Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-22 00:00:00

Позивач [PERSON] 23.12.2021 року звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати за нею право власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що згідно рішення Володимир-Волинської міської ради народних депутатів Волинської області від 08.04.1982 року № 119 «Про надання дозволу на будівництво допоміжних споруд громадянам міста та виділення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку» жителю міста [PERSON] було надано дозвіл на побудову гаража [ADDRESS] . На даний час юридична адреса місцезнаходження даного гаража [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] право власності на вказаний гараж було закріплене за його дружиною [PERSON] , що підтверджується витягом з протоколу № 40 засідання профкому ВАТ «Володимирцукор» від 11.12.200 року. Після смерті [PERSON] спадщину прийняла її дочка [PERSON] , у тому числі і на згаданий гараж. Будучи спадкоємицею даного майна, вона з серпня 2009 року дала їй згоду на користування цим гаражем, пообіцявши, що коли оформить спадщину, то в нотаріальному порядку вони укладуть договір купівлі-продажу. Тобто, вони досягли усіх істотних умов щодо даного договору. На виконання усної домовленості купівлі-продажу гаража їй було передано грошові кошти у сумі 1000 доларів США. У неї знаходяться усі оригінали первинних правовстановлюючих документів на спірний гараж , які їй передала [PERSON] . З того часу і по сьогоднішній день вона користується даним гаражем, підтримує його у належному стані та вважає себе такою, що добросовісно та відкрито заволоділа ним. Також позивач зазначила, що [PERSON] переїхала на постійне місце проживання до своєї дочки у Київську область, де померла на початку 2021 року. Спадкоємицею майна покійної [PERSON] є її дочка відповідач у справі [PERSON] . З проводу користування гаражем вона ніяких претензій до неї не заявляла. Вказані обставини і слугували підставою для звернення з відповідним позовом до суду з метою захисту своїх прав. Просила позовні вимоги задовольнити та визхнати за нею право власності на гараж, який знаходиться за адресою [ADDRESS] , за набувальною давністю. 13.01.2022 ухвалою судді відкрито провадження по справі та визначено порядок її розгляду за правилами загального позовного провадження. 13.01.2022 року ухвалою суду з метою забезпечення доказів було зобов`язано комунальне підприємство «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» виготовити технічну документацію та провести оцінку гаража за адресою [ADDRESS] . 06.05.2022 року було здійснено повторний авторозподіл судової справи між суддями. У підготовчому судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. 22.01.2022 року відповідачем [PERSON] подано до суду заяву, в якій вона визнала позовні вимоги [PERSON] повністю, не заперечувала проти задоволення позову та просила проводити розгляд справи у її відсутність. Відповідно до положень ч.3 ст. 200 ЦПК України, зважаючи на визнання позову відповідачем, суд за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в справі докази у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з рішення Володимир-Волинської міської ради народних депутатів Волинської області від 08.04.1982 року № 119 «Про надання дозволу на будівництво допоміжних споруд громадянам міста та виділення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку» жителю міста [PERSON] було надано дозвіл на побудову гаража [ADDRESS] . З Довідки № 61 від 28.12.2021 року, виданої відділом містобудування та архітектури Володимир-Волинської міської ради, вбачається, що згідно рішення виконавчого комітету міської ради № 28 від 21.01.1993 року [ADDRESS] . Згідно з рішенням виконавчого комітету міської ради № 402 від 15.12.2005 року «Про присвоєння вуличного номера будівлі» індивідуальному гаражу № [NUMBER] , якого було дозволено побудувати [PERSON] , присвоєно вуличний номер [ADDRESS] . Також у матерілах справи є будівельний паспорт на забудову земельної ділянки за адресою [ADDRESS] . Забудовником земельної ділянки вказаний [PERSON] . Статтею 328\~ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог ч.1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Відповідно до\~вимог ч.ч.1,2\~ст.\~182\~ЦК України\~право власності\~та інші\~речові права\~на нерухомі\~речі,\~обтяження цих\~прав,\~їх виникнення,\~перехід і\~припинення підлягають\~державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому\~законом. Відповідно до вимог ч.4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Зважаючи на те, що державної реєстрації спірного майна-гаража, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , не відбулося, тож і право власності на дане майно не виникло, а відтак відсутній предмет позову. Як стверджується витягом з протоколу № 40 засідання профкому ВАТ «Володимирцукор» від 11.12.2000 року, гараж за адресою [ADDRESS] перезакріплено за [PERSON] у зв`язку зі смертю чоловіка [PERSON] . У той же час матеріали справи не містять відомостей про прийняття померлою [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] . Також у справі відсутні будь-які дані про те, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла [PERSON] , а [PERSON] , у свою чергу прийняла спадщину після смерті [PERSON] . Відповідно до\~статті 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У якості правової підстави для визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відповідно до\~статті 344 ЦК України\~позивач посилається на те, що вона з 2009 року і по сьогоднішній день добросовісно та відкрито користується нерухомим майном, утримує його у належному стані. З урахуванням того, що позивач наголошує на наявність всіх умов для визнання за нею права власності на гараж за набувальною давністю, суд, дослідивши правову природу заявлених вимог, дійшов наступного: Частиною 1\~ст. 344 ЦК України\~встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Верховний Суд України у своїй постанові по справі № 920/999/16 від 09.07.2019 року роз`яснив, що набуття права власності на річ за набувальною давністю\~- це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ\~виникає вперше або незалежно від права попереднього власника, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК, для такого набуття\~необхідна сукупність умов: - наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; - законність об`єкта володіння; - добросовісність заволодіння чужим майном; - відкритість володіння; безперервність володіння; - сплив установлених строків володіння; - відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Колегія суддів також зазначила, що\~відповідачем\~за позовом про визнання права власності за набувальною давністю\~є попередній власник майна або особа, яка вважає себе власником\~майна. При цьому така особа має не визнавати або оспорювати це право позивача, і між сторонами має існувати спір про право, який суд вирішує у порядку позовного провадження. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що оскільки спірне майно не набуло статусу нерухомого майна, тобто суду не надано доказів законності суб`єкта володіння, а також відсутній спір про право між сторонами, що, у свою чергу, є умовами для визнання судом права власності за набувальною давністю, позов до задоволення не підлягає. Доводи позивача про те, що вона понад 12 років відкрито та безперервно володіла майном, незважаючи на те, що даний факт було підтверджено показами свідків, а особа, яка претендує на спірне будинковолодіння, не заперечує проти визнання за нею права власноті за набувальною давністю, не приймаються судом до уваги, оскільки саме безперервне користування та добросовісне володіння гаражем, не є підставою виникнення у неї права власності за набувальною давністю на таке нерухоме майно. Відкритість і безперервність користування майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правиламистатті 344 ЦК України. З врахуванням викладених обставин, позивачем не доведено всіх умов передбачених законом для набуття у власність нерухомого майна за набувальною давністю, тому суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову. З огляду на положення ч.4 ст.206 ЦПК України суд не приймає визнання відповідачем [PERSON] заявленого [PERSON] позову, оскільки таке визнання позову не є безумовною підставою для його задоволення, ураховуючи встановлені обставини справи та те, що вирішуючи спір по суті, суд повинен дослідити матеріали справи, надати правову оцінку наявним у справі доказам та ухвалити рішення з урахуванням вимог законності та обґрунтованості, а не виходити виключно з факту визнання відповідачем позову.

Outcome: dismissed