Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-31 00:00:00

26.12.2016 року [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про витребування у добросовісного набувача частки у спільній власності та переведення прав покупця спільної часткової власності. В обґрунтування позову, з урахуванням уточнень від 09.02.2020 року, зазначила, що 03.11.1981 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. Перебуваючи у шлюбі 08.05.1996 року за спільні кошти подружжя придбали квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (далі - квартира). Таким чином квартира є спільною сумісною власністю подружжя, де доля позивача становить Ѕ частину. 20.05.2005 року шлюб між ними розірвано. Через деякий час колишній чоловік позивача знявся з реєстрації у спірній квартирі, а [PERSON] продовжувала мешкати в ній до липня 2015 року, коли [PERSON] запропонувала їй звільнити квартиру. Так позивач дізналася, що 22.12.2014 року її колишній чоловік продав спільну квартиру [PERSON] без дозволу співвласника, тобто позивача. У 2015 році [PERSON] помер. [INFO] [PERSON] продала спірну квартиру [PERSON] . Однак, 09.10.2015 року [PERSON] продав спірну квартиру [PERSON] та [PERSON] по Ѕ частині кожній. 06.11.2015 року [PERSON] подарувала Ѕ частину квартири [PERSON] 08.10.2019 року постановою Дніпровського апеляційного суду у справі № 205/2018/17 договір, укладений між [PERSON] та [PERSON] визнано недійсним та встановлено, що спірна квартира є спільною сумісною власністю [PERSON] та позивача. Позивач вважає, що оскільки [PERSON] набув майно безкоштовно (за договором дарування), логічніше витребувати у нього Ѕ частину квартири, визнавши за позивачем право власності на таке майно. Також в позові зазначено, що при купівлі спільної сумісної власності [PERSON] було порушено право позивача на переважне право купівлі частки у такій власності. На підставі викладеного [PERSON] в уточненій позовній заяві просить витребувати у [PERSON] Ѕ частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , перевести на [PERSON] права та обов`язки покупця у договорі купівлі-продажу квартири серія та номер 2109 від 09.10.2015 року, які набула [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину спірної квартири, право на яку набула [PERSON] . Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Нижного А.В. відкрито провадження по справі. Від представника відповідачів та третьої особи [PERSON] - адвоката Науменко С.Б. надійшли заперечення на позов і письмові пояснення, в яких заперечував проти задоволення позову, оскільки вимоги є незаконними та необґрунтованими, а позивачем не внесено вартість Ѕ частини квартири на депозитний рахунок суду. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.02.2017 року накладено арешт на спірну квартиру. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2017 року зупинено провадження у цивільній справі № 205/9625/16-ц (2/205/627/17) за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про витребування частки майна та переведення прав покупця, до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 205/2018/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи - [PERSON] , [PERSON] , про визнання недійсним договору купівлі продажу квартири, яка перебуває у провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська. На підставі рішення зборів суддів, згідно розпорядження керівника апарату Ленінського районного суду м. Дніпропетровська № 210 від 14 грудня 2018 року здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 грудня 2018 року справу передано на розгляд судді Остапенко Н.Г. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Остапенко Н.Г. від 17.12.2018 року цивільну справу прийнято до провадження, поновлено провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.04.2019 року зупинено провадження по справі до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 205/2018/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири. Ухвалою судді від 11.10.2019 року провадження по справі поновлено. Ухвалою суду від 04.12.2019 року залучено до участі у цивільній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів - Дніпровську міську раду. 10.03.2020 року від представника відповідачів та третьої особи [PERSON] - адвоката Науменко С.Б. надійшов відзив на позов, в якому заперечував проти задоволення позову. Заперечення обґрунтовано тим, що спірна квартира була придбана [PERSON] за частину коштів, отриманих ним від продажу іншої квартири, тому спірна квартира ніколи не була об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] . До того ж позивач не надала доказів, що спірна квартира дійсно належала їй на праві спільної сумісної власності з [PERSON] . В будь-якому разі [PERSON] мав право продати свою Ѕ частину квартири. Окрім того, у відзиві вказано, позивач просить перевести права покупця у договорі між [PERSON] та [PERSON] , який ніколи не був співвласником квартири разом з позивачем. На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позову. 05.05.2020 року від позивач надійшла відповідь на відзив, в якій зазначила, що постановою Дніпровського апеляційного суду у справі № 205/2018/17 встановлено факт того, що спірна квартира є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , а також визнано договір про відчуження квартири недійсним, тому позивач вважає, що має право як власник спільної сумісної власності вимагати повернення усієї квартири у власність двох співвласників, однак, один із співвласників помер. З урахуванням викладеного просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою суду, постановленою 22.05.2020 року без виходу суду до нарадчої кімнати, задоволено клопотання представника відповідачів Науменка С.Б. про допит свідків. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, просили задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представ та представник [PERSON] - адвокат Науменко С.Б. проти задоволення позову заперечували, просили в його задоволенні відмовити. У судовому засіданні третя особа: [PERSON] проти позовних вимог заперечувала, просила у позові відмовити. Треті особи: [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, не повідомивши про причини неявки. Представник третьої особи: Дніпровської міської ради у судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила. Суд, заслухавши учасників судового процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з огляду на наступне. У судовому засіданні встановлено, що з 03.11.1981 року [PERSON] перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 20.05.2005 року (т.1 а.с.12). Згідно з договором купівлі-продажу від 08.05.1996 року [PERSON] придбав квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано в КП ДМБТІ ДОР на його ім`я (т. 1 а.с.11). 22.12.2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири (т. 1 а.с.18). 26.05.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу спірної квартири (т. 1 а.с.19-20). [INFO] [PERSON] помер (т. 1 а.с.89). 09.10.2015 року між [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу спірної квартири по Ѕ частці кожному покупцю (т.1 а.с.24-25). На підставі договору дарування Ѕ частки квартири від 06.11.2015 року, [PERSON] подарувала 1/2 частину спірної квартири [PERSON] (т. 1 а.с. 26-27). Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 19.09.2016 року право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано по Ѕ частині на [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с.28-29). Відповідно до постанови Дніпровського апеляційного суду від 08.10.2019 року по цивільній справі № 205/2018/17 спірна квартира була набута [PERSON] та [PERSON] під час їхнього перебування у шлюбі, спільними зусиллями та за спільні кошти, вона є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Зазначеною постановою суду, яка набрала законної сили 08.10.2019 року, визнано недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , укладений 22.12.2014 року між [PERSON] та [PERSON] (т. 2 а.с.62-64). Отже, Дніпровським апеляційним судом встановлено, що спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності позивача та [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно з ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 68 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Таким чином, чинним законодавством передбачено, що спільна власність може бути частковою та сумісною. Спільна сумісна власність - це власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності, тоді як у спільній частковій власності частки кожного визначені. Отже, квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , є об`єктом спільної сумісної власності позивача та [PERSON] , який помер [INFO] . Як вбачається з матеріалів справи, поділу майна між ними не було, частка у спільному майні не визначена. Враховуючи викладене, витребування у [PERSON] саме Ѕ частини квартири за адресою: [ADDRESS] , є необґрунтованим та передчасним. З урахуванням обмежень, встановлених ч. 1 ст. 13 ЦПК України щодо розгляду справи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, оскільки позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх порушених прав, а вимога є передчасною, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині витребування Ѕ частини вищевказаної квартири у [PERSON] . Обґрунтовуючи позовні вимоги про переведення прав та обов`язків покупця у договорі купівлі-продажу квартири № 2109 від 09.10.2015 року, які набула [PERSON] , на позивачку та визнання за нею права власності на Ѕ частину вищезазначеної квартири, яку набула [PERSON] , [PERSON] виходила з того, що у відповідності до ст. 362 ЦК України має переважне перед іншими особами право, як співвласник у праві спільної часткової власності, на купівлю частини квартири. Однак, постановою Дніпровського апеляційного суду від 08.10.2019 року по цивільній справі № 205/2018/17 договір купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , визнано недійним з моменту укладення. Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Отже, договір купівлі-продажу квартири від 22.12.2014 року не створив юридичних наслідків, а тому наступні договори щодо відчуження вказаної квартири не стали підставою для набуття власності. Окрім того, суд зазначає, що положення ст. 362 ЦК України застосовуються щодо об`єктів саме спільної часткової власності, яким квартира розташована за адресою: [ADDRESS] , не є. Враховуючи зазначене, суд доходить висновку про необґрунтованість позову в цій частині та відсутність правових підстав для задоволення вказаних вище позовних вимог. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, не відшкодовуються.

Outcome: dismissed