Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області про скасування кадастрових номерів земельних ділянок, в обґрунтування зазначивши наступне. Ладижинською сільською радою Уманського району Черкаської області їй вчиняються перешкоди у проходженні процедури отримання земельної ділянки у право власності, а саме було здійснено розподіл земельної ділянки на який було надано дозвіл на розробку проектної документації та присвоєно нові кадастрові номери, чим фактично унеможливлено подальше виділення земельної ділянки їй. Позивач зазначає, що Ладижинська сільська рада Уманського району Черкаської області своїм рішенням від 06.08.2019 року №7-15/VII, яке уточнено пунктом 230 рішенням Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області, надала їй дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,7000 га кадастровий номер №7124385100:02:000:3106 для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS] . Після отримання такого дозволу позивач розпочала розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, в процесі виготовлення якого стало відомо, що земельна ділянка кадастровий № 7124385100:02:000:3106 за адресою: [ADDRESS] відсутня. Ознайомившись з повним текстом рішення Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області від 27.09.2019 року за №8-25/VII, їй стало відомо, що оскаржуваним пунктом 232 вказаного рішення Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області, останнім надано згоду на поділ земельної ділянки комунальної власності кадастровий номер №7124385100:02:000:3106 площею 0,7 га за адресою: [ADDRESS] . Відтак, зазначене рішення Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області має два взаємовиключних рішення: 1) уточнено, що згода на розробку [PERSON] проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,7 га надається їй саме на земельну ділянку кадастровий №7124385100:02:000:3106 за адресою: [ADDRESS] ; 2) поділ земельної ділянки кадастровий №7124385100:02:000:3106 за адресою: [ADDRESS] на дві окремі земельні ділянки, що фактично припиняє існування земельної ділянки кадастровий №7124385100:02:000:3106 та унеможливлює вчинення позивачкою заходів щодо розробки проекту землеустрою на неї на отримання її в користування на праві власності. Вказує, що отримання земельної ділянки, яка фактично знаходиться у її користуванні, кадастровий №7124385100:02:000:3106 необхідно їй у зв`язку з розташуванням на ній нерухомого майна, належного на праві власності відповідно до договору дарування нежитлової будівлі від 06.10.2016 року. Ладижинською сільською радою Уманського району Черкаської області до Уманського міськрайонного суду було подано відзив на позовну заяву, за яким Ладижинська сільська рада Уманського району Черкаської області заперечує проти задоволення позову на просить суд у задоволенні пункту 1 позовних вимог, щодо скасування пункту 232 рішення Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області від 27.09.2019 року за №8-25/VII відмовити, вирішення інших позовних вимог залишено на розгляд суду. В обґрунтування своєї позиції Ладижинська сільська рада Уманського району Черкаської області посилається на не порушення прав позивача пунктом 232 рішення Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області від 27.09.2019 року за №8-25/VII щодо можливості отримання земельної ділянки з кадастровим номером 7124385100:02:000:3106 за адресою: [ADDRESS] у власність. Відповідач, Ладижинська сільська рада Уманського району Черкаської області, зазначає, що у відповідності до ст. ст. 116, 118 Земельного кодексу України отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, що фактично вказує на відсутність обтяжень земельної ділянки у такому випадку та що пріоритетність позивачки у наданні їй у власність земельної ділянки, на підставі того, що їй надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відсутня, а відтак і порушеного права позивача. Позивачем на адресу суду направлено відповідь на відзив Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області, згідно якого вона не погоджується із позицією відповідача та вважає, що позов має бути задоволений в повному обсязі. Відповідачем, Ладижинською сільською радою Уманського району Черкаської області надано до суду письмові заперечення на відповідь на відзив, за яким Ладижинська сільська рада Уманського району Черкаської області підтримала свою позицію, викладену у відзиві та просила суд у задоволенні пункту 1 позовних вимог щодо скасування пункту 232 рішення Ладижинської сільської ради від 27.09.2019 року №8-25/VII відмовити. Відповідачем Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області надано до суду відзив на позовну заяву, за яким просить суд у задоволенні позивних вимог [PERSON] відмовити. В обґрунтуванням своєї позиції відповідач ГУ Держгеокадастру у Черкаській області, посилається на законність здійснення реєстратором дій з внесення відомостей (змін до них) до державного земельного кадастру на підставі та відповідно до ЗУ «Про державний земельний кадастр» та порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року за №1051. Зазначено, що з метою внесення до державного земельного кадастру реєстратором інформації про поділ земельної ділянки та присвоєння нових кадастрових номерів власником, Ладижинською сільською радою Уманського району Черкаської області, реєстратору через он лайн сервіс Національної кадастрової системи надано на реєстрацію технічну документацію із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок та підстав для прийняття рішення про відмову у державній реєстрації в кадастрового реєстратора не було. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, представник позивача адвокат Єпіфанов Я.В. на адресу суду подав письмову заяву, у якій просить суд справу слухати у його відсутність та у відсутність позивача по справі, позовні вимоги підтримує та просить суд позов задовольнити. Представник відповідача Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла письмова заява у якій просять суд справу розглядати у відсутність їх представника, за наявними в справі матеріалами, проти задоволення позову заперечують. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла письмова заява, у якій просять суд справу проводити без участі представника за наявними в справі матеріалами. Суд, врахувавши позицію сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом достовірно встановлено, що 11 квітня 2019 року Черкаським окружним адміністративним судом у справі №580/349/19 винесено рішення, яким визнано протиправною відмову ГУ Держгеокадастру у Черкаській області у наданні [PERSON] дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,7000 га із земель Ладижинської сільської ради в приватну власність для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Ладижинської сільської ради за межами села Ладижинка Уманського району та зобов`язано ГУ Держгеокадастру у Черкаській області повторно розглянути заяву [PERSON] про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,7000 га із земель Ладижинської сільської ради в приватну власність для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Ладижинської сільської ради за межами села Ладижинка Уманського району. Рішенням Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області від 06.08.2019 року №7-15/VII, яке уточнено пунктом 230 рішення Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області від 27.09.2019 року №8-25/VII, позивачу [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,7000 га кадастровий номер №7124385100:02:000:3106 для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до листа ГУ Держгеокадастру у Черкаській області №29-23-0.2-8062/2-19 від 13.11.2019 року земельна ділянка кадастровий номер №7124385100:02:000:3106 поділена на дві земельні ділянки з кадастровими номерами 7124385100:02:000:3157 та 7124385100:02:000:3156 на замовлення Ладижинської сільської ради. Згідно рішення Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області від 27.09.2019 року за №8-25/VII, а саме пункту 232, надано згоду на поділ земельної ділянки комунальної власності кадастровий номер №7124385100:02:000:3106 площею 0,7 га за адресою: [ADDRESS] . Листом ФОП [PERSON] від 11.11.2019 року за №75 повідомлено [PERSON] про неможливість виконати роботи по розробці проекту щодо відведення земельної ділянки площею 0,7000 га комунальної власності Ладижинської сільської ради [PERSON] для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за адресою: [ADDRESS] за кадастровим номером 7124385100:02:000:3106, у зв`язку із відсутністю земельної ділянки за даним кадастровим номером та площею у Державному земельному кадастрі, а земельна ділянка, на якій розташована будівля, що належить на праві власності позивачці накладається на земельні ділянки за кадастровими номерами 7124385100:02:000:3157 та 7124385100:02:000:3156. Рішення Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області від 27.09.2019 року за №8-25/VII містить, зокрема, такі пункти: 1. п. 230 згода на розробку [PERSON] проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,7 га надається позивачці саме на земельну ділянку кадастровий №7124385100:02:000:3106 за адресою : [ADDRESS] ; 2. п. 232 згода на поділ земельної ділянки комунальної власності кадастровий номер №7124385100:02:000:3106 для ведення особистого селянського господарства площею 0,7 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] на дві земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства та для під`їзду та обслуговування об`єкта нерухомого майна. При цьому, сільською радою не визначено власника нерухомого майна, для обслуговування якого здійснюється розділ вказаної земельної ділянки та не скасовано положення п.29 рішення сесії Ладижинської сільської ради №7-15/VII від 06.08.2019 року. Позивач отримала вказане рішення у вигляді виписки з рішення №8-25/VII від 27.09.2019 року із викладеним п. 230 вказаного рішення сільради. Зі змістом повного тексту рішення Ладижинської сільської ради №8-25/VII від 27.09.2019 року, в тому числі пунктом 232 та ознайомилась після отримання листа від ГУ Держгеокадастру у Черкаській області про відсутність земельної ділянки кадастровий номер кадастровий номер №7124385100:02:000:3106 та поділення її на дві земельні ділянки з кадастровими номерами 7124385100:02:000:3157 та 7124385100:02:000:3156 та звернення із адвокатським запитом про надання повного тексту рішення Ладижинської сільської ради адвокатом Андрійчук Н.В. Відповідачем, Ладижинською сільською радою Уманського району Черкаської області вказані факти не спростовано. Згідно договору дарування нежитлової будівлі від 06.10.2016 року, посвідченого державним нотаріусом Уманської районної державної нотаріальної контори, позивачка прийняла в дар нежитлову будівлю (будинок овічника з підвалом) загл пл 375,9 кв.м, що знаходиться в [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці площею 0,7000 га, кадастровий номер земельної ділянки 7124385100:02:000:3106. Позивач, отримавши виписку з рішення, а саме текст пункту 230 рішення Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області від 27.09.2019 року мала підстави розраховувати на законний перебіг подій, що є правомірним очікуванням, щодо оформлення відповідної земельної ділянки (одержання державного акту на право власності на землю), оскільки останньою було дотримано процедуру, яка передує одержанню права власності на земельну ділянку, на якій також розташовану нежитлову будівлю, що належить позивачці на праві власності, оскільки рішенням Ладижинської сільської ради від 06.08.2019 №7-15/VII, уточнене рішенням Ладижинської сільської ради від 27.09.2019 №8-25/VII, було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки 0,700 га кадастровий номер 7124385100:02:000:3106 для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS] . Та обставина, що на етапі камеральних робіт за результатами кадастрової зйомки встановлено, що земельна ділянка, на якій розташована нежитлова споруда, яка належить позивачці на праві приватної власності, відсутня, свідчить про порушення права позивачки на можливість погодити відвід земельної ділянки та обмеження її у праві правомірного очікування щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки таке право є складовою частиною майна. Відповідно до статті 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Підстави набуття права на землю шляхом передачі ділянок у власність встановлюються нормами Земельного кодексу України. Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Відповідно до частини 2 статті 116 ЗК України, набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Положеннями частини 3 статті 116 ЗК визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Згідно положень частини 1 статті 118 ЗК, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Відповідно до частини 2 статті 118 ЗК, рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Частиною 6 статті 118 ЗК визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Відповідно до частини 7 статті 118 ЗК, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Згідно положень частин 10 та 11 статті 118 ЗК України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Отже, частиною 7 статті 118 ЗК України визначено вичерпний перелік підстав відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. В даному аспекті, щодо обґрунтованості вимог стосовно визнання протиправним та скасування п. 232 рішення Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області (код ЄДРПОУ 26261436, місцезнаходження: 20382, Черкаська область, Уманський район, с. Ладижинка, вул. Шкільна, 2) від 27.09.2019 року за №8-25/VII суд зазначає, що вказаний пункт унеможливлює виконання позивачкою пункту 230 вказаного ж рішення та фактично є взаємовиключним. Враховуючи норми, які визначені частиною 7 статті 118 ЗК України, підстав для відмови Ладижинською сільською радою у наданні дозволу [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не було, при цьому пунктом 232 вказаного рішення сільської ради фактично усунуто позивачку від можливості реалізувати своє право на відвід за нею земельної ділянки, якою вона користується та на якій розташоване належне їй нерухоме майно. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина статті 21 ЦК України). Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є його невідповідність вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції та законів України. Згідно зі статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції пленарних засідань сільських, селищних, міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Відповідно до частини першої статті 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Умовами статті 126 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. За змістом частини четвертої, сімнадцятої, двадцятої статті 186 ЗК України проекти землеустрою щодо приватизації земель державних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій погоджуються рішенням загальних зборів працівників цих підприємств, установ та організацій (іншими суб`єктами, визначеними законодавством), територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, і затверджуються районними державними адміністраціями. Підставою для відмови у погодженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації. Погодження документації із землеустрою здійснюється за місцем розташування земель (земельних ділянок) територіальними органами центральних органів виконавчої влади, утвореними у районі, місті обласного, республіканського значення (Автономної Республіки Крим), містах Києві та Севастополі, або міжрегіональним територіальним органом, у разі якщо повноваження його поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць. Згідно з частинами першою та другою статті 49 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій розробляються на підставі рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій. Проекти землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій включають: а) завдання на складання проекту землеустрою; б)пояснювальну записку; в) рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про приватизацію земель; г) список осіб, які мають право на отримання у власність земельної частки (паю); ґ) матеріали нормативної грошової оцінки сільськогосподарських угідь підприємства; д) схему розподілу земель підприємств, установ, організацій на землі, що передаються у приватну власність та залишаються у державній або комунальній власності (лісогосподарського призначення, водного фонду, резервного фонду); е) матеріали розрахунку вартості і розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах; є) схему поділу сільськогосподарських угідь, що підлягають приватизації, на земельні ділянки; ж) матеріали погодження проекту землеустрою, встановлені статтею 186 Земельного кодексу України; з) відомості про обчислення площі земельної ділянки; и) кадастровий план земельної ділянки; і) перелік обмежень у використанні земельних ділянок; ї) матеріали перенесення меж земельних ділянок у натуру (на місцевість). У справі «Пайн Велі Девелопмент ЛТД» та інші проти Ірландії» Європейський суд з прав людини постановив, що статтю 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та свобод людини (далі - Конвенція) можна застосовувати для захисту «правомірних очікувань» щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. «Правомірні очікування» виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати таке рішення дійсним та розраховувати на певний стан речей. Таким чином, звернувшись до органу місцевого самоврядування із заявою про отримання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки та отримавши позитивне рішення, позивачка правомірно сподівалась, що зможе у законний, правомірний спосіб розробити технічну документацію для подальшого її затвердження та отримання земельної ділянки у власність. Однак, оскаржуваним рішенням, відповідач фактично скасував об`єкт права, а саме земельну ділянку із кадастровим номером 7124385100:02:000:3106, чим порушив складову права власності позивача. Окремо слід зазначити, що розподіл земельної ділянки відбувся на підставі заяви третьої особи, яка не мала на меті отримання будь-яких прав на вказану ділянку, що підтверджує формальний підхід до прийнятого рішення в частині розподілу земельної ділянки, а також може свідчити про перешкоджання в реалізації позивачкою свого права на земельну ділянку кадастровий номер 7124385100:02:000:3106. Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» від 17.10.2012 №1051 визначено порядок ведення державного земельного кадастру (далі - Порядок № 1051). Згідно пункту 50 Порядку №1051 дата відкриття Поземельної книги є датою державної реєстрації земельної ділянки. Номером Поземельної книги є кадастровий номер земельної ділянки. Пунктами 60, 61 Порядку №1051 передбачено, що запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду. Скасування (поновлення) запису в Поземельній книзі здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування (поновлення) із зазначенням дати та підстави для скасування (поновлення), посади, прізвища та ініціалів Державного кадастрового реєстратора, який скасував (поновив) запис, та формування з використанням програмного забезпечення Державного земельного кадастру нових аркушів Поземельної книги, які засвідчуються: в електронній (цифровій) формі - кваліфікованим електронним підписом Державного кадастрового реєстратора; у паперовій формі - підписом Державного кадастрового реєстратора та скріплюються його печаткою. Вказане дає підстави для неприйняття судом посилань відповідача ГУ Держгеокадастру у Черкаській області, щодо неможливості поновлення запису в державному земельному кадастрі після закриття в поземельній книзі під час реєстрації 2-х новостворених земельних ділянок. Разом з тим слід зазначити, що ГУ Держгеокадастру у Черкаській області діяло фактично в межах компетенції та здійснювало записи в Державному земельному кадастрі на підставі неправомірного розпорядчого акту органу місцевого самоврядування. Однак, скасування протиправного рішення Ладижинської сільської ради Уманського району, а саме п. 232 рішення № 8-25/VII від 27.09.2019 року без скасування подальших записів в Державному земельному кадастрі не призведе до адекватного та повноцінного відновлення порушеного права позивачки. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок зібраних у справі доказів у їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження під час судового розгляду та доведені належними та допустимими доказами. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При пред`явленні позову до кількох відповідачів і при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів.\~Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Приймаючи рішення у справі, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат та їх розподілу між співвідповідачами виходячи із ступеня впливу кожного відповідача на порушені права. Враховуючи, що підставою для здійснення записів в Державному земельному кадастрі стало рішення Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області, яке підлягає скасуванню, судові витрати слід стягнути з Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області на користь позивача у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved