Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-18 00:00:00

У березні 2022 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування якої зазначила, що 16.02.1990 вона уклала шлюб з [PERSON] . 24.01.2022 року її чоловік [PERSON] , який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , помер. Вона проживала разом із чоловіком, здійснювала догляд за ним до дня його смерті та поховала його. Вони з чоловіком вели спільне господарство, мали спільний бюджет, піклувалися та дбали один про одного. У лютому вона звернулася до Головного управління ПФУ в Запорізькій області щодо переходу на пенсію чоловіка у зв`язку із втратою годувальника, однак їй було відмовлено, оскільки на момент смерті чоловіка вона була зареєстрована за іншою адресою. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 23.03.2022 року відкрите провадження, розгляд справи вирішено проводити в порядку окремого провадження, призначено справу до слухання у судовому засіданні на 25.04.2022 року. Заявниця [PERSON] та її представник адвокат Прядко Д.О. у судовому засіданні просили заяву задовольнити. Заявниця [PERSON] додатково пояснила, що у 2014 році вона придбала квартиру [ADDRESS] для сина - [PERSON] . Син у цій квартирі відмовився реєструватися, сказав, що буде там проживати трохи пізніше, у цій квартирі вирішили зареєструвати її, хоча вона проживала разом із сім`ю в квартирі [ADDRESS] . З того моменту, як Вона із чоловіком почали отримувати пенсію, вона фактично знаходилася на його утриманні, адже розмір її пенсії складав приблизно 3 тисячі гривень, а розмір пенсії її чоловіка складав приблизно 11 тисяч гривень. У січні 2022 року її чоловік помер, похованням займалась вона. Представник заінтересованої особи Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області у судове засідання не з`явився. У матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у відсутності представника ГУПФУ в Запорізькій області. Просили суд прийняти рішення на підставі норм чинного законодавства. Суд, заслухавши пояснення заявниці та її представника, пояснення свідків, вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 16.02.1990 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , яка після укладення шлюбу присвоїла прізвище [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER] (а.с. 9). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER] (а.с. 10). Згідно свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 01.12.2010 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] , що також підтверджується Витягом про Державну реєстрацію прав (а.с. 11,12). З 19.11.2014 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта, серія [NUMBER] (а.с. 5). У судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] пояснили, що [PERSON] проживала разом зі своїм чоловіком [PERSON] та перебувала на його утриманні, адже його пенсія складала близько 11 тисяч гривень, розмір її пенсії становить приблизно 3 тисячі гривень, іншого виду доходу не мали. За нормами статті 315 ЦПК України суд встановлює факти, що мають виключно юридичне значення, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. У заяві йдеться про встановлення юридичного факту, від якого залежить виникнення права заявника на отримання громадянства України. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 № 5 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. При вирішенні питання щодо встановлення вищевказаного факту суд приймає до уваги п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. На підставі статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку із втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Як вбачається із матеріалів справи, встановлення факту перебування [PERSON] на утриманні її померлого чоловіка пов`язане з вирішенням питання про перехід заявниці на пенсію чоловіка у зв`язку із втратою годувальника. Таким чином, з`ясувавши фактичні обставини справи, мету встановлення факту, що має юридичне значення, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог заявника.

Outcome: approved