Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що вони, мешканці квартир 9 та [ADDRESS] , є фактичними користувачами та фактичними власниками даних квартир, де вони проживають з часу свого народження. Квартира 9 була передана в користування, згiдно ордера №59, виданого Мiнiстерством геології УРСР [PERSON] [INFO] , який є батьком [PERSON] . В даній квартирі з часу видачі ордера зареєстровані: [PERSON] , 1948 року народження, [PERSON] , 1966 року народження, [PERSON] , 1969 року народження та [PERSON] , 1971 року народження. Крім того в даній квартирі зареєстровані та проживають з часу свого народження [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] . Квартира 10 була передана в користування, згідно ордера - розпорядження №16 [PERSON] - бабуся [PERSON] . 3 часу видачі ордера в квартирі проживає [PERSON] . Крім цього в квартирі зареєстровані та проживають: [PERSON] , [PERSON] , 1981 року народження, [PERSON] , 2015 року народження та [PERSON] , 2017 року народження. Також аналогічні ордери були видані на квартири 2. де проживали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та квартира 12 , де проживала [PERSON] . На даний час на квартири 2 та 12 оформлено право власності та дані квартири відчуженi та не перебувають у власності ДП «Захiдукргеологія». Згідно інформації, наданоi ОКП ЛОР «БТ та ЕО» у будинку [ADDRESS] здійснена державна реєстрація права власності за квартирами № 2 гр. [PERSON] , [PERSON] в рівних частинах на 1/2 на підставі договору купівлі-продажу вiд 20.12.2002р., № 3 за гр. [PERSON] . [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності 15.07.2004р. виданого ЛВ Українського державного геологорозвіл. Інституту згідно розпорядження № 05/678 вiд 08.07.2004р.; № 4 за гр. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності 30.08.2004р. виданого Львівським вiддiленням Українського державного геологорозвідувального. Інституту згiдно розпорядження № 05/679 вiд 08.07.2004р.; № 12 за гр. [PERSON] на підставі свідоцтва № Г-00019 від 30.06.1999р. виданого Державним геологічним підприємством. Крім цього згiдно довiдки про наявність квартир у вiдомному будинку ДГП «Захiдукргеологія» на [ADDRESS] , яка надавалась директору Департаменту житлового господарства ЛМР Сенику М.П. за № 1-7 вiд 15.03.2001 р. у будинку перебувало 4 квартири, якi вiдносились до житлового фонду, а саме кв.кв. 2 , 9, 10, 12. На уснi звернення позивачів до керівництва ДП НАК «Надра України» «Захiдукргеологія» щодо надання необхідної документації для здійснення приватизації житла чи оформлення права власності на зазначені квартири, які тривалий період часу перебувають у їхньому користувані (понад 50 років), їм не надавали конкретноi вiдповіді. Також звернулись з вiдповiдними заявами до Львівської міської ради, відділу приватизації комунального майна. Галицької районної адміністрації. На їхні численні звернення та адвокатські запити щодо можливості оформлення права власності на данi квартири були отримані відповіді про неможливiсть здійснення приватизації з тих причин, що дані квартири не переданi до житлового фонду Львівської міської ради, а відтак перебувають у власності ПрАТ «НАК «Надра України». Зазначають, що окрім фактичного проживання на підставі ордерів, постійно сплачують всі комунальні послуги, квитанції на які виписуються головним бухгалтером ДП за підписом заступника директора Драгущака Г.М. Просили позов задоволити. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 14.04.2022 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 06.05.2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено до судового розгляду. Позивачі в судовому засіданні підтримали позов. Надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Просили позов задоволити. Представники відповідачів в судове засідання не з`явились. Належним чином повідомленні про день, час та місце розгляду справи шляхом направлення повідомлення на офіційну електронну адресу, що підтверджується довідками про доставку електронного листа від 12.05.2022 року. Треті особи в судове засідання не з`явились. Належним чином були повідомленні про день, час та місце розгляду справи. До суду подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Зазначили, що позовні вимоги підтримують. Представник Органу опіки та піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради в судове засідання не з`явився. Належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи шляхом направлення повідомлення на офіційну електронну адресу, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 12.05.2022 року. Дослідивши матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, вислухавши сторін, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що згідно ордера №59, виданого Мiнiстерством геології УРСР [PERSON] надано право на заняття і використання квартири в домоуправлінні КГП треста «Львовнефтегазразведка», що складається з двох кімнат площею 32 кв.м. по [ADDRESS] . Згідно ордера-розпорядження №16 [PERSON] передано в користування квартиру [ADDRESS] . З витягу з реєстрації територіальної громади №74019 Львівської міської територіальної громади від 23.12.2021 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З витягу з реєстрації територіальної громади Львівської міської територіальної громади №74073 від 24.12.2021 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . У відповіді т.в.о. директора ДП «Західукргеологія» Миколи Паучок №04-1310/13 від 03.11.2020 зазначено, що будівля за адресою [ADDRESS] площею 8273,8 кв.м. перебуває у приватній власності ПрАТ «НАК «Надра України», що підтверджується свідоцтвом про право власності від 09.02.2013 року (крім приміщень загальною площею 346,2 кв.м., що перебувають у власності/користуванні інших юридичних та фізичних осіб). У відповіді голови правління Кузьмича Тараса №1105/2/01/09 від 28.10.2020 року зазначено, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 17.08.2000 № 1273 до статутного капіталу Компанії було передано майно ДГП «Західукргеологія», в тому числі адміністративна будівля, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (дублікат) вiд 10.01.2008 дочірнє підприємство «Національної акціонерної компанії «Надра України» «Західукргеологія» володiло на праві державної власності та повного господарського відання будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 8620,0 кв.м. Станом на 28.10.2020 року вказана вище будівля, загальною площею 8273,8 кв.м. перебуває в приватній власності ПрАТ «НАК «НАК «Надра України», що підтверджується свідоцтвом про право власності від 09.02.2013 (крiм приміщень загальною 346,2 кв.м., що перебувають власності/користуваннi iнших юридичних та фізичних осіб). Водночас, звертає увагу, що відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму та які знаходяться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Таким чином, адміністративна будівля за адресою: [ADDRESS] не є державним житловим фондом, що підлягає приватизації. Згідно відповіді Юридичного департаменту Львівської міської ради №2901-вих-61490 від 14.07.2021 вбачається, що зі звернення мешканців будинку [ADDRESS] та долучених документів будинок [ADDRESS] не є власністю територіальної громади м.Львова. Вiдповiдно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно нежитловий будинок [ADDRESS] знаходиться у власності Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України». В будинку [ADDRESS] знаходиться 6 квартир. Квартири №№2,3,4,12 приватизовані відповідно до свідоцтв про право власності на квартири, виданих державним підприємством «Західнкргеологія», зареєстрованих в Львівському міжміському бюро технічної інвентаризації. Квартири №№9 та 10 не приватизовані, мешканці яких проживають з 1957 та 1973 років згідно ордерів. Всi мешканці будинку сплачують комунальні послуги ДП «Західукргеологія» ПРАТ НАК «Надра України». ДП «Західукргеологiя» ПРАТ НАК «Надра України» до Львівської міської ради з питанням передачі квартир 9,10 на [ADDRESS] у власність територіальної громади м.Львова не зверталось. З відповіді Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №31-вих-93589 від 25.11.2020 року вбачається, що будинок [ADDRESS] не є власністю територіальної громади м.Львова. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно нежитловий будинок [ADDRESS] знаходиться у власності Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України». Питання надання дозволу приватизації квартири №№8,9 відноситься до їх повноважень. З відповіді Управління житлового господарства Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради №2501-вих-9239 від 09.02.2021 вбачається, що згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно будинок [ADDRESS] знаходиться у власності Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України». Квартири в цьому будинку - це відомчий державний житловий фонд та не належать до комунальної власності м.Львова. З відповіді Комунальної установи «Львівський міський центр приватизації державного житлового фонду» №19/01-21-11 від 19.01.2021 року вбачається, що згідно поданої адвокатом Кісь О.Р. копії листа Галицької районної адміністрації від 25.11.2020 №31-вих-93589 будинок [ADDRESS] не є власністю територіальної громади м.Львова, а відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно нежитловий будинок [ADDRESS] знаходиться у власності Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України». Квартири в цьому будинку - це відомчий державний житловий фонд та не належить до комунальної власності м.Львова. Роз`яснено, що юридичний департамент Львівської міської ради не вправі передавати у власність громадян квартиру, яка належить іншому відомству. З копії свідоцтва про право власності № Г-00653 від 10 січня 2008 року вбачається, що Дочірнє підприємство Національної акціонерної-компанії «Надра України «Західукргеологія» дійсно володіє на праві державної власності та повного господарського відання будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Загальна площа будинку становить 8620,0 кв.м. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зазначено, що будівля за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 8273,8 кв.м. перебуває у власності Публічного Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «НадраУкраїни». Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно з ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як роз`яснено у п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч. 3 ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2 ст. 344 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 344 ЦК України необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто володілець не повинен був та не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, тобто обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали б найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Таким чином, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий. Тобто право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Для нерухомого майна тривалість володіння складає десять років. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Крім того, щодо набуття права користування та права власності на житло комунальної власності чинне законодавство містить ряд спеціальних норм, які обмежують такі підстави. Зокрема, ст.ст. 5, 9, 15, 51 ЖК України і Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» до виключної компетенції органу місцевого самоврядування та його виконавчого органу відносять питання надання громадянам у користування жилих приміщень комунальної власності територіальної громади, а також набуття на них права власності шляхом його подальшої приватизації. Надані позивачами докази підтверджують факт того, що позивачі на цей час не володіють повною інформацією з приводу дійсного власника квартири. Але це не доводить того факту, що майно на цей час не має власника. В матеріалах справи є доказ щодо останнього відомого позивачам власника майна (свідоцтво про право державної власності за ДП «Західукргеологія» НАК «Надра України» від 10.01.2008 р. а.с.62) Ліквідація державного підприємства не свідчить про те, що квартира вибула з власності держави. Майно державного підприємства після ліквідації передається або правонаступникам, або державі. Відповідь ДП «Західукргеологія» ПРАТ НАК «Надра України» про невключення певної площі будинку до власності підприємства не доводить того, що невключена житлова площа відноситься саме до квартири позивачів. Відповідь з Львівської міської ради не доводить правильність позиції позивачів, оскільки будинок та квартири, по які йдеться, ніколи не належали Львівській міській раді. Отже, факт постійного та безперешкодного проживання у квартирі, що належало до відомчого житлового фонду - не може бути підставою для визнання права власності на відомче житло за набувальною давністю. Для набуття права власності на житло діючим законодавством встановлено певний порядок (викуп, приватизація). Лише дотримуючись цього порядку особа може набути право власності на житло, що перебуває у комунальній або державній власності. Подібних висновків дійшла Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 20 вересня 2017 року у справі №202/3392/15-ц. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання за [PERSON] , [INFO] право приватної власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 44,4 кв.м., житловою площею 31,8 кв.м. та визнання за [PERSON] , [INFO] право приватної власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 45,3 кв.м., житловою площею 32,6 кв.м. на підставі ст. 344 ЦК України, виходячи із того, що [PERSON] та [PERSON] протягом всього часу були наймачами вищевказаних квартири, а не її добросовісними володільцями, а тому відсутні підстави для задоволення даного позову. Питання розподілу судових витрат по сплаті судового збору суд вирішує згідно вимог ст.141 ЦПК України та у зв`язку з відмовою у задоволенні позову суд вважає за необхідне покласти такі витрати на позивачів.

Outcome: dismissed