Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-15 00:00:00

Позивач [PERSON] 29.03.2022 р. звернулася з позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05 жовтня 2020 року Івано-Франківським міським судом постановлено рішення у справі №344/8038/20 за її позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідній допомозі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Однак, на даний час відповідач та виконавча служба не виконали рішення суду. Тому 18.05.2021 р. було подано позов про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.03.2020 р. по 31.08.2021 р. Івано-Франківським міським судом винесено рішення від 13.07.2021 р. (справа №344/7603/21), яким ухвалено стягнути з відповідача у її користь 78710,40 грн. -середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.09.2020р. по 13.07.2021 р. Позивач зазначає, що їй не виплачено жодних належних сум при звільненні, не виконано рішення суду про стягнення заборгованості, не проведено остаточного розрахунку. 364,40 грн. - середній заробіток, який визначений відповідачем у довідці №Б-114 від 10.03.2020 р. та визнано у рішенні суду від 05.10.2020 р. Просила стягнути із відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за 181 робочий день (за період з 14 липня 2021 р. по 01 квітня 2022 року у сумі 65956,40 грн. 181х364,40). Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31.03.2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання 16.05.2022 р. не з`явилася. Від неї до суду надійшла заява, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання 16.05.2022 р. не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, від відповідача не надійшло. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини свої неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд, на підставі ст. 280 ЦПК України,\~ ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 жовтня 2020 року, що набрало законної сили 10 грудня 2020 року, у справі № 344/8038/20 позов [PERSON] до Державного підприємства «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки, вихідної допомоги та моральної шкоди задоволено частково, стягнуто з Державного підприємства «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» на користь [PERSON] заборгованість з невиплаченої заробітної плати у сумі 102496,05 грн, суму невиплаченої вихідної допомоги в розмірі 18040,53 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 51380,40 грн., а також відшкодування моральної шкоди в сумі 5000,00 грн. (а.с.6-8). 21 квітня 2021 року старшим державним виконавцем Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Івано-Франківськ) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 65226332 з виконання виконавчого листа про стягнення з Державного підприємства «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» на користь [PERSON] 176916,98 грн. заборгованості (а.с.17). Рішенням Івано-Франківського міського суду від 13.07.2021 р. ухвалено стягнути з відповідача у користь [PERSON] , 78710,40 грн. - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.09.2020р. по 13.07.2021 р. (а.с.9-13). Як вбачається з довідки № 5-114 від 10 березня 2020 року Державного підприємства «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод», видана [PERSON] , дійсно працює в Державному підприємстві «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» на посаді юрисконсульта і заборгованість із невиплаченої заробітної плати станом на 10 березня 2020 року становить 85867,49 грн., заборгованість з невиплаченої вихідної допомоги 18040,53 грн., середньоденний заробіток 364,40 грн (а.с.14). 26 січня 2022 року старшим державним виконавцем Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Івано-Франківськ) винесено постанову про прийняття виконавчого провадження з примусового виконання рішення про стягнення 78710,40 грн. - середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.09.2020р. по 13.07.2021 р. (а.с.18). За змістом ч. 3 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У відповідності з положеннями частини другої статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно частин першої-другої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини четвертої та сьомої статті 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно частини першої статті 47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені устатті 116цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Статті 96 Кодексу законів про працю України передбачає, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом,Законом України "Про оплату праці"та іншими нормативно-правовими актами. Строки виплати заробітної плати визначено статтею 115 Кодексу законів про працю України. Так, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Як визначено статтею 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Стаття 117 Кодексу законів про працю України встановлює, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Доказів, які б спростовували обставину невиплати позивачу суми повної заборгованості по заробітній платі не з вини відповідача, представником відповідача суду не надано, а судом таких обставин не встановлено. Визначаючи початок періоду розрахунку, суд виходить з того, що його слід відраховувати з 14 липня 2021 року, оскільки за попередній період постановлено рішення суду про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Тобто, суд здійснює розрахунок компенсації за затримку виплати заробітної плати за період з 14 липня 2021 року по 01 квітня 2022 року. Кількість робочих днів становила 181 день. Як зазначалося, середня заробітна плата позивача за один робочий день складає 364,40 грн. Тобто з відповідача на корить позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з 14 липня 2021 року по 01 квітня 2022 року у розмірі 65956,40 грн. (181 робочих днів х 364,40 грн. середньоденного заробітку = 65956,40). У відповідності до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі та стягнути на корить позивача середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з 14 липня 2021 року по 01 квітня 2022 року у розмірі 65956,40 грн. Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позивач була звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, тому суд дійшов висновку про стягнення судового збору у розмірі 992,40 грн. з відповідача в дохід держави. На підставі наведеного, відповідно до ст. 43 Конституції України, ст.ст. 47, 94, 115, 116, 117 Кодексу законів про працю України, ст. 23 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved