Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-26 00:00:00

Позивач акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» (далі АТ «Ощадбанк»), в інтересах якого діє представник адвокат Данилевич А.Б. звернулося до суду з позовом до [PERSON] та просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 533,77 долари США - 3% річних від простроченої суми заборгованості за тілом кредиту. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 05 грудня 2006 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] був укладений кредитний договір №179, згідно якого, банк надав позичальнику кредит в розмірі 29\~700,00\~доларів США на споживчі цілі зі сплатою 10% річних із строком повернення до 05 грудня 2009 року. У забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором, між ВАТ «Державний ощадний банк» в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» та майновим поручителем позичальника ТзОВ Агрофірма» Постолівська» 05 грудня 2006 року укладено договір застави станка токарного та станка свердлильного №1 та договір застави товару в обороті поголів`я свиней загальною кількістю 260 голів № 2. 01 вересня 2009 було укладено додатковий договір №4 до кредитного договору № 179, яким було визначено сплату відсотків за користування кредитом в розмірі 15% річних. У зв`язку\~з тим,\~що відповідач\~свої зобов`язання\~належним чином\~не виконав,\~29\~листопада 2010\~року банк\~звернувся до\~Гусятинського районного\~суду Тернопільської\~області з\~позовом про\~стягнення з\~ [PERSON] заборгованості, шляхом звернення стягнення на предмет застави. Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 30 грудня 2010 року позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 22\~870,02 доларів США, шляхом звернення стягнення на належне на праві власності ТзОВ «Агрофірма «Постолівська» майно, яке передане вказаним Товариством у заставу згідно вищевказаних договорів застави. Вважає, що такими діями банк на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору. Станом на день подачі позову до суду заборгованість позичальником за вищезазначеним рішенням суду не погашена, рішення не виконане. Залишок заборгованості по тілу кредиту становить 5\~920,00 доларів США. Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] за вказаним вище кредитним договором, заборгованість за період з 17 серпня 2018 року по 17 серпня 2021 року складає 533,77 доларів США - 3% річних за простроченим основним боргом. Посилаючись на наведене, вимоги ст. ст. 526, 625 ЦПК України, просить позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги та відповідь на відзив із запереченнями на заяву представника відповідача щодо застосування строків позовної давності від 20.10.2021 року підтримала повністю, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив. Просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та відмовити у задоволенні заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності, оскільки вважає, що доводи останнього щодо спливу позовної давності як до основної вимоги так і додаткової (3 % річних) не заслуговують на увагу так як банк звернувся із позовною заявою про стягнення з відповідача 3% річних від прострочених сум заборгованості по тілу кредиту в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України. Також представник позивача вказала, що до основної суми боргу банк не пропустив строку позовної давності, оскільки наявне рішення Гусятинського районного суду від 2010 року, яким стягнуто заборгованість за кредитним договором № 179 шляхом звернення стягнення на заставне майно. Проте, дане рішення суду належним чином не виконане, та знаходиться на виконанні виконавчий лист по виконанню рішення суду від 30 грудня 2010 року, тому банк нараховував 3% річних на суму 5920,00 доларів США за період з 17.08.2018 року по 17.08.2021 року. Сума 5920,00 доларів США охоплена рішенням суду за 2010 рік. Позов до суду про стягнення з [PERSON] заборгованості за вищезазначеним кредитним договором в 2010 році був пред`явлений достроково. Представник відповідача\~в судовому\~засіданні заперечив\~щодо задоволення\~позовних вимог\~і просив\~застосувати позовну\~давність,\~посилаючись на\~обставини,\~викладені у\~відзиві на\~позов.\~Вважає,\~що позовна\~заява подана\~після спливу\~позовної давності\~а відповідно,\~позов не\~підлягає до\~задоволення,\~виходячи з\~наступного. У зв`язку із неповним виконанням відповідачем [PERSON] умов вищезазначеного кредитного договору, в 2018 році позивач звернувся до Гусятинського районного суду Тернопільської області з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 21 вересня 2021 року у справі № 596/1719/18 у задоволенні позову, зокрема в частині щодо стягнення суми заборгованості по тілу кредиту, відмовлено у зв`язку із спливом позовної давності. Вказане рішення суду набрало законної сили. Вказав, що предметом позовних вимог у даній справі є стягнення 3% річних на підставі ст.625 ЦК України у зв`язку із порушенням відповідачем умов зазначеного вище кредитного договору, що вважає додатковою вимогою в розумінні ст.266 ЦК України, а тому вважає, що до вказаної вимоги сплила позовна давність, так як сплила позовна давність до основної вимоги, що встановлено зазначеним вище рішенням суду. Суд, заслухавши вступне слово представників позивача та відповідача, дослідивши та оцінивши подані суду докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступних підстав. Однією з засад судочинства, регламентованих п.3 ч.1 ст.129 Конституції України є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В силу вимог ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст.76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № 179 від 05 грудня 2006 року [PERSON] отримала кредит у ВАТ «Державний ощадний банк України» в сумі 29700 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,0 % річних та з остаточним терміном повернення кредиту 05 грудня 2009 року. Відповідач [PERSON] кредит отримала одноразово готівкою та зобов`язалася повертати рівними частинами щороку в сумі по 9\~900,00 доларів США. Позивачем у зв`язку із внесенням змін до Статуту банку змінено найменування на акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» ( а.с.6-9). Для забезпечення належного виконання зобов`язань, що випливає з кредитного договору №179 від 05 грудня 2006 року, ТзОВ «Агрофірмою «Постолівська» як майновим поручителем позичальника [PERSON] переданий в заставу: - станок токарний 1995 року випуску та станок свердлильний, 1993 року випуску; - товари в обороті: поголів`я свиней загальною кількістю 260 голів, зокрема, свині дорослі в кількості 118 голів, вагою 209,88 цнт., свині на відгодівлі в кількості 46 голів, вагою 66,5 цнт., молодняк свиней в кількості 96 голів, вагою 24, цнт.. 01 вересня 2009 року було укладено додатковий договір №4 до вищевказаного кредитного договору, яким було визначено сплату відсотків за користування кредитом в розмірі 15% річних. Вказані факти підтверджені представником позивача та не заперечені представником відповідача у судовому засіданні. Згідно підпунктів 3.3.1, 3.3.2 п.3.3 кредитного договору №179 від 05.12.2006 року відповідач [PERSON] зобов`язалася у строки обумовлені договором повернути кредит в сумі 29700,00 доларів США, своєчасно сплатити проценти за користування кредитом, комісійні винагороди за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов`язання за договором. У випадку неналежного виконання взятих на себе зобов`язань по договору на першу вимогу банку достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів, нарахованих на фактичний залишок заборгованості за кредитом, комісійні винагороди, сплатити штрафні санкції, у строки та на умовах, що визначені договором та відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобов`язаннях, що випливають з договору. У відповідності до п.6.7 вищезгаданого договору сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України до 3 років для всіх грошових зобов`язань позичальника (в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені), що передбачені умовами Договору. Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 30 грудня 2010 року в справі №2-1181/2010 р. позовні вимоги банку задоволено частково та на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України достроково стягнуто з [PERSON] в користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Тернопільського обласного управління ВАТ "Ощадбанк" заборгованість за кредитним договором в сумі 19 800 дол. США, що еквівалентно - 157 608 грн.; прострочену заборгованість за відсотками - 2 970, 02 дол. США, що еквівалентно - 23 641,36 грн.; пеню за несвоєчасну сплату кредиту - 50 дол. США, що еквівалентно - 398 грн. та пеню за несвоєчасну сплату відсотків - 50 дол. США, що еквівалентно - 398 грн.( з розрахунку 1 долар США за 7,96 грн., шляхом звернення стягнення на належне на праві власності ТзОВ «Агрофірма Постолівська» та передане ним згідно договору застави майна станок токарний 1995 року випуску та станок свердлильний, 1993 року випуску , а також товари в обороті поголів`я свиней загальною кількістю 260 голів, зокрема свині дорослі в кількості 118 голів, вагою 209,88 цнт., свині на відгодівлі в кількості 46 голів, вагою 66,5 цнт., молодняк свиней в кількості 96 голів, вагою 24, цнт. (а.с.13,174,175). Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 30 грудня 2010 року не було виконане. 04 жовтня 2018 року АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Тернопільського обласного управління ВАТ "Ощадбанк" знову звернулося до Гусятинського районного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №179\~від 05.12.2006\~року в сумі 6571,92\~доларів США,\~а саме:\~заборгованість за\~кредитом в\~сумі 5920\~доларів США;\~пені за\~несвоєчасне погашення\~основного боргу\~в сумі\~651,92\~доларів США. Рішенням Гусятинського районного\~суду Тернопільської\~області від\~21\~вересня 2021\~року в\~справі №\~596/1719/18, в\~першому абзаці\~резолютивної частини\~якого було\~виправлено описку\~ухвалою Гусятинського\~районного суду\~Тернопільської області\~від 18\~жовтня 2021\~року,\~у задоволенні позову АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №179 від 05 грудня 2006 року відмовлено у зв`язку зі спливом позовної давності. (а.с.31-39,\~149). Рішення та ухвала суду набрали законної сили. Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором №179 від 05 грудня 2006 року (а.с.17) на момент подачі позову до суду прострочена заборгованість по тілу кредиту складає 5\~920,00 доларів США, а за період з 17 серпня 2018 року по 17 серпня 2021 року - заборгованість в сумі 533,77 доларів США - що складає 3% річних за простроченим основним боргом. На час звернення до суду із позовом існує заборгованість [PERSON] за кредитним договором №179 від 05 грудня 2006 року та на виконанні знаходиться виконавчий лист по виконанню вищевказаного рішення суду. Тобто, позивач просить у порядку ст.625 ЦК України стягнути 533,77 доларів США - що складає 3% річних за простроченим основним боргом. В той час представником відповідача заявлено про застосування позовної давності. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу вимог ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор-прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). В силу вимог ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц дійшла до висновку, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 30 грудня 2010 року в справі №2-1181/2010 р. змінено умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, а невиконання цього рішення, неповернення суми боргу, надає позивачу право звернутися до відповідача з позовом про стягнення 3 % річних від простроченої суми основного боргу. В силу вимог ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (п.54), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України у кредитному договорі може бути передбачено сплату процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Такі проценти може бути стягнуто кредитодавцем і після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Відтак, позивачем нараховано 3% річних за користування грошовими коштами за період з 17 серпня 2018 року по 17 серпня 2021 року, що складає 533,77 доларів США і тому беззаперечним правом кредитора є отримання гарантій відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України. \~ \~ Стосовно застосування позовної давності суд зазначає наступне. У постанові Верховного суду справа № 310/11534/13-ц судом вказано, що якщо за рішенням суду про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. В силу вимог ч.ч.1,5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Проте, за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Отже, чинний цивільний кодекс України не визнає сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (ч.2 ст.598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо. Таким чином, згідно норм Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності, зобов`язання не припиняється навіть при наявності рішення суду про відмову в задоволенні позову з підстави пропущення позовної давності, а 3% річних від простроченої суми підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. У постанові Верховного Суду від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16, зроблено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Враховуючи вищенаведені вимоги закону, встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що в даному випадку мають місце порушення відповідачем майнових прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення із [PERSON] на користь АТ «Ощадбанк» заборгованості в сумі 533,77 доларів США - що складає 3% річних від простроченої суми заборгованості за тілом кредиту. Твердження представника відповідача про те, що оскільки рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 21 вересня 2021 року в справі №596/1719/18 у задоволенні позову АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №179 від 05 грудня 2006 року відмовлено у зв`язку зі спливом позовної давності, тому вимога про стягнення 3 % річних як додаткова також не підлягає до задоволення у зв`язку із спливом позовної давності, суд не приймає до уваги, оскільки вони спростовуються матеріалами справи та вищенаведеними нормами закону. В силу вимог ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, підлягають стягненню з відповідача в користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати в розмірі 2270 гривень. На підставі наведеного, ст. ст. 256, 261, 266, 267, 526, 527, 610, 611, 625 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved