Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

У листопаді 2021 року представник позивача звернулася до суду з даним позовом. Свій позов мотивує тим, що позивачу на праві власності належить частина житлового будинку [ADDRESS] . В належній позивачу частині будинку, окрім неї зареєстрований також відповідач, однак останній не проживає за місцем своєї реєстрації більше п`яти років. Представник позивача зазначає, що всі витрати, пов`язані з утриманням та обслуговуванням квартири, сплатою комунальних платежів і податків покладені на позивача. Реєстрація відповідача в належному позивачу будинку порушує право позивача вільно володіти та розпоряджатися своїм майном, тому він змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2022 року у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового засідання з викликом сторін. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися. Між тим, представником позивача через канцелярію суду було подано заяву, в якій представник просив суд розглянути справу у його відсутність. Зазначив, що позов підтримує в повному обсязі та просив позов задовольнити. Окрім того, зазначив, що проти винесення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом вчасно та належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. Згідно ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а згідно зі ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить частина житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджено Договором купівлі-продажу частини житлового будинку від 25 листопада 2005 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 9159910 від 05 грудня 2005 року. Як вбачається із Будинкової книги громадян, що мешкають по [ADDRESS] , за вказаною адресою з 19 січня 2013 року зареєстрований гр. [PERSON] , [INFO] . Між тим, як вбачається із Довідки про склад сім`ї виконавчого комітету Фастівської міської ради № 940 від 22 вересня 2021 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в [ADDRESS] , однак за місцем своєї реєстрації не проживає. Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що право [PERSON] на користування житлом зі сторони позивача порушено не було, відповідач відсутній в будинку понад встановлений законом строк без поважних причин, тому втратив право користування ним, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп.. Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України, статей 71, 72 Житлового кодексу Української РСР,

Outcome: approved