Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом до [PERSON] та [PERSON] . Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] , після смерті якої залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Олексіївської сільської ради Кодимського району Одеської області, площею 1,68 га, право власності на яку посвідчене державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №007695. Його батько [PERSON] , він та відповідачі є спадкоємцями І-ї черги за законом після померлої та прийняли спадщину у відповідності до положень ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на час її смерті проживали та були зареєстровані разом з нею за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, через хворобу, їх батько не оформив право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] та [INFO] помер. Вони в свою чергу, будучи спадкоємцями І-ї черги за законом після його смерті, у встановлений строк, подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Однак через виниклий між ними спір щодо розподілу спадкового майна та в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. У зв`язку з цим позивач не може захистити своє порушене право в позасудовому порядку, а тому просить поділити спадщину та визнати за ним право власності на земельну ділянку, яка відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №007695 належала їх матері [PERSON] . В підготовче засідання позивач не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в підготовче засідання також не з`явились та надали до суду заяви, в яких вони визнали позов у повному обсязі та просили розглянути цивільну справу у їх відсутність. Також зазначили, що позивач компенсував їм в грошовому еквіваленті належну їм частку у спадковому майні. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Крім того, згідно ч.4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачами, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили, що таке визнання суперечить вимогам закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Як встановлено судом, [INFO] померла [PERSON] . Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01.02.2011 року (а.с.7). З копії державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №007695, виданого 20 лютого 2004 року Кодимською районною державною адміністрацією та зареєстрованого в Книзі записів за №316 (а.с.8) вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка, площею \\1,68 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Олексіївської сільської ради. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що за час свого життя спадкодавиця склала заповіт. Ця обставина свідчить про те, що після її смерті спадкування здійснювалось за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця (ч.2 ст. 1220 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. В свою чергу ст. 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] , прийняли її чоловік - [PERSON] , сини - [PERSON] та [PERSON] , а також дочка - [PERSON] , які на час відкриття спадщини після її смерті постійно проживали та були зареєстровані разом з нею за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Кодимської міської ради Одеської області від 28.07.2021 року № 167 (а.с.9). Однак, останні документально не оформили дане прийняття спадщини, внаслідок чого правовстановлюючого документа на спадщину не отримали. Ретельний аналіз цієї обставини вказує на те, що всі спадкоємці І-ї черги за законом, вважаються такими, що у встановленому порядку прийняли спадщину після смерті [PERSON] в розумінні положень ч.3 ст. 1268 ЦК України, та кожний в рівних частках набули право власності на земельну ділянку, площею 1,68 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Олексіївської сільської ради, відповідно до державного акту серії ІІІ-ОД №007695, виданого 20 лютого 2004 року Кодимською районною державною адміністрацією та зареєстрованого в Книзі записів за №316. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] . Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22.03.2017 року (а.с.11). В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що за час свого життя спадкодавець склав заповіт. Ця обставина свідчить про те, що після його смерті спадкування здійснюється за законом. Спадкоємцями І-ї черги за законом після його смерті є діти спадкодавця: сини - [PERSON] та [PERSON] , а також дочка - [PERSON] . Ці обставини підтверджуються копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 01.11.2001 року (а.с.6), серії [NUMBER] від 01.04.199 року (а.с.15) та серії [NUMBER] від 09.10.1989 року (а.с.18). Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Як вбачається з листа державного нотаріуса Кодимської районної державної нотаріальної контори Налдіної М.М. №213/02-14 від 20.05.2022 року після смерті [PERSON] заведена спадкова справа №382/2021 та всі його діти [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заявили право на спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] . Ретельний аналіз цього письмового доказу вказує на те, що всі спадкоємці І-ї черги за законом своєчасно у встановленому порядку прийняли спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] . З огляду на це, кожний із спадкоємців в рівних частках набули право власності на належну спадкодавцю частину земельної ділянки, площею 1,68 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Олексіївської сільської ради, відповідно до державного акту серії ІІІ-ОД №007695, виданого 20 лютого 2004 року Кодимською районною державною адміністрацією та зареєстрованого в Книзі записів за №316. Відповідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до п. п. 4.15, п. 4 глави 10, розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання всіх документів, які посвідчують право власності щодо належності цього майна спадкодавцеві. В свою чергу абзацом 2 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 передбачено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Разом з тим, частина 1 ст. 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Встановлено, що 22 грудня 2021 року державний нотаріус Кодимської районної державної нотаріальної контори Налдіна М.М. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів та через виниклий між сторонами спір щодо розподілу спадкового майна. Ця обставина підтверджується листом №1227/02-14 від 22.12.2021 року . Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Статтею 1267 ЦК України передбачено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Таким чином з моменту прийняття спадщини двома або більше спадкоємців спадкове майно, як правило, є об`єктом їх спільної часткової власності. Частка у спадщині - не те ж саме, що і частка у праві спільної власності. Проте враховуючи схожість у правовому регулюванні при здійсненні поділу спадщини або виділу частки у натурі використовуються норми, які регулюють поділ майна, що є у спільній частковій власності або виділ частки з цього майна. Поділ спадщини і виділ частки спадкоємця здійснюються на підставі положень ст. ст. 364-367 ЦК, що регулюють процедуру поділу (виділу частки) майна, що є об`єктом права спільної часткової власності з урахуванням особливостей поділу спадкового майна, визначеного нормами спадкового права. Правочин про поділ спадщини здійснюється за згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, і оформляється договором між ними, у якій зазначаються належні їм реальні частки у спадщині. Даний договір може стосуватися як поділу усього спадкового майна, так і виділу частки одного чи кількох спадкоємців. При цьому допускається грошова компенсація, якщо вартість майна є різною. При недосягненні згоди здійснюється у судовому порядку відповідно до часток, належних кожному із спадкоємців. У останньому випадку поділ спадкового майна оформляється судовим рішенням (п. 230 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Обидва відповідачі [PERSON] та [PERSON] позов визнали, не заперечували проти його задоволення, оскільки позивач відшкодував їм в грошовому еквіваленті належні їм частки у вищезазначеному об`єкті спадкового майна. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що оскільки відповідачі визнали позов у повному обсязі, з урахуванням положень ч.3 ст.206 ЦПК України, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved