Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-18 00:00:00

22 червня 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який в подальшому уточнила. В обґрунтування уточненого позову позивач посилалась на те, що 27 квітня 2021 року вона звернулась до відповідача із заявою про надання їй інформації про діючі та закриті виконавчі провадження відносно неї та 25 травня 2021 року отримала відповідь згідно з якою на виконанні перебували три виконавчі провадження: №\~59749107 (фактично виконане); № 56465387 та № 53497656, відкриті на підставі виконавчих листів № 183/5304/13-ц від 21 жовтня 2015 року та № 183/6329/14 від 16\~липня 2015 року. Також їй повідомлено про те, що в рамках виконавчих проваджень №\~56465387 та №\~53497656 окремими постановами державних виконавців було накладено арешт на все її майно. 14 червня 2021 року вона звернулась до відповідача із заявою про скасування вищезазначених арештів, що виявилось безрезультатним, у зв`язку з чим, посилаючись на положення ст.ст. 321, 391 ЦК України, а також те, що виконавчі провадження, в рамках яких було накладено арешти всього її майна наразі знищені за закінченням терміну зберігання, позивач вимушена звернутись до суду з цим позовом за захистом свого порушеного права та просить: -зняти арешт з її майна, який накладений Новомосковським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, в рамках відкритого на підставі виконавчого листа № 183/6329/14 від 16 липня 2015 року виконавчого провадження; -зняти арешт з її майна, який накладений Новомосковським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, в рамках відкритого на підставі виконавчого листа №183/5304/13-ц від 21 жовтня 2015 року виконавчого провадження. Ухвалою судді від 24 червня 2021 року позовну заяву було залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків (а.с. 14-15). 12 серпня 2021 року позивач усунула недоліки позовної заяви, звернувшись на адресу суду із її уточненням та подавши докази сплати судового збору в повному обсязі (а.с. 18, 19, 20-25). Ухвалою судді від 27 вересня 2021\~року було прийнято позовну заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження, відкрито провадження і призначено підготовче засідання у справі (а.с. 32). Ухвалою суду від 01 листопада 2021 року було відмовлено представникові позивача у задоволенні клопотання про проведення підготовчого засідання у справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (а.с. 57-58). Ухвалою суду від 16 березня 2022 року було закрито підготовче провадження і справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 79). У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, про день час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи суду не подавала. Представник позивача [PERSON] адвокат Єфанова Н. С. у судове засідання не з`явилась, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі (а.с. 71). Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву і клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, тому суд вважає можливим провести розгляд справи за його відсутності. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов таких висновків. Судом установлено, що згідно з повідомленням заступника начальника Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Тетяною Скороход № 17.26-27/37597 від 17\~травня 2021 року (правонаступником якого є відповідач Новомосковський відділ державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), наданим у відповідь на відповідну заяву [PERSON] , на виконанні відділу перебували: -виконавче провадження № 59749107 з примусового виконання вимоги № 507/1 від 03\~травня 2019 року, виданої ГУ ПФУ у Дніпропетровської області про стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 1 563,80 грн. на користь держави в особі ГУ ПФУ у Дніпропетровській області, яке було завершено 22\~травня 2020\~року у зв`язку з повним фактичним виконанням; -виконавче провадження №\~56465387 з примусового виконання вимоги № 507/1 від 05 березня 2019 року, виданої ГУ ПФУ у Дніпропетровської області про стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 1 563,80 грн. на користь держави в особі ГУ ПФУ у Дніпропетровській області, відомості та підтверджуючі документи щодо сплати боржником боргу у відділі відсутні; -виконавче провадження № 53497656 з примусового виконання вимоги № Ф-61 від 01\~листопада 2013 року, виданої ГУ ПФУ у Дніпропетровської області про стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 1 577,24 грн. на користь держави в особі ГУ ПФУ у Дніпропетровській області, відомості та підтверджуючі документи щодо сплати боржником боргу у відділі відсутні. Також, [PERSON] повідомлено про те, що згідно з постановами державних виконавців на все її майно накладено арешт при виконанні наступних виконавчих документів: -виконавчого листа № 183/5304/13-ц від 21 жовтня 2015 року, виданого Новомосковським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 69 257,41 грн. на користь ПАТ "ВТБ Банк"; -виконавчого листа № 183/6329/14 від 16 липня 2015 року, виданого Новомосковським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 7 353,39 грн. на користь ПАТ КБ "Приватбанк" (а.с. 11). У червні 2021 року [PERSON] звернулась на адресу відповідача із заявою про зняття арешту з її майна (а.с. 26-27). Відповідно до повідомлення начальника Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Олександра Мироненка № 17.26-27/48561 від 22 червня 2021 року (правонаступником якого є відповідач Новомосковський відділ державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), на виконанні відділу перебували наступні виконавчі документи: -вимога № 507/1 від 05 березня 2019 року, видана ГУ ПФУ у Дніпропетровській області про стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 1\~563,80\~грн. на користь держави в особі ГУ ПФУ у Дніпропетровській області; -вимога № Ф-61 від 01 листопада 2013 року, видана ГУ ПФУ у Дніпропетровській області про стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 1\~577,24\~грн. на користь держави в особі ГУ ПФУ у Дніпропетровській області; -виконавчий лист № 183/5304/13-ц від 21 жовтня 2015 року, виданого Новомосковським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 69 257,41 грн. на користь ПАТ "ВТБ Банк"; -виконавчий лист № 183/6329/14 від 16 липня 2015 року, виданого Новомосковським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 7 353,39 грн. на користь ПАТ КБ "Приватбанк". Станом на 22 червня 2021 року відомості та підтверджуючі документи щодо сплати за цими виконавчими документами, або рішення суду про скасування виконавчих документів до відділу не надходили, а тому через відсутність підстав, визначених ст. 59 ЗУ "Про виконавче провадження", для зняття виконавцем арешту і задоволенні заяви [PERSON] підстав не було і відмовлено та додатково повідомлено про неможливість надання більш детальної інформації та копій документів виконавчого провадження, оскільки матеріали виконавчих проваджень були передані до архіву та у подальшому знищенні у зв`язку із закінченням термінів зберігання (а.с. 28). Частиною 1\~статті 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч. 3, 4\~ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно із ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно зі ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Законодавець у ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї ж статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України\~передбачено право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до частини першої\~статті 317 Цивільного кодексу України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша\~статті 321 ЦК України). Відповідно до\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. За частиною 4 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження", підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій\~статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6)\~отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7)\~погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року в справі №\~905/386/18 (касаційне провадження № 12-85гс19) зроблено висновок, що при розгляді скарг стягувача чи боржника на дії органу державної виконавчої служби, пов`язані з арештом і вилученням майна та його оцінкою, суд перевіряє відповідність цих дій приписам статей\~57,\~58 Закону України "Про виконавче провадження". Вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізуються шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбачених законом. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Згідно з пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" № 5 від 03 червня 2016 року, відповідачами в справі за позовом про зняття арешту з майна є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV Про виконавче провадження (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI). У випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України. У випадку безоплатної передачі майна юридичній особі ця особа також є відповідачем у справі. У пункті 5 даної постанови роз`яснено, що у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження. Аналогічний висновок щодо застосування норм права міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження № 11-680апп19). Згідно зі статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Відповідно до частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. За теоретичним визначенням відповідач це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. За змістом поданої позовної заяви між сторонами у справі немає спору про право власності (користування) обтяженим майном і таке право відповідач Новомосковський відділ державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) не оспорював, при цьому, зазначений відповідач не є ані стягувачем, ані боржником. Клопотання про залучення осіб, в інтересах яких накладено арешт на майно божника (стягувачів) а саме: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Акціонерного товариства "ВТБ Банк" та Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до участі у справі, як відповідачів позивачем не заявлялось. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №\~523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зробила правовий висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному\~ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо неналежного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. За таких обставин, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Разом з тим, суд вважає за можливе роз`яснити позивачеві, що вона не позбавлена права на судовий захист шляхом подання позову до належних відповідачів за своїми позовними вимогами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed