КПТМ «Криворіжтепломережа», засновником та власником якого є орган місцевого самоврядування в особі Криворізької міської ради, по специфіці своєї виробничої діяльності надає послуги з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води населенню, яке відповідно зі ст.ст.67, 68, 162 ЖК України зобов`язане робити оплату, відповідно до особового рахунка і тарифів, встановлених постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (на кожен окремий період). Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачем комунальних послуг є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу. Згідно з ч.3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Отже, відповідно до зазначеної норми та за змістом Закону України «Про житлово-комунальні послуги», проживаючі та/або зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання. Як слідує з матеріалів справи, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є споживачами послуг, що надаються КПТМ «Криворіжтепломережа» за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі значаться зареєстрованими за даною адресою, зокрема [PERSON] - з 10 січня 2012 року, [PERSON] - з 12 квітня 2010 року, [PERSON] - з 25 листопада 1989 року і на момент ухвалення рішення. Відомості про наявність інших зареєстрованих осіб відсутні, [PERSON] знята з реєстраційного обліку з 07 листопада 2018 року. Власником житлового приміщення зазначений [PERSON] , на ім`я якого відкрито особовий рахунок № [NUMBER] (а.с.5). Посилання відповідача [PERSON] на той факт, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] хоча й зареєстровані в квартирі, однак ніколи там не проживали та не проживають наразі, в підтвердження чому надав акти від 07 червня 2021 року, засвідчені ТОВ «Житлосервіс-КР» (а.с.167, 168, 169), а тому не є споживачами послуг, суд відхиляє як такі, що не мають правового значення для вирішення даного спору, оскільки наявність реєстрації місця проживання осіб в житловому приміщенні зобов`язує, зокрема, по його утриманню та нести відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг незалежно від місця фактичного проживання. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2019 року у справі №756/10344/14. Визначаючи характер спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що вони склались у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їх виробником (виконавцем) і споживачем, а тому регулюються положеннями ЦК України та Законом України «Про житлово-комунальні послуги», який визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Суб`єктами правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: орган державної влади та органи місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг; учасники - споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (ст.ст.4, 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). За визначенням, наданим у ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно зі ст.5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) житлові - послуги з управління багатоквартирним будинком, яка включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Пунктом 1 ч.1 ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Водночас, відповідно до п.5 ч.2 ст.7 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Судовим розглядом встановлено, що договір про надання послуг з централізованого опалення та обслуговування внутрішньо будинкових мереж централізованого опалення між КПТМ «Криворіжтепломережа» та відповідачами не укладався, але житлово-комунальні послуги відповідачам надавались, тобто між сторонами наявні фактичні договірні відносини. Факт не укладення договору також визнали представник позивача і відповідач [PERSON] . Разом з тим, відсутність укладеного договору про надання послуг з централізованого опалення не виключає обов`язок відповідачів оплачувати житлово-комунальні послуги, а у випадку ухилення від виконання такого обов`язку - нести відповідальність в порядку, встановленому законом. Відповідна правова позиція сформульована у постановах Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15, від 26 вересня 2018 року у справі №750/12850/16-ц, та постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16. Згідно із ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Відповідно до ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Отже, за змістом ЦК України та Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання. Як визначено ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Параметри якості теплової енергії повинні відповідати нормативним документам у сфері стандартизації. Постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення здійснюється в опалювальний період. Порядок визначення дати початку і закінчення опалювального періоду визначається законодавством. Постачання теплової енергії на індивідуальні теплові пункти споживачів для потреб опалення та приготування гарячої води здійснюється безперервно, з урахуванням перерв, визначених статтею 16 цього Закону. Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Судовим розглядом встановлено, що розмір плати за послуги з постачання теплової енергії визначений в установленому законом порядку. Так, тарифи на послуги централізованого опалення передбачені на окремі періоди: з 01 січня 2011 року - постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України №1844 від 14 грудня 2010 року «Про затвердження тарифів на теплову енергію КПТМ «Криворіжтепломережа»; з 01 липня 2014 року - постановою №650 від 06 червня 2014 року; з 21 листопада 2014 року - постановою №146 від 31 жовтня 2014 року; з 01 травня 2015 року - постановою №1171 від 31 березня 2015 року; з 01 липня 2016 року по 03 листопада 2016 року - постановою №1171 зі змінами згідно постанови №1101 від 09 червня 2016 року; з 04 листопада 2016 року - постановою №1171 зі змінами згідно постанови №1782 від 06 жовтня 2016 року, з 09 липня 2017 року - постановою №1171 зі змінами згідно постанови №784 від 15 червня 2017 року, з 31 грудня 2017 року - постановою №1536 від 28 грудня 2017 року, з 06 жовтня 2018 року - постановою №240 від ід 27 лютого 2018 року, з 01 січня 2019 року - постановою №1752 від 10 грудня 2018 року. У відповідності до ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Протягом періоду з 01 січня 2015 року по 01 червня 2019 року позивач свої зобов`язання по наданню послуг з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] виконував належним чином, однак відповідачі своєчасно та в повному обсязі оплату за спожиті ним и послуги не вносили, в результаті чого виникла заборгованість в загальному розмірі 32 394,75 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.6-7), який суд вважає належним та допустимим доказом, оскільки здійснений з урахуванням актів, які є підтвердженням факту надання послуг (а.с.8-18), Тарифів на теплову енергію КПТМ «Криворіжтепломережа», затверджених Постановами НКРЕ, діючими в окремі періоди нарахування вартості спожитих послуг та опалювальної площі житлового приміщення з відображенням інформації про рух платежів по особовому рахунку споживачів. Жодних доказів в його спростування судом не встановлено, а відповідачем [PERSON] не надано, у зв`язку з чим суд вважає, що наданий позивачем письмовий доказ відповідає вимогам ст.95 ЦПК України. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач [PERSON] посилався на те, що в лютому 2016 року в його квартирі мав місце порив труб і батарей централізованого опалення, у зв`язку чим працівниками аварійної бригади ТОВ «Житлосервіс-КР» було здійснено демонтаж труб і батарей. З огляду на це з лютого 2016 року до кінця опалювального сезону 2019 року за відсутності опалювальних приладів постачання послуг з централізованого опалення до його квартири фактично не здійснювалось. Не будучи споживачем послуг, що надаються КПТМ «Криворіжтепломережа», він вважає, що не повинен оплачувати послуги. Перевіряючи обґрунтованість заявлених вимог та заперечень відповідача, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.6 ст.19, абз.1 ч.1 ст.24 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Споживач теплової енергії має право на вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачання, якщо це можливо за існуючими технічними умовами. Питання відключення від мереж централізованого опалення регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (далі - Правила). Відповідно до пункту 24 Правил, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється (п.25 Правил). Згідно з п.26 Правил, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплозабезпечення» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року №4 (далі Порядок №4, втратив чинність з 17 вересня 2019 року), визначено процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води житлового будинку при відмові споживачів від таких послуг. Так, в матеріалах справи відсутні докази установлення системи автономного опалення з відключенням від системи централізованого опалення в житловому приміщенні, розташованому за адресою: [ADDRESS] . Сам по собі факт демонтажу опалювальних приладів системи централізованого опалення, наявних у квартирі відповідачів з тих чи інших причин, за відсутності правомірності їх демонтажу, не визначає можливість відключення приміщення від системи централізованого опалення поза визначеним законом порядком та не звільняє від обов`язку сплачувати послуги з централізованого опалення. Посилання відповідача [PERSON] на неналежність надання послуг з централізованого опалення КПТМ «Криворіжтепломережа», у тому числі відсутність опалення в квартирі з 15 жовтня 2015 року до лютого 2016 року суд оцінює критично з огляду на відсутність доказів звернення відповідача [PERSON] з претензіями, скаргами щодо порушення порядку надання житлово-комунальних послуг КПТМ «Криворіжтепломережа», зміни їхніх споживчих властивостей, надання неналежної якості, зокрема відхилення їх кількісних і якісних показників від нормативних, перевищення строків проведення аварійно-відновних робіт тощо, складання та підпису відповідних актів-претензій у зв`язку з цим відповідно до ст.27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Докази проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості в житловому приміщенні відповідачів відповідно до Порядку проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2010 року №151, матеріали справи також не містять. Наданий відповідачем [PERSON] акт, складений сусідкою [PERSON] (а.с.119) суд визнає недопустимим доказом, оскільки обставини відсутності опалення в квартирі, а також надання житлово-комунальних послуг неналежної якості підтверджуються засобами доказування, визначеними ст.27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Враховуючи, що відповідно до ст.322 ЦК України тягар утримання майна, у тому числі обов`язок по оплаті житлово-комунальних послуг покладається на власника приміщення та членів його сім`ї, які проживають в цьому приміщенні та є споживачами таких послуг, та з огляду на те, що між відповідачами і позивачем існували фактичні договірні відносини, суд дійшов висновку про доведеність факту неналежного виконання відповідачами умов договору та наявність підстав для солідарного стягнення з них заборгованості за надані послуги з централізованого опалення. Разом з тим, суд вважає обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу, доводи відповідача [PERSON] про те, що заборгованість за період з 01 січня 2015 року по 01 червня 2019 року в розмірі 32 394 грн. 75 коп. заявлена з пропуском строку позовної давності, про застосування якого він подав окрему заяву. Так, ст.ст.256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Тлумачення цієї норми, положення якої сформульоване зі словом «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується. Тобто цією нормою встановлені суб`єктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв`язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі. Таким чином, позовна давність є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні: без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони. Суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16 зазначила, що для цілей застосування ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у цивільному процесі»: сторонами в цивільному процесі є такі її учасники як позивач і відповідач, тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. У спорі з декількома належними відповідачами, в яких немає солідарного обов`язку (до яких не звернута солідарна вимога), один з них може заявити суду про застосування позовної давності тільки щодо тих вимог, які звернуті до нього, а не до інших відповідачів. Останні не позбавлені, зокрема, прав визнати ті вимоги, які позивач ставить до них, чи теж заявити про застосування до цих вимог позовної давності. Для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог. Аналогічна позиція щодо застосування строку позовної давності до солідарних вимог за заявою одного з відповідачів висловлена Верховним Судом у постанові від 26 квітня 2022 року по справі № 367/8426/17. Частина четверта статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається ст.261 ЦК України. За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(ч.1 ст.261 ЦК України), а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). Частиною 1 статті 32 Закону "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно. Крім того, обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено ст. 19 Закону України "Про теплопостачання". Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Відтак перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення щомісячного платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, оскільки позивачем не надано доказів погодження між сторонами іншого строку. Аналіз зазначених норм цивільного права визначає, що за щомісячними платежами перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. Як встановлено судом, відповідачі, починаючи з квітня 2015 року, не здійснювали оплату комунальних послуг, що надає позивач, при цьому останній платіж був здійснений 23 березня 2015 року у сумі 150 грн., а отже вказані дії свідчать про визнання відповідачами свого обов`язку щодо сплати наданих послуг. У свою чергу, позивач звернувся до суду 05 грудня 2019 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності до вимог по заборгованості, нарахованим до 05 грудня 2016 року. Доказів його переривання в матеріалах справи не має. Відтак, оскільки відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою про застосування позовної давності, а позивач подав позов з порушенням вказаного строку, суд,

Outcome: partial