Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-23 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернулась до суду з позовною заявою про визнання договору №95/2004 купівлі-продажу нерухомого майна від 03.01.1996 року, зареєстрований Одеською універсальною товарною біржою «GIP» в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» (реєстраційний №95/2004 від 03 січня 2004 року) на 507/1000 (п`ятсот сім тисячних) частки квартири під [ADDRESS] та про визнання договору №3069 купівлі-продажу нерухомого майна від 02.08.1997 року, зареєстрований Товарною біржою «Центральна «Одеська біржа» в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» (реєстраційний №3069 від 02 серпня 1997 року) на 493/1000 (чотириста дев`яносто три тисячних) частки квартири під [ADDRESS] дійсними. Позивач зазначає, що станом на цей час, відповідно до діючого законодавства їй необхідно визнати дані правочини дійсними. У зв`язку з цим, вона звернулась до суду з позовом, яким просять визнати дійсними договори купівлі - продажу нерухомого майна. Позов мотивується тим, що 20 січня 2021 року [PERSON] [INFO] склала заповіт, яким усе своє майно заповіла [PERSON] , [INFO] . Заповіт був посвідчений Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Гуляєвою Н.В. (спеціальний бланк нотаріального документа №НМН 595644). [INFO] [PERSON] [INFO] померла, що підтверджує Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 23 січня 2021 року. 24.02.2021 року [PERSON] , звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гуляєвої Н.В. із заявою про прийняття спадщини після [PERSON] за заповітом, після чого було відкрито спадкову справу №11/2021. Також, 05.08.2021 року [PERSON] подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Проте [PERSON] надала Постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з тим, що правовстановлюючий документ на спадкове майно не визнано у суді дійсним, що необхідно для вчинення нотаріальної дії. Так, 03.01.1996 року між [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені неповнолітнього [PERSON] , [PERSON] з однієї строни, та [PERSON] з другої сторони було укладено договір №95/2004 купівлі-продажу нерухомого майна від 03.01.1996 року, зареєстрований Одеською універсальною товарною біржою «GIP» в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» (реєстраційний №95/2004 від 03 січня 1996 року) на 507/1000 (п`ятсот сім тисячних) частки квартири під [ADDRESS] . Окрім цього, договір №3069 купівлі-продажу нерухомого майна від 02.08.1997 року, зареєстрований Товарною біржою «Центральна «Одеська біржа» в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» (реєстраційний №3069 від 02 серпня 1997 року) на 493/1000 (чотириста дев`яносто три тисячних) частки квартири під [ADDRESS] , укладений між [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] , з другої сторони. Таким чином [PERSON] купила 507/1000 (п`ятсот сім тисячних) частки та 493/1000 (чотириста дев`яносто три тисячних) частки квартири під [ADDRESS] , що в сумі становить 1 (одну) цілу частку квартири під [ADDRESS] . Також, відповідно до листа КП «БТІ» Одеської міської ради від 05.04.2021 року станом на 31.12.2012 року право власності на квартиру [ADDRESS] , а саме: 507/1000 (п`ятсот сім тисячних) часток зареєстроване за [PERSON] . Дата реєстрації 02.02.1996 року, запис в реєстровій книзі 107пр, стор.141, р.№249. Право власності на 493/1000 (чотириста дев`яносто три тисячних) частки зареєстроване за [PERSON] . Дата реєстрації 12.09.1997 року, запис в реєстровій книзі 170пр, стор.18, р.№249. Оскільки на час укладання договору, правочини, зареєстровані на біржі не підлягали подальшому нотаріальному посвідченню, вказані два договори купівлі-продажу нотаріально посвідчені не були. Про це прямо зазначається в самих договорах купівлі-продажу, а саме: «Договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає». Однак на даний момент позивачу стало відомо про недійсність біржових угод та про необхідність визнання договору купівлі-продажу дійсним в судовому порядку, а тому, [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі. Роз`яснено відповідачу, що у випадках ненадання відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд згідно вимог ч.8 ст. 178 та ч.2 ст. 191 ЦПК України розглядатиме справу за наявними матеріалами. 29 квітня 2022 року, від представника позивача - адвоката Бурдеги Р.В. надійшла заява про підтримання позовних вимог, не заперечення проти винесення судом рішення та розглядом справи за його відсутністю. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись у встановленому законом порядку. Відзив на адресу суду не надали, що відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних доказів. Окрім того відповідачі про розгляд справи повідомлялись на офіційному веб-сайті суду. Відповідач - приватний нотаріус надала відзив в якому просила відмовити в позові в повному обсязі, також надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Третя особа до суду також не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлялась у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомила. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідачів. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, дійшов наступного: 20 січня 2021 року [PERSON] [INFO] склала заповіт, яким усе своє майно заповіла [PERSON] , [INFO] . Заповіт був посвідчений Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Гуляєвою Н.В. (спеціальний бланк нотаріального документа №НМН 595644). [INFO] [PERSON] [INFO] померла, що підтверджує Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 23 січня 2021 року. 24.02.2021 року [PERSON] , звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гуляєвої Н.В. із заявою про прийняття спадщини після [PERSON] за заповітом, після чого було відкрито спадкову справу №11/2021. Також, 05.08.2021 року [PERSON] подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. З постанови приватного нотаріуса Гуляєвої Н.М. №272/02-31 від 05.08.2021 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, вбачається що позивачка є єдиною спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , тому суд вважає її належним позивачем по вказаній справі. Згідно договору №95/2004 купівлі-продажу нерухомого майна від 03.01.1996 року, зареєстрований Одеською універсальною товарною біржою «GIP» в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» (реєстраційний №95/2004 від 03 січня 1996 року) на 507/1000 (п`ятсот сім тисячних) [PERSON] придбала частку квартири під [ADDRESS] . Згідно договору №3069 купівлі-продажу нерухомого майна від 02.08.1997 року, зареєстрований Товарною біржою «Центральна «Одеська біржа» в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» (реєстраційний №3069 від 02 серпня 1997 року) на 493/1000 (чотириста дев`яносто три тисячних) [PERSON] придбала частку квартири під [ADDRESS] . Таким чином [PERSON] купила 507/1000 (п`ятсот сім тисячних) частки та 493/1000 (чотириста дев`яносто три тисячних) частки квартири під [ADDRESS] , що в сумі становить 1 (одну) цілу частку квартири під [ADDRESS] . Відповідно до листа КП «БТІ» Одеської міської ради від 05.04.2021 року станом на 31.12.2012 року право власності на квартиру [ADDRESS] , а саме: 507/1000 (п`ятсот сім тисячних) часток зареєстроване за [PERSON] . Дата реєстрації 02.02.1996 року, запис в реєстровій книзі 107пр, стор.141, р.№249. Право власності на 493/1000 (чотириста дев`яносто три тисячних) частки зареєстроване за [PERSON] . Дата реєстрації 12.09.1997 року, запис в реєстровій книзі 170пр, стор.18, р.№249. Позивач зазначає, що сторони договору, домовились всіх істотних умов правочину, продавець та покупець виконали всі істотні умови договору: покупці розрахувались згідно умов договору, а продавець отримала кошти. Враховуючи те, що правовідносини між сторонами виникли під час дії Цивільного кодексу України 1963 року, тому мають регулюватися саме його нормами. Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Згідно ст. 15 Закону України "Про товарні біржі" № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладення договору купівлі - продажу в 1995 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ч.2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемним є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядаю справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно був укладений договір купівлі - продажу квартири під [ADDRESS] та всі істотні умови даного договору сторонами були виконані. При вчиненні правочину дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі - продажу квартири, правочини були реальними і вчинені у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1996 році. При таких обставинах, суд вважає, що позовні вимоги правомірні, підтверджені нормами ст. 47 ч.2 ЦК України в редакції 1963 року, що регулювала дані правовідносини на час укладення договору купівлі - продажу і підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожному доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. У зв`язку з тим, що відповідачі і фізичні особи ухиляються від нотаріального посвідчення угоди, і така можливість втрачена, правочин підлягав державній реєстрації і така реєстрація не була проведена, враховуючи неможливість вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав шляхом задоволення позову в цій частині. Враховуючи, що позивачем не обгрунтовані позовні вимоги до Одеської універсальної\~товарної біржі\~«GIP»,\~Товарної біржі\~«Центральна «Одеська\~біржа»,\~приватного нотаріусу\~Одеського міського\~нотаріального округу\~Гуляєвої \~Н.В.,\~суд вважає,\~що в\~ позовних\~вимогах до\~цих відповідачів\~слід відмовити.

Outcome: approved