Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

Позивач звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат», Публічного акціонерного товариства «Запорізький сталепрокатний завод», Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», Приватного акціонерного товариства «Запоріжвогнетрив» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я зазначивши, що відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання від 15.12.2020 року, (протокол № 2060), виданими ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» (Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг), позивачу встановлено професійні захворювання: Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пилотоксичний бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії) група В, ЛН першого- другого ступеня; радикулопатія білатеральна попереково-крижова L5-S1 та шийна С6-С7, з помірними статико-динамічними порушеннями, з больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ периюго-другого ступеня) і колінних (ПФ першого-другого ступеня) суглобів». 15.12.2020 року позивачу встановлено остаточно діагноз за вказаними вище професійними захворюваннями, а саме: «Хронічне професійне захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи позивача в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь» (21 рік, 04 місяці), Дніпровський Алюмінієвий завод (02 роки 09 місяців) та ПРАТ «Запоріжвогнетрив» (02 роки 09 місяців). Причиною виникнення отриманих позивачем професійних захворювань є наявність на його робочих місцях на Дніпровський Алюмінієвий завод, ПАТ «Запоріжсталь», ПРАТ «Запоріжвогнетрив» шкідливих виробничих факторів, перелік яких визначено в пункті 18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 29.12.2020 року». Згідно довідки до акта огляду МСЕК серія 12 ААБ № 092779 від 18.01.2021 року позивачу встановлено третю групу інвалідності, причина інвалідності: професійне захворювання. Згідно Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, серія АБ № 0042001 від 18.01.2021 року - ступінь втрати професійної працездатності складає 50 (п`ятдесят) %. Таким чином, позивач вважає встановленим безумовний причинний зв`язок між виникненням у позивача професійних захворювань і роботою на протязі 29 років 04 місяців в умовах впливу шкідливих факторів на підприємствах відповідачів. За таких обставин з боку роботодавців (Відповідачів) позивачу має бути відшкодована моральна шкода, завдана ушкодженням здоров`я, а саме - отриманням професійного захворювання пропорційно часу який позивач працював на підприємствах кожного з Відповідачів. Ухвалою суду від 23.02.2022 року по справі було відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та встановленням строку для подачі відзиву на позовну заяву. До початку судового розгляду до суду надійшла заява від Приватного акціонерного товариства «Запоріжвогнетрив» та ПАТ «Запоріжсталь» про затвердження мирової угоди разом з мировою угодою по цивільній справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат», Публічного акціонерного товариства «Запорізький сталепрокатний завод», Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», Приватного акціонерного товариства «Запоріжвогнетрив» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я. Ухвалою суду від 07.06.2022 року суд закрив провадження щодо відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я до відповідачів - Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», Приватного акціонерного товариства «Запоріжвогнетрив», затвердивши мирову угоду. Щодо інших відповідачів, розгляд справи було продовжено на загальних підставах. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю на підставі наданих до позову письмових доказів в обґрунтування своїх вимог. Представники відповідачів - Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» та Публічного акціонерного товариства «Запорізький сталепрокатний завод» у судове засідання не з`явилися. Правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалися, причини неявки у судове засідання суду не повідомили, у зв`язку з чим, відповідно до ст.ст. 280-283 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних доказів. Відповідно до положень ч. 2ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу задопомогою звукозаписувальноготехнічного записуне здійснювалось. Отже, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності,суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного: Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В ході розгляду справи доведено, що позивач [PERSON] у період з 1986 року по 2020 рік працював у шкідливих умовах на підприємствах: Дніпровський алюмінієвий завод (надалі реструктуризовано в ПАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат»), стаж 2 роки 9 місяців ПАТ "Запорізький сталепрокатний завод», стаж 2 роки 6 місяців; ПАТ "Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», стаж 21 рік, 4 місяці; ПАТ "Запоріжвогнетрив", стаж 2 роки, 9 місяців. Загальний стаж роботи на вказаних вище підприємствах в умовах впливу шкідливих факторів становить - 29 років 04 місяці. Відповідно до Медичного висновку лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання від 15.12.2020 року, (протокол № 2060), виданими ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» (Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг), позивачу встановлено професійні захворювання: Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пилотоксичний бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії) група В, ЛН першого- другого ступеня; радикулопатія білатеральна попереково-крижова L5-S1 та шийна С6-С7, з помірними статико-динамічними порушеннями, з больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ периюго-другого ступеня) і колінних (ПФ першого-другого ступеня) суглобів». Відповідно до пунктів 9 та 17, 18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 29.12.2020 року (Форма П-4) Позивачу встановлено остаточно діагноз за вказаними вище професійними захворюваннями. Згідно довідки до акта огляду МСЕК серія 12 ААБ № 092779 від 18.01.2021 року Позивачу встановлено третю групу інвалідності, причина інвалідноіті: професійне захворювання. Згідно Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, серія АБ № 0042001 від 18.01.2021 року - ступінь втрати професійної працездатності складає 50 (п`ятдесят) %. Встановлене підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, які прийнятті судом як належні та допустимі. Таким чином, суд вважає встановленим безумовний причинний зв`язок між виникненням у позивача професійних захворювань і роботою на протязі 29 років 04 місяців в умовах впливу шкідливих факторів на підприємствах Відповідачів. Відповідно до статті 2 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року , абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду чи галузевої належності. У відповідності зі ст.ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок отримання ним професійного захворювання. Суд, дослідивши медичні документи позивача про отримання ним професійних захворювань, дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода, так як він відчуває фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні Нечипорук та Йонкало проти України № 42310/04 від 21.04.2011 року, роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. В даному випадку, суд враховує що внаслідок професійного захворювання та втрати ступеню працездатності з вини відповідачів, позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних та психічних стражданнях, якій позивач зазнав, що призводить до порушення її звичайного способу життя та вимагає від неї додаткових зусиль для його організації. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує наступне: Позивачу 56 років, з яких більшу половину життя (майже 30 років) він працював за робітничим професійним напрямком на підприємствах Відповідачів, інших спеціальностей він не має. Однак, станом не теперішній час, працювати за фахом позивач фізично не зможе ніколи, за станом свого здоров`я, змінився стан та якість життя позивача, що завдає йому постійних моральних страждань. Позивач оцінює спричинену йому Відповідачем моральної шкоду, (внаслідок фізичних та душевних страждань) в грошовому вимірі в розмірі 50 000 грн. Визначаючи розмір шкоди слід виходити з того, що оцінка моральної шкоди є річ глибоко суб`єктивна та позивач сам визначає, яка саме сума може бути достатньою компенсувати шкоду за всі моральні та фізичні страждання, нанесені позивачу відповідачем порушенням його права на безпечні умови праці. Позивач працював на підприємствах: Дніпровський алюмінієвий завод (надалі реструктуризовано в ПАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат»), стаж 2 роки 9 місяців та ПАТ "Запорізький сталепрокатний завод», стаж 2 роки, 9 місяців. Процентна складова стажу роботи Позивача на підприємстві Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» - 33 місяці від загального стажу роботи на підприємствах всіх Відповідачів (352 місяці) та визначається по формулі: 33 х 100 % : 352, та дорівнює 9, 37 %. Таким чином, процентна складова вимоги до Відповідача Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» складає 9,37 % від 50 000 тис. грн., тобто в грошовому еквіваленті це 4 685 грн. Процентна складова стажу роботи Позивача на підприємстві Відповідача - ПАТ "Запорізький сталепрокатний завод» становить 30 місяців від загального стажу роботи на підприємствах всіх Відповідачів (352 місяці) та визначається по формулі: 30 х 100 % : 352, та дорівнює 8, 52 %. Таким чином, процентна складова вимоги до ПАТ "Запорізький сталепрокатний завод» складає 8,52 % від 50 000 тис. грн., тобто в грошовому еквіваленті це 4 260 грн. Стосовно інших відповідачів - Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», Приватного акціонерного товариства «Запоріжвогнетрив» суд закрив провадження по справі, оскільки між позивачем та зазначеними відповідачами укладені мирові угоди, які прийняті та затверджені судом. Щодо стягнення судових витрат суд зазначає наступне: Відповідно до положень ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України). Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу, а тому підстав до стягнення з відповідача таких судових витрат не має. Позивача згідно п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст.141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 496 гривень 20 копійок з кожного відповідача, а заголом 992,40 грн.

Outcome: partial