Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до Лохвицького районного суду з позовними вимогами до [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні. Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що вона, [PERSON] , з 19.02.2013 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] 16.11.2015 року рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області шлюб було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , яка проживає з матір"ю. За час шлюбу позивачем та відповідачем по справі було придбано 1/2 частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Інша 1/2 частка даного будинку належить позивачу на праві власності на підставі Договору дарування частки житлового будинку від 12.11.2013 року. Рішенням Лохвицького районного суду від 18.12.2015 року здійснено поділ нерухомого майна між позивачем та її колишнім чоловіком - по 1/4 частині житлового будинку з господарськими будівлями (спорудами) відповідно. Відповідно до Висновку № 94 експертного будівельно-технічного дослідження домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] , від 25.08.2015 року, враховуючи норми ДБН, запропонувати варіанти поділу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами з урахуванням часток співвласників 3/4 та 1/4 не представляється можливим. Вартість 1/4 частки становила 52 231 грн. З лютого 2015 року відповідач по справі проживає за іншою адресою, має інше житло, що підтверджується Відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме - трикімнатну квартиру в м.Лубни (право власності набуте в грудні 2017 року). [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але участі у витратах на утримання житла не приймає з 2015 року. За останні три роки 2018-2020 роки позивачем було сплачено за спожитий газ 28065,86 грн., 1/4 частка складає 7016,47 грн., за електроенергію -6942,00 грн., 1/4 частка складає 1735,50 грн., за водопостачання -3091,54 грн., 1/4 частка складає 772,89 грн., платежів за розподіл газу - 1781,37 грн., 1/4 частка складає -445,34 грн. Всього відповідач мав би сплатити 9970,21 грн. Крім того, у квітні 2018 року внаслідок підвищення температури повітря відбулося різке танення снігу, внаслідок чого було затоплено подвір"я будинку [ADDRESS] , що підтверджується Інформаційною довідкою виконавчого комітету Лохвицької міської ради від 16.09.2020 року і позивач змушена була самостійно ліквідовувати наслідки затоплення. Позивач добудувала власними силами та коштами веранду, внаслідок чого збільшилася загальна площа житлового будинку та провела опорядження стін з утеплення, спорудження навісу та повну заміну старої огорожі території прибудинкової земельної ділянки на огорожу з бетонних секцій та металопрофільних листів. Враховуючи викладене, позивач просить суд припинити право [PERSON] на 1/4 частку в спільній власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Кошти в розмірі вартості 1/4 частки житлового будинку, з вирахуванням коштів на утримання будинку позивач готова внести на депозитний рахунок суду. В судовому засіданні позивач по справі та її представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити та пояснили суду, що [PERSON] зареєстрований за адресою, де знаходиться спірне майно, а саме: [ADDRESS] . Участі у витратах на утримання житла відповідач не приймає з 2015 року. Відповідач проживає за іншою адресою. Позивач самостійно проводить оплату за спожитий газ, розподіл газу, електроенергію. [PERSON] самостійно ліквідовувала наслідки затоплення, що сталися в результаті підвищення температури повітря, добудувала власними силами та коштами веранду, внаслідок чого збільшилася загальна площа житлового будинку та провела опорядження стін з утеплення, спорудження навісу та повну заміну старої огорожі території прибудинкової земельної ділянки на огорожу з бетонних секцій та металопрофільних листів. Як пояснила позивач, нею після проведення експертизи, внесено кошти в розмірі вартості 1/4 частки житлового будинку, з вирахуванням коштів на утримання будинку на депозитний рахунок суду в розмірі 57 300,00грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати за проведену експертизу, судовий збір та витрати на правову допомогу. Відповідач по справі та його представник в судовому засіданні проти позову заперечили, суду пояснили, що з грудня 2015 року позивач як співвласник вільно володіє та користується спільним майном. Відповідач не погоджується з твердженням позивача, що його частка є незначною і не може бути виділена в натурі, оскільки частка домоволодіння загальною площею 74 кв.м. і житловою площею 39,8 кв.м. збільшена позивачем майже вдвічі шляхом прибудови вчиненої без згоди іншого співвласника. Поліпшення позивачем спільного домоволодіння, призводить до втрати об"єктивності висновків № 94 експертного будівельно-технічного дослідження від 25.08.2015 року в частині ринкової вартості 1/4 частки нерухомого майна та можливості його поділу в натурі з урахуванням збільшення часток співвласників 3/4 та 1/4, яким обгрунтовуються позовні вимоги. Завдяки частці у спільному майні, відповідач має можливість вільно реалізовувати своє право на побачення з дочкою. Доводи позивача стосовно несення нею матеріальних витрат як споживача комунальних послуг, пов"язаних із утриманням нерухомості, не заслуговують уваги суду як підставу для задоволення позову, не мають значення для вирішення спору. Питання поставлені експерту на проведення експертизи не вірні, а тому й висновок експерта не має значення для вирішення даної справи. Просять стягнути з позивача судові витрати за правову допомогу на підставі поданих доказів. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, пояснення свідків, дослідивши матеріали цивільної справи та з`ясувавши фактичні обставини, у їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до ч.1 ст. 4 цього Кодексу, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За загальним правилом статтей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Як встановлено судом [PERSON] з 19.02.2013 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] 16.11.2015 року рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області шлюб було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , яка проживає з матір"ю. За час шлюбу позивачем та відповідачем по справі було придбано 1/2 частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Інша 1/2 частка даного будинку належить позивачу на праві власності на підставі Договору дарування частки житлового будинку від 12.11.2013 року. Рішенням Лохвицького районного суду від 18.12.2015 року здійснено поділ нерухомого майна між позивачем та її колишнім чоловіком - по 1/4 частині житлового будинку з господарськими будівлями (спорудами) відповідно. Відповідно до Висновку № 94 експертного будівельно-технічного дослідження домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] , від 25.08.2015 року, враховуючи норми ДБН, запропонувати варіанти поділу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами з урахуванням часток співвласників 3/4 та 1/4 не представляється можливим. Вартість 1/4 частки становила 52 231 грн. З лютого 2015 року відповідач по справі проживає за іншою адресою, має інше житло, що підтверджується Відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме - трикімнатну квартиру в м.Лубни (право власності набуте в грудні 2017 року). [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але участі у витратах на утримання житла не приймає з 2015 року. За останні три роки 2018-2020 роки позивачем було сплачено за спожитий газ 28065,86 грн., 1/4 частка складає 7016,47 грн., за електроенергію -6942,00 грн., 1/4 частка складає 1735,50 грн., за водопостачання -3091,54 грн., 1/4 частка складає 772,89 грн., платежів за розподіл газу - 1781,37 грн., 1/4 частка складає -445,34 грн. Всього відповідач мав би сплатити 9970,21 грн. Крім того, у квітні 2018 року внаслідок підвищення температури повітря відбулося різке танення снігу, внаслідок чого було затоплено подвір"я будинку [ADDRESS] , що підтверджується Інформаційною довідкою виконавчого комітету Лохвицької міської ради від 16.09.2020 року і позивач змушена була самостійно ліквідовувати наслідки затоплення. Позивач добудувала власними силами та коштами веранду, внаслідок чого збільшилася загальна площа житлового будинку та провела опорядження стін з утеплення, спорудження навісу та повну заміну старої огорожі території прибудинкової земельної ділянки на огорожу з бетонних секцій та металопрофільних листів. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. За положеннями ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст. 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього, він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Матеріалами справи встановлено, що позивачем та відповідачем по справі було придбано 1/2 частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Інша 1/2 частка даного будинку належить позивачу на праві власності на підставі Договору дарування частки житлового будинку від 12.11.2013 року. Рішенням Лохвицького районного суду від 18.12.2015 року здійснено поділ нерухомого майна між позивачем та її колишнім чоловіком - по 1/4 частині житлового будинку з господарськими будівлями (спорудами) відповідно. Відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але в будинковолодінні не проживає та участі у витратах на утримання житла не приймає з 2015 року. У частині 1 статті 346 ЦК України, наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту частини 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом. У відповідності до ч.1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинено рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо : 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласників та членам його сім`ї. Всі зазначені підстави суд визнає актуальними у даному спорі. Згідно з ч. 2 ст. 365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Згідно Висновку експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи № 31 від 06.10.2021 року, проведеної на підставі ухвали Лохвицького районного суду Полтавської області від 30.03.2021 року: 1. Ринкова вартість житлового будинку з господарськими побудовами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] складає 467 183 грн. 2. Ринкова вартість поліпшень житлового будинку з господарськими прибудовами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] складає 237994 грн. 3. Ринкова вартість без поліпшень житлового будинку з господарськими побудовами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] складає 229189 грн. Позивачем [PERSON] на депозитний рахунок суду внесено грошові кошти у сумі 57 300,00 грн., що підтверджується квитанцією № 17-11898106/С від 17.11.2021 року. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , які попереджені про кримінальну відповідальність, підтвердили в судовому засіданні, що коли в квітні 2018 року внаслідок підвищення температури повітря відбулося різке танення снігу і було затоплено господарство будинку [ADDRESS] , [PERSON] власними зусиллями ліквідовувала наслідки затоплення, самостійно добудувала веранду, утеплила стіни, збудувала навіс, замінила огорожу. Для спростування доводів позову, відповідач жодних належних і допустимих доказів, визначених законом, суду не надав. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Абз. 4 п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009р. №14 Про судове рішення у цивільній справі , обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 Проніна проти України (Pronina v. Ukraine) , § 23). Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] та припинити право власності [PERSON] на 1/4 частку у спільному майні- житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованому за адресою: [ADDRESS] , визнавши за [PERSON] право власності в цілому на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід зазначити наступне. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Згідно ч.ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем суду надані ордер ПТ № 053971 про надання правничої допомоги [PERSON] адвокатом Панченко О.В., Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, копія Договору (угоди) № 7/12 про надання правової допомоги від 30.11.2020 року, копія Акту прийому-передачі наданих послуг від 07.06.2022 року, копії квитанцій від 30.11.2020 року та від 07.06.2022 року. Таким чином, суд вважає можливим стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , понесені витрати пов`язані з оплатою правничої допомоги адвоката у розмірі 7 000,00 грн. Щодо витрат на правничу допомогу, понесених відповідачем [PERSON] в розмірі 15 000 грн. з врахуванням задоволення позову на користь [PERSON] , суд вважає за необхідне відмовити в стягненні з [PERSON] на користь відповідача. Крім того, згідно ухвали Лохвицького районного суду Полтавської області від 30.03.2021 року в даній справі було проведено судову оціночно-будівельну експертизу, вартість якої склала 4000,00 грн. і оплату якої було здійснено позивачем (квитанція про оплату № 1 від 29.09.2021 року), а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Поняття судових витрат міститься в п.1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", де судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи. Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом (ст. 1 Закону України "Про судовий збір"). Позивачів згідно п.2 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено повністю, враховуючи норми ст.141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь позивача в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved