Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користуватись житловим приміщенням, в якому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Позов обґрунтований наступними обставинами. Відповідно до договору дарування від 22.10.2012 року, позивачу на праві приватної власності належить 556/1000 часток [ADDRESS] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Інші 444/1000 частки вказаної квартири належать позивачу на праві приватної власності відповідно до договору купівлі-продажу від 20.07.2021 року. Позивач вказує, що в належній їй квартирі зареєстровано відповідача [PERSON] , який приходиться дядьком колишньої співвласниці квартири [PERSON] . Вказує, що відповідач зареєстрований у квартирі понад десять років, проте протягом вказаного часу у квартирі не проживає. Реєстрація відповідача у належній позивачу квартирі, порушує її права користування, володіння та розпорядження як власника, тому вимушена звернутись до суду. Позивач у відкрите судове засідання не з`явилась, представник позивача подав до суду заяву, в якій позов підтримав, просив розгляд справи проводити у відсутність позивача та її представника, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у відкрите судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, згідно до ст. 128 ЦПК України, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність та відзив на позовну заяву не подавав. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. У зв`язку з тим, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, та відповідачем не подано відзив у встановлений судом термін, в порядку ст. 280 ЦПК України, за відсутності заперечень позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 223 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі до договору дарування від 22.10.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Штогріною О.І., за реєстровим №764, [PERSON] на праві приватної власності належить 556/1000 часток квартири [ADDRESS] (а.с 5). Право власності позивача на 556/1000 часток квартири підтверджується копією Витягу про державну реєстрацію прав № 36138711 від 06.11.2012 року (а.с. 6). Інші 444/1000 частки квартири [ADDRESS] належать [PERSON] на підставі до договору купівлі-продажу від 20.07.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А., за реєстровим №3036 (а.с. 7). Право власності позивача на 444/1000 часток квартири підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 266587281 від 20.07.2021 року (а.с. 8). Згідно з Відомостей Департаменту надання адміністративних послуг ОМР №П7-257613-ф/л вбачається, що у належній позивачу квартирі зареєстровано відповідача [PERSON] з 13.01.1999 року (а.с. 9). Відповідно до Акту обстеження квартири [ADDRESS] , складеного сусідами: [PERSON] , [PERSON] , завіреного Головою ОСББ «Середня 47» Кулаковською Н.І. від 04.10.2021 року вбачається, що [PERSON] не проживає у вказаній квартирі з 2012 року (а.с. 10). Встановлено, що реєстрація відповідача в квартирі, що належить позивачу на праві власності, істотно порушує її право володіння, користування та розпорядження вказаною квартирою. Суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] будучи зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , не проживає за зазначеною адресою, що надає позивачу право звертатися до суду з позовом про визнання його такими, що втратив право користування вказаною квартирою. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд вважає, що вони виникли в зв`язку із припиненням права користуванням чужим майном, а тому регулюються Главою 32 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Ч. 1 ст. 406 ЦК України передбачено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими, та такими, що знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи. Задовольняючи позов про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, суд зауважує на тому, що зняття з реєстрації місця проживання, в силу ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» проводиться відповідними органами реєстрації на підставі рішення суду, \~яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, зняття з реєстрації місця проживання є дискреційними повноваженнями відповідних органів реєстрації, а рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є безумовною підставою для цих органів щодо зняття відповідача з реєстрації місця проживання. Відповідно до ч.ч. 1, 5\~ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 гривень підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved