Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-07 00:00:00

У лютому 2021 року ТОВ «Новобудова» звернулось в Києво-Святошинський районний суд Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг. Посилається на те, що відповідно до рішення правління АТ ХК «Київміськбуд» № 272/0/5-05 від 27 грудня 2007 року житлові будинки [ADDRESS] , [ADDRESS] були передані ТОВ «Новобудова» в експлуатацію та обслуговування. Розпорядженням Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації № 102 від 31 січня 2006 року житловому будинку [ADDRESS] було присвоєно поштову адресу - [ADDRESS] . Відповідно до авізо № 305 від 08 серпня 2006 року АТ ХК «Київміськбуд» передало ТОВ «Новобудова» на баланс для зарахування в основні фонди будинок за адресою: [ADDRESS] . Згідно з наказом ТОВ «Новобудова» № 69 від 24 квітня 2007 року [ADDRESS] було перейменовано на [ADDRESS]. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 21 серпня 2006 року. ТОВ «Новобудова» безперебійно надає житлово-комунальні послуги у зазначеному будинку. Відповідач постійно користується житлово-комунальними послугами, але сплачує за них не в повному обсязі. Таким чином, станом на 01 липня 2019 року виникла заборгованість у сумі 3001 гривні 99 копійок. Загальний розмір заборгованості складає 3443 гривні 54 копійки, з яких: - 3001 гривня 99 копійок - основний борг за період з 01 квітня 2019 року по 01 липня 2019 року; - 169 гривень 01 копійка - три проценти річних від простроченої суми; - 272 гривні 54 копійки - індекс інфляції за період з 01 квітня 2019 року по 01 січня 2021 року. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 лютого 2021 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 червня 2021 року справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва. У судове засідання представник позивача не з`явилась. Подала до суду клопотання, в якому просить розглядати справу у відсутність представника ТОВ «Новобудова». Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення в справі заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась. Суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до рішення правління АТ ХК «Київміськбуд» № 272/0/5-05 від 27 грудня 2007 року житлові будинки [ADDRESS] , [ADDRESS] були передані ТОВ «Новобудова» в експлуатацію та обслуговування (а.с. 20). Розпорядженням Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації № 102 від 31 січня 2006 року житловому будинку [ADDRESS] було присвоєно поштову адресу - [ADDRESS] (а.с. 21). Відповідно до авізо № 305 від 08 серпня 2006 року АТ ХК «Київміськбуд» передало ТОВ «Новобудова» на баланс для зарахування в основні фонди будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с. 22). Згідно з наказом ТОВ «Новобудова» № 69 від 24 квітня 2007 року [ADDRESS] було перейменовано на [ADDRESS] (а.с. 23). [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 21 серпня 2006 року (а.с. 27). 13 вересня 2011 року між ТОВ «Новобудова» та відповідачем був укладений договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. З позову вбачається, що відповідач постійно користується житлово-комунальними послугами, але сплачує за них не в повному обсязі. Відповідно до статей 156, 162 ЖК України власник та члени його сім`ї зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Згідно зі ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і при будинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року зі змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45 власники квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Згідно з пунктами 5, 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації. У ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом безспірно встановлено, що позивачем надаються комунальні послуги відповідачу як власнику квартири. Фактично, на час звернення до суду з позовом, відповідач має заборгованість перед позивачем, що підтверджується наданим суду розрахунком. Відповідно до ч. 7 ст. 18 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація регулює ціни та тарифи за виконання робіт та надання житлово-комунальних послуг підприємствами, а також визначає і встановлює норми їх споживання, здійснює контроль за їх додержанням. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. На підтвердження своїх доводів позивач надав суду розрахунок заборгованості (а.с. 30-32). Відповідач відзив на позовну заяву не подала, доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості не надала. Оцінивши наданий позивачем розрахунок боргу, суд вважає, що позивач обґрунтовано нарахував зазначені суми і вважає за можливе покласти їх в основу рішення суду. Також, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суму інфляційних втрат в розмірі 272 гривні 54 копійки та три проценти річних у розмірі 169 гривень 01 копійка. З урахуванням задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2270 гривень.

Outcome: approved