Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом і вимоги обґрунтовує тим, що вона отримала постанови приватного виконавця виконавчого округу про: відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису про стягнення з неї на користь ТОВ «Форвард фінансів» заборгованості в розмірі 7141,74 грн. та сплаченої стягувачем приватному виконавцю винагороди в розмірі 714,17 грн.; про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на належні їй грошові кошти, що містяться на її рахунках у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів в розмірі 8365,51 грн. по виконавчому провадженню з виконання виконавчого напису. Вказує, що дійсно брала кредит в одному із банків, між нею та банком був укладений кредитний договір, згідно якого банк надав їй позику на споживчі цілі в невеликому розмірі, взятий кредит вона майже повернула банку та оплатила відсотки за його користування, в наступному банк був ліквідований, рахунки банку були заблоковані, тому у неї не було можливості сплатити залишки відсотків за користування кредитом, не виплаченою залишилась невелика сума заборгованості по відсоткам, саме з цим кредитом мабуть і пов`язані претензії до неї зі сторони відповідача та приватного виконавця. Як їй роз`яснили фахівці, між банківською установою та фінансовою компанією-віповідачем був укладений договір про відступлення прав вимоги, за умовами якого банк віступив, а фінансова компанія-відповідач набула право грошової вимоги до неї та звернулась до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. із заявою про вчинення виконавчого напису, який даним нотаріусом і був вчинений 11.06.2021 року за №72639, згідно якого з неї, як з боржника, на користь відповідача ТОВ «Форвард фінансів» стягується заборгованість у розмірі 8365,51 грн. Виданий приватним нотаріусом виконавчий напис №72639 від 11.06.2021 року був пред`явлений відповідачем для примусового виконання приватному виконавцю виконавчого округу Чернігівської області, який своєю постановою від 30.12.2021 року відкрив виконавче провадження та наклав арешт на її кошти. З даним виконавчим написом вона не згодна, вважає його таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Корюківського районного суду Чернігівської області від 12 січня 2022 року відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Корюківського районного суду Чернігівської області від 09 лютого 2022 року закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду в судове засідання на 09.03.2022, а після відкладення на 31.05.2022. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справу без її участі, позов підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлявся належним чином, подано відзив на позовну заяву в якому просять відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Коваль Віталій Олександрович в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справу без його участі. Третя особа приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. в судове засідання не з`явилась, про слухання справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила, письмових пояснень щодо позову та будь-яких клопотань суду не надано. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач отримала постанови приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Коваля О.В. датовані 30.12.2021 року про: відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису №72639 виданим 11.06.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. про стягнення з неї на користь відповідача ТОВ «Форвард фінансів» заборгованості в розмірі 7141,74 грн. та сплаченої стягувачем приватному виконавцю винагороди в розмірі 714,17 грн.; про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на належні їй грошові кошти, що містяться на її рахунках у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів в розмірі 8365,51 грн. по виконавчому провадженню з виконання виконавчого напису №72639 виданого 11.06.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюком О.В. Вона дійсно брала кредит в одному із банків, між нею та банком був укладений кредитний договір, згідно якого банк надав їй позику на споживчі цілі в невеликому розмірі, взятий кредит вона майже повернула банку та оплатила відсотки за його користування, в наступному банк був ліквідований, рахунки банку були заблоковані, тому у неї не було можливості сплатити залишки відсотків за користування кредитом, не виплаченою залишилась невелика сума заборгованості по відсоткам, саме з цим кредитом мабуть і пов`язані претензії до неї зі сторони відповідача та приватного виконавця. Як їй роз`яснили фахівці, між банківською установою та фінансовою компанією-віповідачем був укладений договір про відступлення прав вимоги, за умовами якого банк віступив, а фінансова компанія-відповідач набула право грошової вимоги до неї та звернулась до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. із заявою про вчинення виконавчого напису, який даним нотаріусом і був вчинений 11.06.2021 року за №72639, згідно якого з неї, як з боржника, на користь відповідача ТОВ «Форвард фінансів» стягується заборгованість у розмірі 8365,51 грн. Виданий приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. виконавчий напис №72639 від 11.06.2021 року був пред`явлений відповідачем для примусового виконання приватному виконавцю виконавчого округу Чернігівської області Ковалю В.О., який своєю постановою від 30.12.2021 року відкрив виконавче провадження та наклав арешт на її кошти. З виконавчим написом №72639 виданим 11.06.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області вона не згодна, вважає його таким, що не підлягає виконанню. Виконавчий напис №72639 виданий 11.06.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. не підлягає виконанню, бо приватним нотаріусом не дотримані формальні процедури при вчиненні виконавчого напису, бо стягувачем не було надано документів на підтвердження безспірної заборгованості [PERSON] згідно з Переліком документів. Позивач не мав безспірної заборгованості перед стягувачем, у неї існувала незначна заборгованість, вона сплачувала кредит і майже його виплатила, що підтверджується наявними у неї банківськими квитанціями, про наявну заборгованість у такій значній сумі її ніхто не інформував, стягувач умисно нарахував їй заборгованість за кредитом та ще і якісь сумнівні відсотки за користування кредитом, при цьому не врахував, що банк знаходився в стадії ліквідації і позивач була позбавлена можливості сплачувати кредит на заблоковані рахунки які були вказані в кредитному договорі, розрахунків заборгованості їй ніхто не надавав, про здійснений виконавчий напис позивач нічого не знала, а дізналася про нього з надісланих копій постанов приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області про відкриття виконавчого провадження та про звернення стягнення на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно боржника, приватний нотаріус не повідомив позивача про звернення до неї стягувача із заявою про вчинення виконавчого напису на таку значну суму заборгованості, тому позивач ніяким чином не могла заперечувати проти незаконно нарахованих відповідачем сум заборгованості і відповідно, нотаріус не мав вчиняти виконавчий напис оскільки ним не була перевірена безспірність вимог відповідача, крім того, для даних вимог вже пропущений строк звернення з вимогами, укладений позивачем кредитний договір нотаріально відповідачем не був. Відповідно зі ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Статтею 524 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національний банк України" гривня (банкноти і монети), як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, який приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України за всіма видами платежів, а також для зарахування на рахунки, вклади, акредитиви та для переказів. Таким чином, єдиним законним засобом платежу, який застосовується при проведенні розрахунків між резидентами на території України є гривня. Під валютними операціями у діючому на той час Декреті Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», розуміються операції, пов`язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком деяких операцій. Надання Банком Позичальникові грошових коштів (кредиту) у вигляді кредитної лінії та проведення позивачем дій відносно виконання своїх обов`язків в іноземній валюті (в тому числі, оплата процентів за користування кредитом, різного роду комісій) за своєю правовою природою є валютною операцією. Статтею 5 вищевказаного Декрету Кабінету Міністрів України передбачено, що валютні операції проводяться на підставі відповідної ліцензії Національного банку України. Відповідно до статі 2 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» ліцензування, в тому числі, банківської діяльності, професійної діяльності на ринку цінних паперів, діяльності з надання фінансових послуг, здійснюється згідно з законами, що регулюють відносини у цих сферах. Згідно із статтею 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» документ, який видається Національним банком України в порядку і на умовах, визначених у цьому Законі, на підставі якого Банки та філії іноземних банків мають право здійснювати банківську діяльність є банківською ліцензією. Статтею 5 вищевказаного Декрету Кабінету Міністрів України передбачено, що на здійснення валютних операцій Національний Банк України видає генеральні та індивідуальні ліцензії, в тому числі, операції щодо надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті та для використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави. Таким чином, враховуючи вищевикладене, надання та одержання кредиту в іноземній валюті, використання іноземної валюти, як засобу платежу можливо при дотриманні суб`єктами господарських відносин імперативних вимог законодавства, щодо одержання відповідної індивідуальної ліцензії, але банк «Надра» на час укладання з позивачем кредитного договору в іноземній валюті такої ліцензії не мав. З наданою відповідачем сумою заборгованості по кредиту позивач не згодна, без її згоди банком чи відповідачем були встановлені значні відсотки за користування кредитом, які постійно незаконно змінювались в сторону збільшення. Згідно з ч.3 ст.1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до ст.631 Цивільного кодексу України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Відповідно до ст.ст.257, 261 Цивільного кодексу України, загальний строк позовної давності становить три роки. Його перебіг починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права. Відповідно до ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Банківський кредит позивачу був наданий на невеликий термін, тому позивач заявляє про закінчення строку позовної давності для даної заборгованості на час вчинення виконавчого напису. Крім того, банк не ознайомив позивача з «Умовами та правилами надання банківських послуг» затверджених наказом банку, її підпис під даним документом відсутній, отже, сума заборгованості не є безспірною. Позивача ніхто не повідомляв про розмір заборгованості, ніяких повідомлень та розрахунків відповідач позивачу не надсилав, про застосування таких процентів до взятого кредиту позивач нічого не знав, приватний нотаріус також їй не повідомив про претензії до неї та про готовність вчинити виконавчий напис. Порушення нотаріусом вказаних вимог є підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За змістом статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями-не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, а лише їх конкретизує. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису-надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності-це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та виходячи з системного аналізу статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й встановити та зазначити у рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18). З матеріалів справи слідує і дана обставина була встановлена в судовому засіданні, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не дотримано вимог щодо безспірності заборгованості позивача перед відповідачем, оскільки сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості позивача. Ураховуючи те, що нотаріус вчинив виконавчий напис з порушенням норм чинного законодавства, не перевірив безспірності заборгованості, тому наявні підстави для задоволення позову. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що факт безспірності підпадає під об`єктивний сумнів, стверджувати протилежне підстави відсутні, а тому зазначений виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, тобто позов в цій частині є обґрунтованим. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судові витрати, що включають судовий збір у розмірі 992,40 грн. за подання позовної заяви, сплачений судовий збір у розмірі 496,20 грн. за подання заяви про забезпечення позову. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу згідно квитанції на суму 2200 грн. підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved