Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-29 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Свій позов обґрунтовує тим, рішенням Луцького міськрайонного суду від 28.03.2017 року постановлено стягнути з відповідача на його користь 41\~300 грн. суми позики, 22\~350,64 грн. проценти за користування коштами, 40\~391,40 грн. інфляційних, 3\~625, 35 грн. 3% річних та 1076,67 грн. судових витрат, а всього на загальну суму 108\~744,06 грн. Вказує, що ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 06.06.2017 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення суду без змін. Луцьким міськрайонним судом видано виконавчий лист, який перебував на виконанні в Першого ВДВС м. Луцька, однак, у зв`язку з відсутністю у боржника майна на яке може бути звернуто стягнення, постановою державного виконавця від 23.04.2019 року виконавчий лист повернуто. 19.11.2019 року виконавчий лист пред`явлено до виконання приватному виконавцю Шульженку І.С., яким відкрито виконавче провадження. Вказує, що рішення суду не виконано в жодній частині. На підставі наведеного, просить суд, стягнути з відповідача на його користь інфляційні втрати в розмірі 44 802,55 грн., 3% річних в розмірі 14 908,36 грн., судові витрати по справі. Ухвалою суду від 15 березня 2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача до початку судового засідання подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, позов просить задовольнити. Не заперечує що прийняття заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи, про що в матеріалах справи міститься розписка про отримання судової повістки. Відзиву та будь-яких заяв, клопотань про розгляд справи без його участі на адресу суду не надходило. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін по наявним матеріалам справи. У відповідності до вимог ч.2 ст.247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, рішенням Луцького міськрайонного суду від 28.03.2017 року постановлено стягнути з відповідача на його користь 41\~300 грн. суми позики, 22\~350,64 грн. проценти за користування коштами, 40\~391,40 грн. інфляційних, 3\~625, 35 грн. 3% річних та 1076,67 грн. судових витрат (а.с.31-32). Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 06.06.2017 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення суду без змін (а.с.33-35). Крім того, постановою Верховного Суду від 06 грудня 2018 року касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.03.2017 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 06.06.2017 року залишено без змін (а.с.36-39). Відповідно до\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Також, як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.17 своєї\~постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року №5, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання суд, передбачених ч.2\~ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст.\~526,\~599 ЦК України. Тобто, за змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, у зв`язку з несвоєчасним поверненням боргу, позивач має право на стягнення з відповідача [PERSON] інфляційних витрат, а також три проценти річних від простроченої суми, які нараховуються на суму. Згідно наданого позивачем розрахунку, з яким суд погоджується, сума яку слід стягнути з відповідача, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання, за період з червня 2017 року по грудень 2021 року, складається з 44\~802,55 грн. інфляційних втрат, 14\~908, 36 грн. 3% річних. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved