Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс»; треті особи: Приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяна Петрівна, Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову вказує, що в бухгалтерії за місцем своєї роботи він отримав постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію та інші доходи боржника від 29.09.2021 року, ВП №66749967, винесену приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. при примусовому виконанні виконавчого напису №95552, виданого 15.07.2021 року приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. про стягнення з нього [PERSON] на користь ТОВ «Фінфорс» боргу в сумі 9 480 грн. Вважає, що вказаний виконавчий напис вчинено з грубим порушенням вимог законодавства, зокрема Закону України «Про нотаріат», без необхідної перевірки та встановлення безспірності боргу, оскільки приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Грисюк Олена Василівна не перевірила безспірність заборгованості та вчинила виконавчий напис без отримання необхідних документів для вчинення виконавчого напису. Також вказує, що ним (позивачем) заперечується наявність у нього заборгованості за вказаним вище Кредитним договором, оскільки такий кредитний договір між ним та ТзОВ «Фінфорс» не укладався і він (позивач) не є клієнтом зазначеної кредитної установи, її послугами не користується, жодних претензій щодо сплати боргу йому не надходило. А тому, просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 15.07.2021 року приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Грисюк Оленою Василівною, який зареєстрований в реєстрі за №95552, про стягнення із нього [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» заборгованості в сумі 9\~480 грн. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.12.2021 року відкрите провадження у справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс»; треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяна Петрівна, приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відзив відповідачем у визначений строк ухвалою суду від 14.12.2021 року до суду поданий не був. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.12.2021 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову, якою зупинено стягнення у ВП №66749967 до розгляду даної справи по суті. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.03.2022 року клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів задоволено, витребувано у приватного нотаріуса Києво-Свтошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В. належним чином засвідчену копію нотаріальної справи про вчинення приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Грисюк О.В. виконавчого напису нотаріуса від 15.07.2021 року №95552 за зверненням ТзОВ «Фінфорс» про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 9 480 грн. Також, витребувано у ТзОВ «Фінфорс» належним чином засвідчені копії документів, які стали підставою для вчинення приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Грисюк О.В. виконавчого напису №95552 від 15.07.2021 року про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «Фінфорс» заборгованості у розмірі 9 480 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №95552, вчинений 15.07.2021 року приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Грисюк О.В., про стягнення із нього [PERSON] на користь ТзОВ «Фінфорс» заборгованості в сумі 9\~480 грн. При цьому, просив врахувати, що жодних договорів із ТзОВ «Фінфорс» він не укладав і будь-якої заборгованості перед вказаним товариством він не має. Представник відповідача ТзОВ «Фінфорс» в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. В судове засідання треті особи приватний нотаріус Грисюк О.В. та приватний виконавець Чупис Т.П. не з`явилися, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку. Справу вирішено за правилами заочного розгляду, передбаченими\~ст. 280-282 ЦПК України,\~за відсутності представника відповідача, повідомленого у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, який не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву проти позову, та зі згоди позивача щодо такого порядку розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON] , дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до наступного висновку. За загальним правилом статей 15 та 16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою\~статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі\~статтею 13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). В судовому засіданні встановлено, що 15.07.2021 року приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Грисюк Оленою Василівною був вчинений виконавчий напис №95552 про стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» заборгованості за Кредитним договором №1123818-А від 25.11.2020 року за період з 27.01.2021 року по 02.07.2021 року в загальній сумі 9\~480 грн., яка складається із: простроченої заборгованості за сумою кредиту 4\~000 грн., простроченої заборгованості за процентами за користування кредитом 5\~480 грн. (а.с. 11). 08.09.2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П., на підставі вказаного виконавчого напису, було відкрито виконавче провадження №66749967 про стягнення з боржника [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» заборгованості в розмірі 9\~480 грн. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач [PERSON] вказує, що оспорюваний виконавчий напис від 15.07.2021 року є таким, що вчинений з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки при його вчиненні приватним нотаріусом Грисюк О.В. не перевірено наявність саме в нього (позивача) заборгованості за Кредитним договором №1123818-А від 25.11.2020 року та її безспірність, враховуючи, що він жодних договорів із ТзОВ «Фінфорс» не укладав. Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 02.09.1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, який зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону та глава 16 розділу ІІ Порядку. Згідно зі статтею 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1-3 глави 16 розділу ІІ Порядку). Відповідно до підпункту 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ вищевказаного Поряду для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у кредитора (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку). Відповідно до підпункту 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Крім того, підпунктами 3.2, 3.4, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ цього ж Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172. Так, п.п. 1, 1-1 вказаного вище Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів передбачено стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами. Зокрема, для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку) подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання (п. 1 Переліку документів). Відповідно до пункту 2-2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року\~\~\~\~№ 1172, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Проте, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права у аналогічних правовідносинах, дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.03.2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19). Таким чином, для вирішення питання щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, мають бути встановлені: належність кредитору права вимоги за кредитним договором, правильність вимог, зазначених у виконавчому написі, а також необхідно встановити наявність (відсутність) об`єктивних обставин, коли виконавчий напис втратив чинність та не підлягає виконанню. Як вбачається з виконавчого напису приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Грисюк О.В. №95552 від 15.07.2021 року, ним стягнуто із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», як правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН», заборгованості за Кредитним договором №1123818-А від 25.11.2020 року за період з 27.01.2021 року по 02.07.2021 року в сумі 9\~480 грн. (а.с. 11). При цьому, у виконавчому написі зазначено про перехід права вимоги від ТзОВ «СС ЛОУН» до ТзОВ «Фінфорс» на підставі Договору відступлення прав вимоги за Кредитними договорами №40071779-87 від 27.01.2021 року, однак, такий Договір відступлення прав вимоги в матеріалах справи відсутній. В судовому\~засіданні позивач\~ [PERSON] \~заперечував проти\~існування у\~нього будь-яких\~зобов`язань перед\~відповідачем -\~ТзОВ «Фінфорс»,\~в тому\~числі заперечував\~взагалі існування\~в нього\~заборгованості на\~суму,\~яка зазначена\~у виконавчому\~написі,\~навіть перед\~первісним кредитором\~ ТзОВ\~«СС ЛОУН».\~ Сам же відповідач ТзОВ «Фінфорс» не скористався своїм правом та не подав суду відзиву на позовну заяву та доказів, які б вказували на наявність заборгованості позивача [PERSON] за Кредитним договором №1123818-А від 25.11.2020 року на суму, яка зазначена у виконавчому написі, та її безспірність, не спростував доводи позивача. Ухвалу суду про витребування доказів відповідач не виконав. Приватний нотаріус Грисюк О.В. також не надала суду доказів, які витребовував суд, а саме: документів, які стали підставою для вчинення виконавчого напису №95552 від 15.07.2021 року про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «Фінфорс» заборгованості у розмірі 9 480 грн. За таких обставин, між сторонами існував та існує невирішений спір щодо наявної заборгованості. Зазначене спростовує безспірність заборгованості боржника (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постановах від 04.03.2015 року в справі № 6-27цс15, від 11.03.2015 року в справі № 6-141цс14). За змістом частини четвертої статті 263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Крім того, в матеріалах справи також відсутні докази того, що Кредитний договір №1123818-А від 25.11.2020 року, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально, тому вказані обставини є ще однією підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду № 172/1652/18 від 21.10.2020 року. Таким чином, враховуючи вищевикладене, в тому числі, і відсутність на момент розгляду справи належних та допустимих доказів, які б вказували на безспірність заборгованості позивача [PERSON] за Кредитним договором №1123818-А від 25.11.2020 року перед ТзОВ «Фінфорс» на суму 9 480 грн., відсутність доказів того, що безспірність заборгованості була належним чином підтверджена відповідачем при подачі документів нотаріусу і що про таку заборгованість боржник [PERSON] достеменно знав, однак, проігнорувала вимогу про її погашення, та беручи до уваги, що відповідач не скористався своїм правом подати письмовий відзив на позов з обґрунтуванням його заперечень проти позовних вимог з посиланням на відповідні письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] та визнання виконавчого напису приватного нотаріусу Бучанського районного нотаріального округу Грисюк Оленою Василівною, зареєстрованого в реєстрі за №95552, про стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» заборгованості Кредитним договором №1123818-А від 25.11.2020 року таким, що не підлягає виконанню. Крім того, суд, на підставі ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» на користь [PERSON] сплачений ним судовий збір у сумі 1\~488 грн. 60 коп., з яких: 992 грн. 40 коп. судовий збір за подачу позову, 496 грн. 20 коп. судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved