Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 23.06.2018 року сталась ДТП за участю автомобіля «Nissan Qashqai», д.н.з. [NUMBER] , що належить їй, та автомобілем «ГАЗ», д.н.з. [NUMBER] , що належить відповідачу, під керуванням [PERSON] . Згідно постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24.07.2018 року винуватцем ДТП визнано [PERSON] , що досліджено та встановлено Дарницьким районним судом м.Києва при розгляді цивільної справи № 753/458/19 та відображено в рішенні у цій справі. Як зазначає позивач, внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Про настання страхового випадку було повідомлено ПАТ «НАСК «Оранта», яке на підставі власних оцінок вартості відновлювального ремонту сплатило їй страхову виплату в розмірі 10 111,33 грн. Не погоджуючись з сумою вартості відновлювального ремонту, вона замовила власну товарознавчу експертизу, за результатами якої вартість відновлювального ремонту складає 39 987,47 грн. На підставі цього звіту вона звернулась до суду з позовом про стягнення різниці між вартістю відновлювального ремонту автомобіля згідно звіту та виплаченого страхового відшкодування. В рамках судового розгляду була проведена судова товарознавча експертиза, яка станом на травень 2019 року визначила вартість відновлювального ремонту в розмірі 39 929,45 грн. Страхова компанія здійснила на її користь виплату в загальному розмірі 54 844,25 грн. чотирма платежами. В той же час, згідно рішення Дарницького районного суду м.Києва від 09.10.2019 року страхова компанія мала виплатити їй з урахуванням відшкодування судових витрат та витрат на проведення експертизи грошові кошти на загальну суму 44 732,92 грн., що разом з первісно сплаченим страховим відшкодуванням становить 54 844,25 грн. Позивач вказує на те, що вона не мала достатніх коштів на проведення ремонту автомобіля, тому була змушена чекати, доки страхова компанія виплатить повну суму на відновлювальний ремонт автомобіля. Звернувшись в офіційну станцію технічного обслуговування автомобілів марки «Nissan», вона дізналась, що станом на 20.07.2020 року відновлювальний ремонт автомобіля разом з комісією банку за переказ грошових коштів складає 62 170,54 грн., які нею сплачені на момент пред`явлення даного позову. Тобто, вартість матеріальної шкоди, яка складається з відновлювального ремонту автомобіля та не покрита виплатою страхової компанії складає 22 241,09 грн. Крім того, позивач вважає, що їй було завдано моральну шкоду у вигляді душевних страждань та позбавлення можливостей реалізації здібностей внаслідок ДТП. Більше двох років вона позбавлена можливості використовувати автомобіль за призначенням. Вона мешкає поза межами м.Києва і, використовуючи громадський транспорт, не може реалізувати свої здібності так, як могла б це зробити, використовуючи автомобіль, внаслідок трати часу на користування громадським транспортом, що завдало їй чимало моральних страждань. Крім того, після ремонту автомобіль втратить у своїй вартості на ринку, що також доставило їй моральних страждань. Позивач зауважила, що вона була змушена зберігати шини у третіх осіб без їх використання, що призводить до псування шин та надмірних трат. На момент подання позову до суду з моменту ДТП пройшло 1096 днів та вартість зберігання шин склала 4384,00 грн., що також завдало їй моральних страждань. Загальний розмір моральної шкоди позивач оцінює у 15 000,00 грн. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 22 241,09 грн., моральну шкоду в розмірі 15 000,00 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 29.06.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) та призначено судове засідання. 24.09.2021 року до суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] на позовну заяву, в якому він заперечує проти позовних вимог, вказуючи на те, що автомобіль «ГАЗ», д.н.з. [NUMBER] , за участю якого сталась ДТП, з 10.06.2009 року зареєстровано за [PERSON] . Відтак, представник відповідача вважає, що у позивача немає правових підстав для задоволення позову внаслідок його пред`явлення до неналежного відповідача, а тому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 01.11.2021 року до суду надійшла відповідь представника позивача [PERSON] на відзив. У даній відповіді представник позивача вказує на те, що до позовної заяви надано докази, що саме відповідач є особою, відповідальність якої застрахована, а тому позивачем вірно обрано відповідача по справі, в зв`язку з чим просить задовольнити позовну заяву в повному обсязі. 11.11.2021 року до суду надійшли заперечення представника відповідача на відповідь на відзив. У даних запереченнях представник відповідача вважає твердження представника позивача необґрунтованими та просить відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили про їх задоволення. Представник відповідача проти позову заперечував, вважаючи його необґрунтованим та безпідставним. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні і вбачається з матеріалів справи, рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 09.10.2019 року у справі № 754/458/19 встановлено, що 23.06.2018 року мала місце дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю забезпеченого транспортного засобу «ГАЗ», д.н.з. [NUMBER] , та автомобіля позивача марки «Nissan Qashqai» д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24.07.2018 року, 23 червня 2018 року о 08 год. 45 хв. в Київській обл., в с. Щасливе водій [PERSON] керував автомобілем «ГАЗ», д.н.з. [NUMBER] , а саме здаючи заднім ходом, не впевнився в безпечності, допустив зіткнення з автомобілем «Nissan Qashqai», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який був припаркований по вул.Садова, внаслідок чого обидва т/з отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, відповідно до якої [PERSON] визнано винним. Зазначеним рішенням також встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ГАЗ» застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 09.03.2018 року № АК 9889713. За вказаним договором, страховиком виступило ПАТ НАСК "ОРАНТА". Однак, вказане рішення прізвища власника цього автомобіля у мотивувальній частині не містить. Позивачем до представництва страховика було подано заяву та всі необхідні документи для визначення страхової суми, в тому числі і звіт №7141/07/18 про оцінку транспортного засобу та ряд інших необхідних у такому випадку документів. Страховою компанією на адресу позивача було направлено повідомлення про прийняття рішення здійснити виплату страхового відшкодування за пошкоджений внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб «Nissan Qashqai» д.н.з. [NUMBER] , згідно страхового акту № ОЦВ-18-32-7966/1 /а.с. 59/. Так, відповідно до страхового акту № ОЦВ-18-32-7966/1 ПАТ НАСК «Оранта» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 10 111, 33 грн. Вищевказаним рішенням Дарницького районного суду м.Києва стягнуто з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь позивача суму страхового відшкодування у розмірі 29 818,12 грн., витрати пов`язані з наданням правової допомоги у розмірі 8 000 грн., витрати понесені з проведенням експертного дослідження в розмірі 1 500 грн., а також судовий збір в сумі 704,80 грн. Також, додатковим рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 06.03.2020 року стягнуто з ПАТ «НАСК «Оранта» судові витрати, понесені за проведення експертного дослідження в розмірі 4710,00 грн. На виконання вказаного рішення ПАТ «НАСК «Оранта» сплатило позивачу в липні 2020 року 44 732,92 грн. Загальний розмір сплачених позивачу ПАТ «НАСК «Оранта» з урахуванням первісного страхового відшкодування складає 54 844,25 грн. Згідно рахунку ТОВ «Кий Авто Груп» № х0000000210 від 20.07.2020 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача становить 61 980,54 грн. За перерахунок коштів позивачем сплачено комісію в розмірі 190,00 грн. Відповідно до позовних вимог, позивач просить задовольнити її вимоги та стягнути з відповідача, як власника джерела підвищеної небезпеки - автомобіля «ГАЗ», д.н.з. [NUMBER] , матеріальну шкоду в розмірі 22 241,09 грн., що складається з різниці між виплаченим страховим відшкодуванням та фактично понесеними витратами на ремонт автомобіля, моральну шкоду в розмірі 15 000,00 грн. Представник відповідача проти позову заперечував, вказуючи на необґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для стягнення з відповідача завданих збитків. Суд вважає, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, виходячи з наступного. У відповідності до вимог ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в ч. 2 ст. 16 ЦК України. Пунктом 1 частини 2 статті 22 ЦК України встановлено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з абзацом другим ч. 1 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Стаття 23 ЦК України встановлює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджує, що відповідач має нести відповідальність за завдану шкоду, як володілець транспортного засобу з посиланням на п.1.1 ст.1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», цивільно-правова відповідальність якої була застрахована. Однак, як вже вказано вище, мотивувала частина рішення Дарницького районного суду м.Києва від 09.10.2019 року прізвища власника автомобіля, чия відповідальність є застрахованою, не містить. Зазначення прізвища відповідача наявне в описовій частині судового рішення в частині стислого викладу позиції позивача, відтак, не є обставиною, встановленою рішенням суду, та не є доказом. В той же час, як вбачається з листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС України в м.Києві (Філія ГСЦ МВС» від 25.10.2021 року № 31/26-788аз, автомобіль «ГАЗ», модель 33021, 1999 року, перебуває на реєстраційному обліку на ім`я [PERSON] , дата первинної реєстрації 27.01.2009 року. Зазначена обставина підтверджується і копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля «ГАЗ», 1999 року випуску, модель 33021, д.н.з. [NUMBER] , на ім`я [PERSON] . Таким чином, стороною позивача не надано суду жодного доказу, який би свідчив про те, що відповідач [PERSON] є володільцем вказаного автомобіля. Натомість, стороною відповідача твердження позивача спростовані в повному обсязі належними доказами. Наведене виключає можливість покладення на відповідача відповідальності за будь-яку шкоду, завдану позивачу у ДТП, що сталась 23.06.2018 року за участю автомобіля «ГАЗ», д.н.з. [NUMBER] . Інші доводи сторони позивача на висновки суду не впливають і підстав для задоволення позовних вимог повністю чи в інших частинах не дають. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, то судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed