Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-05 00:00:00

В Острозький районний суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та зміну розміру аліментів звернулась [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області. В обґрунтування позову зазначає, з 25.07.2018 р. по 10.12.2020 р. вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Острозького районного суду Рівненської області від 10.12.2020 р. було розірвано. Від шлюбу з відповідачем вони мають малолітню дочку - [PERSON] , [INFO] . Вказує, що будучи батьком малолітньої доньки відповідач не виконує покладені на нього обов`язки з виховання дитини, зокрема, з грудня 2019 року, коли між подружжям фактично були припинені шлюбні відносини, відповідач з власної ініціативи жодного разу не бачився з дитиною, не цікавився її життям, не відвідує її та не спілкується з дитиною, не піклується про стан її здоров`я та духовний розвиток, а також не приймає будь-якої участі в матеріальному утриманні дитини. Зазначає, що вона жодним чином не чинить перешкоду у спілкуванні відповідача з донькою. Вказує, що вона звернулась до органу опіки та піклування виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області, та 15.11.2021 р. за результатами розгялду її заяви був наданий висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що відповідач не приймає участі у вихованні доньки, він самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, зв`язок між батьком та дитиною повністю втрачений, відповідач не вживає будь-яких дій для відновлення стосунків з дитиною. Байдужа поведінка відповідача негативно впливає на психіку дитини. Крім того вказує, що згідно судового наказу, виданого Острозьким районним судом Рівненської області з відповідача стягнуто на її користь на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідач не сплачує присудженні з нього до стягнення аліменти. Зазначає, що у зв`язку з тим, що на даний час вікові потреби доньки зросли, відтак розмір аліментів, визначений судовим наказом, є недостатнім для забезпечення належних умов проживання та розвитку доньки. Покликаючись на те, що відповідач є працездатною особою, а відтак має можливість сплачувати аліменти у розмірі 1600 грн. щомісячно. Вважає, що існують передбачені законом підстави для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , а також існують підстави для збільшення стягуваних з нього аліментів на утримання дитини, що й спонукало її звернутися до суду з вищевказаним позовом. Ухвалою від 01.12.2021р. прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 20.04.2022р. закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду у судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивачки - адвокат Шминдрук О.Ф. позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила суд їх задовольнити та позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та змінити розмір аліментів, визначений судовим наказом Острозького районного суду Рівненської області від 04.03.2021 року у цивільній справі № 567/178/21 та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1600 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. При цьому пояснила, що відповідач [PERSON] після винесення судового рішення про розірвання шлюбу з позивачкою [PERSON] , вихованням та утриманням своєї доньки не займався, будь-якої уваги для доньки не приділяв, жодного разу не відвідував та не цікавився її життям та здоров`ям, жодного разу не телефонував, не вітав з святами, днями народженнями, аліменти не сплачував. Відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, спроби відновити спілкування з дитиною він не здійснює, хоча будь-яких перешкод для цього позивачка не чинить. На даний час зв`язок між дитиною і відповідачем втрачено. Відповідач будь-якої матеріальної допомоги для утримання доньки не надає, в той час як по мірі дорослішання у дитини збільшуються потреби, а тому просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у відповідності до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, зокрема, шляхом надсилання судових повісток за останньою відомою адресою місця його проживання та шляхом розміщення оголошення на сайті Острозького районного суду веб-портал судова влади України http://ost.rv.court.gov.ua/sud1713/. Відповідач правом подати до суду відзив на позовну заяву не скористався. Згідно абз.2 ч.1 ст.131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в частині позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітньої доньки та при вирішенні спору в частині зміни стягуваних з відповідача аліметів на утримання дитини покладається на розсуд суду. Пояснила, що до органу опіки та піклування Острозької міської ради надійшло звернення позивачки [PERSON] про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . В ході з`ясування обставин, на які покликалася позивачка як на підставу для позбавлення позивача батьківських прав, органом опіки та піклування було встановлено, що [PERSON] впродовж тривалого часу участі у вихованні доньки не приймає, не цікавиться її здоров`ям, не намагається зустрічатися з дитиною, аліментів не сплачує, іншої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, дитиною опікується виключно її матір, яка постійно цікавиться розвитком доньки та самостійно приймає безпосередню участь у вихованні та утриманні дитини. Вчинення перешкод для [PERSON] у спілкуванні з дитиною зі сторони [PERSON] не встановлено і [PERSON] з будь-якими заявами про наявність у нього перешкод у вихованні доньки до служби у справах дітей не звертався. Вказала, що питання доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] було предметом розгляду на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, на яке він жодного разу не з`явився. Зазначила, що у телефонній розмові з [PERSON] йому неодноразово пропонувалося з`явитися на засідання комісії та проявити свій інтерес до дитини, надавши з даного приводу свої пояснення, проте [PERSON] засідання комісії проігнорував та не скористався своїм правом надати будь-які пояснення чи заперечення. Зазначила, що з урахованням зібраних матеріалів, вивчивши ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків та інші обставини, що мають значення, діючи в інтересах малолітньої, було прийнято рішення надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] . Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. За клопотанням представника позивачки з урахуванням положень ст.ст.280-282 ЦПК України, з метою уникнення безпідставного затягування розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки - адвоката Шминдрук О.Ф., представника третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області, вивчивши матеріали справи та дослідивши докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З пояснень представника позивачки та третьої особи, письмових доказів, досліджених в судовому засіданні встановлено наступне. Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано згідно рішення Острозького районного суду Рівненської області від 10.12.2020 року (а.с.11). Під час шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] , батьком якої вказано відповідача [PERSON] , а матір`ю - позивачку [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 02.10.2018 року (а.с.9). З доводів позивачки та матеріалів справи судом встановлено, що після розірвання шлюбу [PERSON] з малолітньою донькою [PERSON] проживають в [ADDRESS] , а відповідач [PERSON] окремо від них за адресою : [ADDRESS] , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання №825 від 25.10.2018р., №841 від 29.10.2018 р., довідкою про склад сім`ї №1611 від 28.09.2021 р. та адресною довідкою від 29.12.2021р. (а.с.8, 10, 12, 40). Згідно довідки Острозького дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №2 «Веселка» гуманітарно-естетичного напрямку Острозької міської ради № 44 від 29.09.2021р., за час перебування малолітньої [PERSON] , [INFO] , у закладі дошкільної освіти, дитиною опікується її матір [PERSON] , яка постійно цікавиться розвитком дівчинки, бере участь у житті групи, вчасно приводить та забирає доньку. На рекомендації вихователів та практичного психолога реагує правильно та виконує їх. Батько малолітньої [PERSON] у вихованні доньки участі не приймає, за час перебування дитини у закладі жодного разу не з`являвся (а.с.14). Згідно акту оцінки потреб сім`ї [PERSON] від 04.10.2021р. за місцем проживання [ADDRESS] на момент оцінювання встановлено, що [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. В будинку наявні всі необхідні умови для належного проживання малолітньої [PERSON] (а.с.16-19). Згідно судового наказу Острозького районного суду Рівненської області від 04.03.2021 року з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в мінімальному розмірі, визначеному законом - 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно,що на час розгляду справи у суді складає 1050 грн. З доводів позивачки та матеріалів справи судом встановлено, що відповідач будь-якої участі у матеріальному забезпеченні дитини впродовж тривалого часу не приймає та згідно довідки Демидівського відділу державної виконавчої служби у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) № 10593 від 08.10.2021 року відповідач [PERSON] за період з лютого 2021р. по вересень 2021р. не сплачував присуджені з нього до стягнення аліменти на користь позивачки [PERSON] на утримання малолітньої дитини (а.с.13). З дослідженого судом висновку органу опіки та піклування Острозької міської ради Рівненської області від 15.11.2021 р. вбачається, що після звернення позивачки, орган опіки та піклування, вивчивши ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків та інші обставини, що мають істотне значення, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини, та діючи в інтересах малолітньої дитини, вирішив за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.15). Таким чином, з досліджених судом доказів встановлено, що відповідач, який є батьком [PERSON] , [INFO] , не піклується про її стан здоров`я, фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідним харчуванням, лікуванням, умовами проживання, що негативно впливає на фізичний та духовний розвиток дитини, як складову виховання. Зазначені обставини свідчать про те, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Одночасно з матеріалів справи вбачається, що неналежна поведінка відповідача щодо участі у вихованні, утриманні, забезпеченні належних та безпечних умов життя своєї дитини має місце на протязі тривалого періоду часу. В судовому засіданні встановлено, що відповідач повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Він не бере участі в утриманні, вихованні та розвитку своєї доньки, взагалі не цікавиться її життям, здоров`ям, не виявляє будь-якого інтересу до неї. На даний момент відповідач продовжує свідомо ухилятися від виконання своїх батьківських обов`язків, перешкод, які б заважали відповідачу виконувати батьківські обов`язки судом не встановлено та відповідач про такі перешкоди суд не повідомив, бажання щодо налагодження стосунків з дитиною відповідач не виявляє, а тому згідно висновку органу опіки та піклування було прийнято рішення про доцільність позбавлення його батьківських прав. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач, не докладає належних зусиль для того, щоб брати належну участь у житті своєї доньки. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001р. №2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 цього Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Слід зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку, а саме виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено, виходячи з наданих суду доказів. Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він : 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до п.п.15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson V. Sweden (№2) від 27.11.1992) вказує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішеннях акцентував увагу, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків. В судовому засіданні встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, своє ставлення до виховання дитини не змінив, не прагне налагодити стосунки з дитиною, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не цікавиться її життям, не спілкується із дитиною та не піклується про її стан здоров`я, не дає дитині доступу до культурних та інших цінностей. Відповідач [PERSON] у службу в справах дітей із заявою про те, що йому перешкоджають спілкуватися з дитиною, не звертався. При цьому, наведені вище обставини переконують суд у тому, що відповідач взагалі не має бажання та не спроможний виконувати батьківські функції відносно своєї доньки. Отже, в судовому засіданні встановлено, що відповідач свідомо ухиляється тривалий час від виконання своїх батьківських обов`язків, що у відповідності до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення батьківських прав. З урахуванням вище встановлених обставин суд погоджується з висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки обставини наведені у такому висновку знайшли своє підтвердження у доказах, досліджених судом. Враховуючи положення ч.8 ст.7 Сімейного кодексу України у відповідності до яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, суд вбачає фактичні та правові підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] . При вирішенні вимоги позивачки про зміну розміру аліментів, визначених судовим наказом Острозького районного суду Рівненської області від 04.03.2021 року у цивільній справі № 567/178/21, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленністю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Як було вище встановлено судом, згідно судового наказу Острозького районного суду Рівненської області від 04.03.2021 року з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в мінімальному розмірі, визначеному законом - 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, що на час розгляду справи у суді складає 1050 грн., та з часу видачі вищевказаного судового наказу змінилися обставини, які відповідно до вимог ст.182 СК України враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Так, з часу видачі вищевказаного судового наказу зросли вікові потреби дитини, а визначений судовим наказом їх розмір є недостатнім для забезпечення належних умов для проживання та розвитку дитини, що зумовило зміну матеріального становища позивачки. З досліджених судом доказів встановлено, що відповідач є працездатною особою, інших непрацездатних або неповнолітніх осіб на утриманні не має,з урахуванням вище встановлених обставин суд приходить до висновку про наявність фактичних та правових підстав для зміни розміру стягуваних з відповідача аліментів на утримання дитини, та на переконання суду відповідач має можливість сплачувати аліменти у розмірі 1600 грн., оскільки належне утримання дитини являється обов`язком не тільки матері, але й батька. На переконання суду, розмір стягуваних з відповідача аліментів у мінімально визначеному законом розмірі на утримання дитини, з урахуванням постійно зростаючих потреб дитини, є недостатнім для забезпечення належного утримання та всебічного розвитку дитини. Беручи до уваги встановлені обставини справи суд приходить до переконання, що розмір аліментів, які стягуються з відповідача є недостатнім та підлягає збільшенню, оскільки утримання малолітньої дитини у її віці потребує від батьків додаткових зусиль та матеріальних витрат, а з урахуванням необхідності збільшення витрат, існуючий розмір аліментів є недостатнім для задоволення розумних потреб дитини та забезпечення рівня її життя, необхідного для гармонійного фізичного, розумового, духовного, морального і соціального її розвитку. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до вимог ч.1 ст.3 Конвенції ООН про права дитини (надалі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.51 Конституції України, ст.180 СК України обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття лежить на обох батьках. У відповідності до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з вимогами ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини та розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач доказів, які б спростовували доводи, наведені позивачкою, якими вона обґрунтовує заявлені позовні вимоги, не надав, а відтак з урахуванням здійснення цивільного судочинства на засадах змагальності сторін, суд приходить до висновку про наявність фактичних та правових підстав для зміни розміру стягуваних з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними і чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 23.12.2019р. у справі № 344/10971/16-ц, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначення розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Враховуючи наведене, а також виходячи з того, що сторони повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, встановленого прожиткового мінімуму для дитини, та враховуючи зростаючі потреби дитини, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1600 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає, що такий розмір аліментів відповідатиме фінансовим можливостям та обов`язку батька забезпечити умови життя та розвитку його малолітньої доньки, а також визначеному законодавцем способу, який обрала позивачка. Позов про збільшення розміру аліментів був поданий 30.11.2021р., а відтак за правилами ст.191 СК України саме з цього часу необхідно стягувати аліменти у новому розмірі. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, відтак відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, а тому з [PERSON] слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved