Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-05 00:00:00

Представник [PERSON] адвокат Вишковська В.І. звернулася до суду з позовом до відповідачів про усунення перешкод в користування майном, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що житловий будинок по [ADDRESS] належить йому на праві приватної власності, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.12.1996 року. Відповідач [PERSON] є його бувшою дружиною. Шлюб між ними розірвано на підставі рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 17.10.2011 року. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є його дітьми. Після розірвання шлюбу дружина разом з дітьми проживала в будинку своєї матері в с.Копані Дубенського району Рівненської області. В подальшому вона вийшла заміж, змінила прізвище та разом з синами переїхала проживати в Тернопільську область. Адреса їх фактичного проживання йому не відома. З часу розірвання шлюбу, тобто з 2011 року, відповідачі за місцем реєстрації не проживають, в будинку відсутні їх речі, вони не сплачують кошти за житлово-комунальні послуги. Реєстрація відповідача у житловому будинку носить формальний характеру та порушує права позивача як власника майна щодо вільного розпорядження ним, створює перешкоди при оплаті комунальних послуг. На прохання щодо добровільного зняття з реєстрації в належному йому будинку, відповідачі не реагують. За наведених обставин, вважає, що є всі підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право на користування вищевказаним житловим будинком. Ухвалою судді Радивилівського районного суду Рівненської області від 11 березня 2022 року справу прийнято до провадження, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач та його представник адвокат Вишковська В.І. в судове засідання не з`явилися, подавши заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують, просять задоволити. Відповідачі в судове засідання вдруге не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, відзив на позову заяву не подали, заяв та клопотань не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи. Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено. Відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Суд, виконуючи вимоги ст.280 ЦПК, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подав відзив та позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, ухвалив провести заочний розгляд справи Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до наступних висновків. Судом установлено, що [PERSON] належить житловий будинок з по господарськими будівлями по [ADDRESS] , що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 16.12.1996 року (а.с.8,9) Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 17.10.2011 року шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 07.10.2000 року розірвано. Дітей, [PERSON] [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з матір`ю [PERSON] . (а.с.10) З довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №01.05-15/27 від 02.02.2022 року, виданої Підзамчівським старостинським округом Радивилівської міської ради, встановлено, що у житловому будинку по [ADDRESS] , окрім власника [PERSON] зареєстровані його бувша дружина [PERSON] , 1980 року народження, син [PERSON] , 2001 року народження, син [PERSON] , 2004 року народження. (а.с.11). Факт не проживання відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в належному позивачу житловому будинку підтверджено актом обстеження будинковолодіння, складеного комісією Радивилівської міської ради №01.05-12/11 від 02.02.2022 року, з яких вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у житловому будинку по [ADDRESS] не проживають з 2011 року, а також на час обстеження в квартирі відсутні їх особисті речі. (а.с. 12). Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цього конституційного принципу закріплені у ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Згідно вимог ст. 317 ЦК України кожен громадянин має право вільно володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому на праві власності майном. Відповідно до статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Статтею 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ними для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Права членів сім`ї власника на користування жилим приміщенням врегульовані ст. 405 ЦК України, відповідно до вимог якої члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом, відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із ст.ст. 383, 391 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів. Відповідно до норм ст.ст. 71, 72, 107 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо без поважних причин не проживає на спірній жилплощі понад встановлені законом строки, або вибула на інше постійне місце проживання. Отже, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику квартири (будинку) право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були пов`язані з позбавленням володіння. З врахуванням положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, суд дійшов висновку, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] більше одного року не проживають за адресою [ADDRESS] . Будь-які поважні причини, які б перешкоджали проживати їм у зазначеному будинку відсутні. Таким чином, оцінивши наведені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, позов слід задовольнити. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позовної заяви сплачено 2977,20 грн. судового збору. У зв`язку із задоволенням позову з відповідачів підлягає стягненню у рівних частках на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору, оскільки солідарного стягнення судових витрат законом не передбачено.

Outcome: approved