Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-02 00:00:00

[PERSON] 10.02.2021 року (згідно дати поштового відправлення) звернувся до Жмеринського міськрайонного суду з цим позовом із вимогами стягнення з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованості в сумі 54871,26 грн за кредитним договором від 21.01.2019 року №SAMDN50OTC002438548. Позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що свої зобов`язання за кредитним договором від 27.11.2009 року №б/н позивач АТ КБ "Приватбанк" виконав, надавши кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом із "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які розміщені на сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до укладеної Додаткової угоди від 21.01.2019 року банк здійснює анулювання частини заборгованості, яка зазначена в п.1.2 Додаткової угоди, якщо клієнт здійснить платіж в розмірі та в строки вказані в п.1.5.1 Додаткової угоди. Строк повернення кредиту до 25.07.2019 року. Відповідач своїх зобов`язань за договором кредиту не виконав і станом на 05.01.2021 року допустив заборгованість в сумі 54871,26 грн, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 622,47 грн та заборгованості за пенею в сумі - 54248,70 грн (а.с.1-3). Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 12.03.2021 року відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Сторонами не подано заперечень щодо вказаного порядку розгляду справи. Представником позивача було завчасно подано клопотання про розгляд справи без участі представника АТ КБ "Приватбанк", підтримавши позовні вимоги у повному обсязі. 01.12.2021 року на запит суду отримано повідомлення Вінницької дирекції АТ "Укрпошта", щодо рекомендованимх поштових відправлень №2310001157996 та №2310001227242, які направлялися відповідачу [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що вони були повернуті до суду по причині закінчення терміну зберігання, так як адресат відсутній за вказаною адресою. Отже, відповідач [PERSON] за на наслідком вручення йому у відповідності до вимог ч.7,8 ст.128 ЦПК України копії ухвали про відкриття провадження в справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих документів за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою його проживання (а.с.29), відзиву на позовну заяву чи інших клопотань до суду не надіслав. З огляду на вказане вище, суд на підставі ч.5 ст.279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 27.11.2009 року відповідач [PERSON] уклав з позивачем двосторонній правочин, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій зазначено, що ця заява разом з Умовами та Правила надання банківських послуг, а також Тарифами, становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг. У даній заяві позивачем вказано про власне бажання оформити на своє ім`я банківську картку Кредитка "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", бажаний кредитний ліміт в сумі 200 грн, а також базова процентна ставка по кредиту 2,5% на місяць на залишок заборгованості. (а.с.6). 21.01.2019 року між АТ КБ "Приватбанк" та відповідачем [PERSON] укладено Додаткову угоду, предметом якої вказано мету створення сприятливих умов для виконання останнім зобов`язань за кредитним договром від 27.11.2009 року №SAMDN50OTC002438548 (а.с.7), відповідно до п.п.1.1.-1.3. якої сторони погодили, що сума заборгованості, що виникла з дати укладення договору, становить 56952,10 грн; банк здійснює анулювання частини заборгованості, а саме пені на 45717,09 грн; строк повернення кредиту до 25.07.2019 року. Згідно п.1.4. Додаткової угоди процентна ставка по кредиту 0,01%. Відповідно до п.1.5.1. клієнт зобов`язується здійснити платіж на погашення заборгованості по Договору в розмірі не менше 1685,25 грн в термін не пізніше 21.01.2019 року. Згідно п.1.5.2. Додаткової угоди подальше погашення заборгованості здійснюється клієнтом шляхом здійснення платежів в розмірі 1591,63 грн до 25 числа місяця протягом 6 місяців. У відповідності п.1.6 Додаткової угоди ця угода відповідно до ст. 212 ЦК України, укладається під відкладальну обставину, а саме, в разі належного виконання клієнтом зобов`язань, які передбачені договором та п.1.5 Угоди, вступають в дію умови про анулювання заборгованості, визначені п.1.2 Угоди, умова про зміну процентної ставки, передбачена п.1.4 Угоди. Пунктом 1.6.1 Угоди встановлено, що в разі прострочення виконання клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбачених п. 1.5.2. Угоди та/чи будь-якого із зобов`язань, передбачених договором на 31 день, умова про анулювання частини заборгованості, передбачене п.1.2 Умова про зміну процентної ставки передбачене п. 1.4 Угоди не поширюються. Відповідно до п.1.7 в разі порушення клієнтом термінів по погашенню кредиту, зазначених в п.1.5.2, понад 31 безперервно: 1.7.1 терміном повернення кредиту є 31-й день з моменту такого порушення (але не пізніше терміну, вказаного в п.1.3. Угоди). Вся заборгованість за кредиту, починаючи з дня, наступного за днем повернення кредиту (який визначається відповідно до п.1.7.1 Угоди), є простроченою (п.1.7.2 Угоди). Згідно графіку погашення суми боргу за реструктуризацією подальше погашення заборгованості здійснюється клієнтом шляхом платежів в розмірі 1591,63 грн до 25 числа щомісячно упродовж 6 місяців (а.с.8). Відповідно до розрахунку оспорюваної заборгованості за договором №SAMDN50OTC002438548 від 21.09.2019 року та виписки по рахунку за період з 21.01.2019 року до 05.01.2021 року, за відповідачем [PERSON] рахується заборгованість в сумі 54871,26 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 622,47 грн та заборгованості за пенею в розмірі 54248,70 грн (а.с.5,9-11). Вказані обставини, встановлені судом, свідчать про те, що, між сторонами виникли правовідносини, які регулюються наступними нормами права. Відповідно до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положенням ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч.1,2 ст.551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Так, у вказаній вище заяві позичальника від 27.11.2009 року визначені певний розмір базової процентної ставки за користування кредитом, проте, відсутні істотні умови договору щодо встановлення відповідальності у вигляді неустойки (а саме пені) за порушення зобов`язання, передусім у вигляді визначеного її розміру. Натомість позивач, пред`являючи вимоги про погашення боргу, просив стягнути заборгованість за кредитом в розмірі 622,47 грн та заборгованість за пенею в сумі 54248,70 грн за кредитним договором Втім, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення пені зокрема, розміру і порядок нарахування оспорюваної пені, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, позивачем не надано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку як на невід`ємні частини спірного договору, а надто не зазначено про неможливість їх подання до суду з причин, що об`єктивно не залежали від сторони позивача. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, які саме Витяги з Тарифів та Витяги з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Заяву-анкету, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені), та, зокрема саме у визначеному в цих документах розмірах і порядку нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені за несвоєчасне виконання зобов`язань, Тарифи й Умови та правила банківських послуг ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують їх отримання та підписання безпосередньо відповідачем [PERSON] . При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Даний висновок суду узгоджується з висновком, вказаним у постанові Верховного Суду від 11.03.2015 року в справі № 6-16цс15. Незалежно від визначення у додатковій угоді від 21.01.2019 року загальної суми заборгованості, що на момент підписання останньої погоджена сторонами в сумі 56952,10 грн, дана сума боргу не містить відомостей з чого вона складається, перевищуючи загальну суму боргу за представленим розрахунком оспорюваної заборгованості загалом 54871,26 грн, у складі якої заявлена до стягнення сума пені 54248,70 грн вказана сформованою у такому розмірі вже станом на час укладення додаткової угоди від 21.01.2019 року. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони заздалегідь обумовили у передбаченій законом письмовій формі істотні умови договору щодо відповідальності у вигляді неустойки (пені) за невиконання зобов`язань. Відповідно до ч.4 ст.42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з ч.1 ст.1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у ст.3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст.3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів"). Згідно з п.22 ч.1 ст.1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд вбачає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року в справі №342/180/17. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З урахуванням сукупності наведеного, суд дійшов висновку про те, що відсутні підстави вважати, що при укладенні даного кредитного договору від 27.11.2009 року та Додаткової угоди від 21.01.2019 року №SAMDN50OTC002438548 позивач належно дотримав вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону № 1023-XII, щодо повідомлення відповідача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк в частині цивільної відповідальності у виді неустойки. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача оспорюваної пені в розмірі 54248,70 грн є необґрунтованими, та такими, що задоволенню не підлягають, надто з урахуванням вочевидь багатократного перевищення заявленої до стягнення суми пені над встановленим законом обмеженням неустойки на час укладення сторонами кредитного договору щодо половини основної заборгованості та обмеженням пені не більше 15 відсотків суми простроченого платежу на час укладення додаткової угоди. З урахуванням наведеного, судом встановлено, що відповідач [PERSON] в порушення вимог кредитного договору та норм ЦК України, не виконав взятого на себе зобов`язання, позаяк ним не представлено суду будь-яких доказів щодо здійснення інших платежів в рахунок виконання власних зобов`язань за вказаним договором кредиту, а отже, не доведено відсутність своєї вини у його невиконанні, що згідно вимог закону є обов`язком особи, яка порушила зобов`язання, відтак суд приходить до висновку, що сума салишку простроченої заборгованості за тілом кредиту в розмірі 622,47 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, тому позов підлягає частковому задоволенню у цій частині вимог. Про застосування до спірних правовідносин позовної давності ніким із сторін суду не заявлено. Пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідача згідно ч.1 ст.141 ЦПК України необхідно стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати, понесені ним при подачі позовної заяви до суду в розмірі 2270 грн. (а.с.4), виходячи з обмеженої законом мінімальної ставки судового збору стосовно вимог майнового характеру для юридичної особи, яка не підлягає іншому зменшенню, незалежно від розміру фактично задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: approved