Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовує тими обставинами, що перебували у шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 липня 2020 року. Від шлюбних відносин сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Оскільки рішенням суду про розірвання шлюбу питання про стягнення аліментів не було вирішено а Відповідач відмовляється від сплати аліментів, Позивач самостійно несе витрати на виховання, навчання, лікування та забезпечення звичайних побутових потреб дітей. Позивач неодноразово обговорювала питання сплати аліментів з Відповідачем, але до моменту звернення з цим позовом питання сплати аліментів не вирішене, Відповідач самостійно аліменти не сплачує та не бере участі у матеріальному забезпеченні дітей. Внаслідок чого Позивачка просить: 1. Визначити аліменти, які підлягають сплаті Відповідачем Позивачу у твердій сумі, а саме 2500 грн. на місяць на кожну дитину, до досягнення кожною дитиною 18 річного віку, разом - 5000 гривень на місяць на обох дітей; 2. Стягнути з відповідача аліменти за попередній період починаючи з 24.07.2020р. по грудень 2021 року включно у розмірі 86290,00 грн. (вісімдесят одну тисячу двісті дев`яносто гривень 00 копійок); 3. Стягнути з Відповідача додаткові витрати на дитину, які понесла Позивач, у загальній сумі 8115,25 грн. (вісім тисяч сто п`ятнадцять гривень 25 копійок); 4. Стягнути з Відповідача додаткові витрати на навчання [PERSON] у другому семестрі, що мають бути оплачені до 20 січня 2022 року, в сумі 5 000, 00 грн. (п`ять тисяч гривень 00 копійок). 5. Зобов`язати Відповідача фінансувати витрати на навчання [PERSON] рівними платежами по 5000,00 грн. зі строком оплати не пізніше 01.06.2022 р., 01.01.2023 р., 01.06.2023 р., 01.01.2024 р., 01.06.2024 р., 01.01.2025 р., на загальну суму 30 000,00грн. (тридцять тисяч гривень 00 копійок). Позивачка в судове засідання не з`явилася, до його початку представник позивачки - [PERSON] подав суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, позов підтримує, просить задовольнити позов. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно, клопотань суду не надсилав. Вивчивши матеріали справи в повному об`ємі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 липня 2020 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] та доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис №1542 від 31 липня 2015 року та копією свідоцтва про народження, виданого Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 491 від 16 лютого 2006 року. Після розірвання шлюбу відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Відповідно до ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Крім того суд враховує, що прожитковий мінімум на утримання дітей переглядається двічі на рік в сторону збільшення і відповідно до ч. 2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини , тобто батьки повинні забезпечити рівень життя дітей, необхідний для їх гармонійного розвитку, а не тільки мінімальні потреби дітей в їжі і одязі. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд, задовольняючи позов в частині стягнення аліментів на утримання дітей, вважає, що аліменти з відповідача на користь позивачки на утримання дітей - сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] підлягають стягненню в розмірі по 2500 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 20 грудня 2021 року і до досягнення дітьми повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд враховує, що такий розмір аліментів на двох дітей визначений ч.5 ст.183 Сімейного кодексу України, матеріальне становище позивача, що з 01 грудня 2021 року прожитковий мінімум на дитину віком до 06 років становить 2100 гривень, від 06 років - 2618 гривень, те, що батьки в рівних частинах повинні нести витрати по утриманню та вихованню дітей. Щодо вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів за попередній період, починаючи з 24.07.2020 року по грудень 2021 року включно у розмірі 86 290,00 грн. , суд вважає за необхідне зазначити наступне. Стягнення аліментів за минулий час та заборгованості за аліментами визначено статтею 194 Сімейного кодексу України, так згідно ч.1 цієї статті, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Відповідно до ч.2 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Постановою Верховного суду від 18.05.2020 року (справа № 215/5867/17) сформовано правову позицію, про те, що частиною другою статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести такі обставини як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині. Відповідно, до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З листа [PERSON] , надісланого [PERSON] 30.04.2021 року, що підтверджується чеком «УКРПОШТА» від 05.05.2021 року вбачається, що позивачка зверталася до відповідача про необхідність сплати аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] . Тому суд вважає, що позовна заява в частині стягнення з відповідача аліментів за попередній період починаючи з 24.07.2020 року по грудень 2021 року включно у розмірі 86290,00 грн. підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивачки про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, які понесла позивачка у загальній сумі 8 115,25 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч.1 статті 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Виходячи з норм ст.185 СК України, додатковими витратами, які підлягають стягненню є: періодичні витрати на лікування дитини (в тому числі на оздоровлення); систематичні витрати, понесені у зв`язку з постійною хворобою дитини, фізичними травмами; витрати на гуртки, заняття, які розвивають конкретні здібності дитини. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. Додаткові витрати визначаються залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. У п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Верховний Суд зауважує, що до таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на якусь хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи №336/1488/19д від 26 серпня 2020 року і яка в силу ч.4 ст. 263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, суд звертає увагу, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, отже, такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України В силу ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Встановлено, що в зв`язку з лікуванням дітей, позивачка понесла додаткові витрати: 2880,00 гривень за медичне обстеження [PERSON] , що підтверджується копією акту та чеку від 04.11.2021 року, 552,50 гривень - за медичне обстеження [PERSON] , що підтверджується копією акту та чеку від 04.11.2021 року, 230,00 гривень - за медичне обстеження на Короновірус [PERSON] , що підтверджується копією акту виконаних робіт 34385 від 13.11.2021 року, 2161,00 грн. - за медичне обстеження [PERSON] , що підтверджується копією акту виконаних робіт 35421 від 10.12.2021 року, 2800,00 гривень за підготовчі курсу для вступу [PERSON] до Фахового коледжу мистецтв та дизайну, що підтверджується копією рахунку та квитанцією про оплату від 06.06.2021 року, 10000,00 грн. - оплата за навчання [PERSON] у Фаховому коледжі мистецтв та дизайну. Враховуючи надані позивачкою докази, суд вважає вимоги позивачки про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, які понесла позивачка у загальній сумі 8115,25 грн. такими, що підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат на навчання [PERSON] у другому семестрі, що мають бути оплачені до 20 січня 2022 року, в сумі 5 000, 00 грн. то ці вимоги теж підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про зобов`язання відповідача фінансувати витрати на навчання [PERSON] рівними платежами по 5000,00 грн. зі строком оплати не пізніше 01.06.2022 року, 01.01.2023 року, 01.06.2023 року, 01.01.2024 року, 01.06.2024 року, 01.01.2025 року, на загальну суму 30 000,00грн. , то в задоволенні цих позовних вимог слід відмовити. При вирішенні спору в цій частині суд враховує, що питання про додаткові витрати може вирішуватись шляхом стягнення додаткових витрат, а зобов`язання здійснення додаткових витрат. Також з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: partial