Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-31 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 15.11.2021 року представник [PERSON] - адвокат Федоренко Д.В., який діє в інтересах позивача на підставі Ордеру на надання правової допомоги серії АА №1139723 від 10.11.2021, звернувся до Малинського районного суду Житомирської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення коштів, в обґрунтування якої зазначив, що 24.03.2021 між позивачем та [PERSON] був укладений договір позики у формі розписки, написаної власноруч позичальником. Відповідно до договору позивач передав, а [PERSON] отримав у позику грошові кошти в розмірі 72800,00 грн. Кошти [PERSON] зобов`язувався повернути у повному обсязі в строк до 24.07.2021. Розписка була складена у присутності свідка [PERSON] , підпис якої також міститься на розписці. Позика в строк, вказаний в договорі повернута не була, відповідач уникає будь-яких зв`язків з позивачем, у зв`язку з чим [PERSON] просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики у загальному розмірі 76610,83 грн., яка складається з основного боргу у розмірі 72800,00 грн., 3% річних за увесь час прострочення грошового зобов`язання - 1382,20 грн., інфляційних втрат за весь час прострочення грошового зобов`язання - 2428,63 грн., а також стягнути судові витрати, які складаються з витрат на оплату судового збору у розмірі 908,00 грн. та витрат на професійну правову допомогу у розмірі 11900,00 грн. Процесуальні дії у справі. 17.11.2021 з метою вирішення питання про відкриття провадження у справі у відповідності до ч.1 ст.187 ЦПК України, судом направлено запит до сектору ведення реєстру Малинської міської територіальної громади виконкому Малинської міської ради, відповідь на який надійшла 29.11.2021. У зв`язку з тим, що в реєстрі громади відсутні відомості щодо зареєстрованого місця проживання відповідача, судом 30.11.2021 направлено запит до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області, відповідь на який надійшла 21.12.2021. У зв`язку з тим, що суддя Хомич В.М. з 20.12.2022 по 03.01.2022 перебувала на лікарняному, розгляд справи не проводився. Ухвалою від 05.01.2022 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження. Визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 15 годину 03.02.2022, визначено виклик [PERSON] додатково здійснити через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. 03.02.2022 у зв`язку з неявкою сторін розгляд справи відкладено на 12 год. 30 хв. 15.03.2022, виклик [PERSON] здійснено через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. На підставі розпорядження Голови Верховного Суду від 10.03.2022 року №4/0/9-22 з 07.03.2022 року по 21.04.2022 року правосуддя в Малинському районному суді Житомирської області не здійснювалось. Після відновлення правосуддя у Малинському районному суді розгляд справи призначено на 14 годину 01.06.2022. 27.05.2022 до суду надійшло клопотання представника позивача про участь в судовому засіданні, призначеному на 14 годину 01.06.2022, в режимі ВКЗ з використанням власних технічних засобів за допомогою системи відеоконференцзв`язку «EasyCon». Ухвалою від 30.05.2022 клопотання представника позивача про участь в судовому засіданні в режимі ВКЗ за допомогою системи відеоконференцзв`язку «EasyCon» задоволено. 01.06.2022 від представника позивача - адвоката Федоренка Д.В. надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просив їх задоволити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи неодноразово повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання, а також виклик [PERSON] було здійснено через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відзиву, заяв та клопотань до суду від відповідача не надходило. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням про поважність причин неявки, в порядку, визначеному статтею 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд постановив провести розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Суд відповідно до ст. 247 ЦПК України розглядає справу у судовому засіданні за відсутності позивача і відповідача без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Встановлені судом обставини. 24.03.2021 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики у формі розписки, написаної власноруч відповідачем, за яким позивач передав у власність позичальнику грошові кошти у розмірі 72800,00 грн., які відповідач зобов`язувався повернути до 24 липня 2021 року (а.с.8-9). Розписка була складена в присутності свідка [PERSON] . Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов позики та підписано позичальником. Однак у строк, обумовлений у розписці, [PERSON] кошти [PERSON] не повернув та взятих на себе зобов`язань не виконав. Згідно з поясненнями свідка [PERSON] , які були відібрані адвокатом Федоренком Д.В., 24.03.2021, близько 20 год. 30 хв., свідок була присутня при зустрічі [PERSON] та [PERSON] , яка проходила в приміщенні «Grails Bar» в [ADDRESS] . [PERSON] просив [PERSON] позичити йому грошові кошти у розмірі 72800,00 грн. та зобов`язався повернути їх до 24.07.2021. Зазначені події було зафіксовано у присутності свідка шляхом оформлення письмової розписки (а.с.12). Оцінка аргументів сторін та норми права, застосовані судом. Між сторонами виник спір щодо стягнення заборгованості за договором позики. При вирішенні спору суд застосовує норми ЦК України. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Верховний суд України в постанові від 18 вересня 2013 року в справі №6-63цс13 дійшов висновку, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Положеннями статі 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, відповідачем порушено умови договору позики та не виконано зобов`язань в повному обсязі за цим договором. У відповідності з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. За приписами статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи, що розпискою встановлено строк повернення позики та відповідач зобов`язався повернути позику у строк не пізніше 24 липня 2021 року, однак вказаного зобов`язання [PERSON] не виконав. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позов в частині стягнення заборгованості у розмірі 72800,00 грн., підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат за весь час прострочення грошового зобов`язання, суд зазначає наступне. Приписами ч.1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів, та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманих ним грошових коштів належних до сплати кредиторові. Так, Велика Палата Верховного Суду у згаданій постанові вказує, що за змістом норми статті 625 Цивільного кодексу України нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Як резюмує Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 року (справа №127/15672/16-ц), оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Враховуючи, що відповідач своєчасно не повернув позикодавцю грошові кошти, а також те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому з нього підлягають стягненню втрати від інфляції та проценти за прострочення заборгованості. В той же час, суд перевіривши розрахунок, наведений у позові, не погоджується із ним з огляду на наступне. В позовній заяві [PERSON] здійснено розрахунок розміру суми 3% річних, що підлягає стягненню, який позивач провів наступним чином: 72800,00 грн. (сума простроченого зобов`язання) х 3 (3% річних) х 231 (кількість днів прострочення зобов`язання) : 365:100=1382,20 грн. Інфляційні втрати позивач розрахував наступним чином: 72800,00 грн. (сума простроченого зобов`язання) х 1,03336029 (індекс інфляції за період прострочення) - 72800,00 грн. (сума простроченого зобов`язання) = 2428,63 грн. Разом з цим, період прострочення виконання відповідачем зобов`язання становить з 25.07.2021 (дата початку прострочення зобов`язання) по 10.11.2021 (дата направлення позовної заяви до суду) та складає 109 днів, замість помилково обрахованих позивачем 231. Отже, 3% річних, що підлягає стягненню з [PERSON] становить 652,21 грн. (72800,00 х 3 х 109 : 365 : 100). Інфляційні втрати розраховуються наступним чином: 72800,00 грн. (сума простроченого зобов`язання) х 1,01906578 (індекс інфляції за період з серпня по жовтень 2021, який вираховується наступним чином 99,80х101,20х100,9) - 72800,00 = 1387,99 грн. Отже, загальна сума штрафних санкцій, які підлягають до стягнення з відповідача становить 2040,20 грн. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, то з [PERSON] підлягають стягненню витрати на оплату судового збору у розмірі 887,12 грн. (74840,20 х 908 : 76610,83). Щодо заявлених позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 11900,00 грн., суд зазначає наступне. Згідно з ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Представником позивача адвокатом Федоренком Д.В. додано Договір про надання правової допомоги №08-30-21 від 30.08.2021, Акт приймання-передачі наданої правової допомоги від 10.11.2021. З вказаного Акту вбачається, що Адвокатське об`єднання «Адвокатська компанія «Арцео» надало [PERSON] наступні послуги: 1) 30.08.2021 - аналіз наданих клієнтом документів, усна консультація, кількість витраченого часу 1 година, вартість послуги становить 2800,00 грн.; 2) 06.11.2021 - відібрання адвокатом письмових пояснень у свідка, укладання розписки, кількість витраченого часу 45хв., вартість послуги складає 2100,00 грн.; 3) 10.11.2021 - підготовка та направлення позовної заяви на адресу суду, кількість витраченого часу 2 год. 30 хв., вартість послуги 7000,00 грн. Загальна вартість адвокатських послуг складає 11900,00 грн. З меморіального ордеру №@2PL354243 від 06.09.2021 вбачається, що Адвокатське об`єднання «Адвокатська компанія «Арцео» отримало від позивача винагороду у розмірі 11900,00 грн. У зв`язку з тим, що позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, то з [PERSON] підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 11626,30 грн. (74840,20 х 11900,00 : 76610,83). Отже, загальний розмір судових витрат, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 12513,42 грн. (887,12 грн. + 11626,30 грн.).

Outcome: partial