Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя. Подану позовну заяву обґрунтовує тим, що позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбу у період з 01.02.2003 - 26.09.2018 роки. У період шлюбу, сторонами було придбано майно, яке позивачка вважає об`єктами спільної сумісної власності. А саме: автомобіль - Chevrolet Laceti д.н.з. [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] , Mersedes Benz A160 д.н.з. [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] та гаражний бокс № [NUMBER] , збудований за договором забудови № 4923 від 02.12.2014 р., укладений між [PERSON] та КП «Автокомплекс» на території гаражного комплексу «Воєнавто» по вул.. Пухівська. Враховуючи те, що один автомобіль зареєстрований за позивачкою, другий автомобіль зареєстрований за відповідачем, тому так і підлягають поділу вказані авто, щодо гаражного боксу останній підлягає поділу порівну. На підставі викладеного, позивачка просить: визнати за [PERSON] право власності на транспортний засіб Mersedes Benz A160 д.н.з. [NUMBER] та право власності на Ѕ частин гаражного боксу № [NUMBER] ; визнати за [PERSON] право власності на автомобіль - Chevrolet Laceti д.н.з. [NUMBER] та право власності на Ѕ частин гаражного боксу № [NUMBER] . Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 09.10.2020 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Пилипець А.Ю. подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнає у повному обсязі та просить у задоволенні позову відмовити. Зазначив, що сторони не мають право власності на гаражний бокс № [NUMBER] , письмові матеріали справи не містять жодного правовстановлюючого документу щодо нього, а відтак не може бути предметом поділу. Транспортний засіб Mersedes Benz A160 д.н.з. [NUMBER] не може виступати майном, що підлягає поділу між подружжям, оскільки право власності на останній відповідачем було набуто після припинення шлюбних відносин - 20.04.2019 року, а відтак вказаний транспортний засіб перебуває саме на праві приватної власності у відповідача. Транспортний засіб Chevrolet Laceti д.н.з. [NUMBER] було придбано 12.05.2010 р. та зареєстровано за позивачкою - 04.08.2010 р., а відтак вказаний транспортний є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідач погоджується із визначенням вартості транспортного засобу Chevrolet Laceti д.н.з. [NUMBER] - 150000 грн. Враховуючи те, що позивачка просить визнати право власності на вказаний автомобіль за собою, відповідач вважає, що на його користь необхідно компенсувати Ѕ вартості вказаного транспортного засобу, що складає 75000 грн. Позивачка подала заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої просила визнати право спільної сумісної власності подружжя на нежитлову будівлю - гаражний бокс № [NUMBER] та виділити позивачці частку, шляхом стягнення з [PERSON] на її користь грошову компенсацію Ѕ частини вартості гаражного боксу в сумі 82332 грн., після чого залишити в особистій власності [PERSON] нежитлову будівлю - гаражний бокс. Визнати право спільної сумісної власності на автомобіль Mersedes Benz A160 д.н.з. [NUMBER] та виділити [PERSON] частку, шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки грошову компенсацію Ѕ частини вартості автомобіля Mersedes Benz A160 д.н.з. [NUMBER] - 96547,75 грн., після чого вказаний автомобіль залишити в особистій власності [PERSON] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію Ѕ частини вартості автомобіля Chevrolet Laceti д.н.з. [NUMBER] в сумі 82512,17 грн., після чого залишити вказаний автомобіль в особистій власності відповідача. Представник відповідача подав письмові пояснення щодо заяви позивачки про зміну предмету позову. Зазначив, що відповідачу не виділялася земельна ділянка під будівництво гаражного боксу № [NUMBER] , відповідачем не здійснювалися будівельні роботи та не купувався вказаний бокс, а відтак гаражний бокс не може належати [PERSON] на праві власності. Крім того, право розпоряджатися гаражним боксом належить юридичній особі - «Воєнавто». Жодних правовстановлюючих документів, які б свідчили про наявність у відповідача права власності на спірний гаражний бокс матеріали справи не містять, та позивачем таких надано не було. Транспортний засіб Mersedes Benz A160 д.н.з. [NUMBER] перебуває у відповідача на праві приватної власності, оскільки вказаний автомобіль зареєстрований за відповідачем 20.04.2019 р. на підставі вантажної митної декларації Київської митниці від 18.02.2019. Таким чином, вказаний транспортний засіб було набуто відповідачем після припинення шлюбних відносин. Транспортний засіб Chevrolet Laceti д.н.з. [NUMBER] є спільною сумісною власністю та підлягає поділу між подружжям. Транспортний засіб є неподільною річчю. Відповідач погоджується із визначенням вартості вказаного транспортного засобу у розмірі 150000 грн. У зв`язку із тим, що транспортний засіб зареєстрований за позивачем, відповідач вже має транспортний засіб на праві приватної власності, що забезпечує виконання усіх необхідних функцій, а тому [PERSON] відсутня потреба у ще одному легковому автомобілі [PERSON] . Відповідач фінансово не спроможний виплатити грошову компенсацію за транспортний засіб Chevrolet Laceti д.н.з. [NUMBER] і підтримувати у технічно - справному стані одразу два транспортні засоби, а тому вважає, що позов задоволенню не підлягає. В судовому засіданні позивачка подану позовну заяву підтримала, просила позов задовольнити з викладених підстав. Відповідач проти задоволення позову заперечував, просив у його задоволенні відмовити, з підстав, вкладених у відзиві та письмових поясненнях. Вислухавши вступне слово позивачки, відповідача, допитавши свідка [PERSON] , дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 01.02.2003 р. по 26.09.2018 р. про що свідчать копія свідоцтва про одруження, копія рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26.09.2018 р. (а.с.6,7). Угоди про добровільний поділ вказаного у позовній заяві майна між сторонами не досягнуто. Позивачка просить в порядку поділу майна подружжя стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію Ѕ частини вартості автомобіля Chevrolet Laceti д.н.з. [NUMBER] в сумі 82512,17 грн., після чого залишити вказаний автомобіль в особистій власності відповідача. Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , автомобіль Chevrolet Laceti д.н.з. [NUMBER] зареєстрований 04.08.2010 року за [PERSON] (а.с.8). Враховуючи те, що вказаний транспортний засіб Chevrolet Laceti, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] було придбано у період шлюбу, вказану обставину відповідач [PERSON] не заперечував, суд приходить до висновку, що вказаний транспортний засіб є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між сторонами по справі. Відповідач в судовому засіданні та письмових поясненнях погодився із визначенням вартості вказаного автомобіля (а.с.120). Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року роз`яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. У сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості у розумінні ст. 58, 59 ЦК України і це є її процесуальним обов`язком Згідно із ст. 60 Сімейного кодексу України (надалі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Положенням ч. 1 ст. 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно із ст. 70 СК України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Згідно із ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 71 Сімейного кодексу України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Частиною 2 статті 184 ЦК України передбачено, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Відповідно до ч. 4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. З урахуванням вимог діючого законодавства та встановлених по справі обставин, а саме щодо придбання сторонами автомобіля у період шлюбу, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання автомобіля Chevrolet Laceti, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] спільною сумісною власністю та поділ вказаного автомобіля є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню. Заперечення відповідача про те, що він немає можливості сплатити позивачу грошову компенсацію за Ѕ частину автомобіля Chevrolet Laceti, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , а утримувати два автомобіля не вбачає за потрібне, суд приймає критично, з наступних підстав. З письмових матеріалів справи вбачається, що автомобіль Chevrolet Laceti, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] перебуває у користуванні відповідача, про що свідчать: розписка від 16.07.2019 року, відповідь від 01.02.2021 року та довідка від 06.07.2019 року (а.с.51, 111, 140). Що стосується розміру грошової компенсації, що підлягає стягненню з відповідача, то слід зазначити наступне. Відповідно до висновку експерта з авто товарознавчого дослідження щодо визначення вартості КТЗ від 29.12.2020 року, ринкова вартість Chevrolet Laceti, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] складає 165024,35 грн. (а.с.88-94). Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню грошова компенсація у розмірі 82512,17 грн. Позивачка, відповідно до заяви про зміну предмету позову, також просить визнати право спільної сумісної власності подружжя на нежитлову будівлю - гаражний бокс № [NUMBER] (ГБ), розташований в обслуговуючому гаражному комплексі ГО «Київська міська організація «Військовий автоаматор» - м. Київ, вул.. Пухівська та виділити їй грошову компенсацію Ѕ частин вартості нежитлової будівлі, стягнувши з відповідача [PERSON] на свою користь 82332,00 грн., суд приходить до висновку що вказана позовна вимога задоволенню не підлягає з урахуванням наступного. З письмових матеріалів справи вбачається, що 02.12.2014 року між Колективним підприємством «Автокомплекс» та [PERSON] укладено договір забудови № 4923 (а.с.13-14). Відповідно до п. 1.1. вказаного договору, предметом останнього є спільна діяльність сторін щодо будівництва гаражних боксів на території гаражного комплексу « [INFO] » на [ADDRESS] , номер боксу № [NUMBER] . Згідно п. 1.4. договору порядок експлуатації збудованих об`єктів здійснюється на умовах окремого договору, основні засади якого зазначається у цьому договорі. Як вбачається з копії відповіді Київської міської організації «Військовий автоаматор» від 14.09.2019 року, відповідач [PERSON] є членом ГО КМО «Військовий автоаматор» з 02.12.2014 року. [PERSON] є забудовником гаражного боксу № [NUMBER] на який має договір забудови № 4923 від 02.12.2014 року, права власності на гаражний бокс не має. Вступний внесок сплачено повністю, сплачує щомісячні внески за гаражний бокс (а.с.15). З копії відповіді Голови правління ГО КМО «Військовий автоаматор» від 18.01.2021 року вбачається, що [PERSON] користується гаражний боксом № [NUMBER] на підставі договору забудови № 4923 від 02.12.2014 року (а.с.110). Згідно з статтею 19-1 Закону України «Про кооперацією» член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Згідно із вимогами статей 2, 3, 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно є речовим правом, яке підлягає реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та виникає з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивачка не надала належні та допустимі докази реєстрації за відповідачем права власності на гаражний бокс № [NUMBER] у гаражному комплексі ГО «Київська міська організація «Військовий автоаматор» - м. Київ, вул.. Пухівська. Покази свідка [PERSON] проте, що відповідач навмисно не зареєстрував право власності на спірний гараж, суд до уваги не приймає. Враховуючи те, що письмові матеріали справи не містять доказів набуття відповідачем у період шлюбу права власності на гараж № [NUMBER] у гаражному комплексі ГО «Київська міська організація «Військовий автоаматор» - м. Київ, вул.. Пухівська, такий гараж не може бути визнаний спільною сумісною власністю подружжя та виступити об`єктом поділу. Позовна вимога про визнання право спільної сумісної власності на автомобіль Mersedes Benz A160 д.н.з. [NUMBER] та виділення [PERSON] частки, шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки грошову компенсацію Ѕ частини вартості автомобіля Mersedes Benz A160 д.н.з. [NUMBER] - 96547,75 грн., після чого вказаний автомобіль залишити в особистій власності [PERSON] задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. З відповідей Головного сервісного центру МВС від 14.08.2019 року та від 27.08.2019 року вбачається, що згідно з інформації з бази даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів [PERSON] зареєстрував автомобіль Mersedes Benz A160 д.н.з. [NUMBER] 20.04.2019 року на підставі вантажної митної декларації Київської митниці від 18.02.2019 року № 10000/30000/2019/398110 (а.с.9, 10). Як вбачається з копії відповіді Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві від 10.09.2019 року транспортний засіб Mersedes Benz A160 д.н.з. [NUMBER] , 20.04.2019 року в ТСЦ 8044РСЦ МВС в м. Києві на підставі митної декларації від 18.02.2019 року № 10000/30000/2019/398110 Київської митниці ДФС був зареєстрований на ім`я [PERSON] . Пояснення свідка [PERSON] та доводи позивачки [PERSON] про те, що автомобіль Mersedes Benz A160 д.н.з. [NUMBER] був придбаний 2015 р., у період шлюбу за кошти у розмірі 4500 доларів США, які були надані нею відповідачу, суд до уваги не приймає, оскільки письмові матеріали справи не містять належних, допустимих та достовірних доказів зазначеному. Враховуючи те, що транспортний засіб Mersedes Benz A160 д.н.з. [NUMBER] зареєстрований за відповідачем 20.04.2019 р., тобто після розірвання шлюбу 26.09.2018 року, суд приходить до висновку, що вказаний транспортний засіб не є спільною сумісною власністю подружжя та не підлягає поділу. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн., відповідно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial