Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-08 00:00:00

Позивач [PERSON] , звертаючись з позовом до суду, просить визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , мотивуючи свої вимоги тим, що позивач з 01 вересня 2007 року до 05 жовтня 2018 року перебувала у шлюбі із відповідачем [PERSON] , від шлюбу сторони мають двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, а спільні малолітні діти постійно проживають з позивачем, однак у зв`язку із суттєвою зміною законодавства в сфері виїзду дітей за кордон для відпочинку у позивача виникла необхідність визначити місце проживання дітей у судовому порядку, що є підставою звернення позивача з даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей, та постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. (а.с. 29-32) Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 листопада 2021 року підготовче засідання - закрито, та справу призначено до судового розгляду по суті вимог. (а.с. 44-45) Представником відповідача [PERSON] - [PERSON] до суду подано зустрічну позовну заяву [PERSON] , відповідно до якої відповідач просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з її батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , мотивуючи свої вимоги тим, що між сторонами наявний спір про визначення місця проживання спільної дитини, ігнорування матір`ю дітей їх бажання з ким з батьків кожна із дочок бажає проживати. Позивач працює, має дохід та фінансову можливість самостійно утримувати дочку, батько з донькою мають тісний емоційно-психологічний зв`язок та у подальшому позивач зобов`язується виконувати покладений на нього обов`язок щодо матеріального забезпечення побуту дитини, догляду за нею, лікуванням, забезпечення духовного розвитку дитини. (а.с. 161-163) Протокольною ухвалою суду від 17 січня 2022 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини. Об`єднано вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей. (а.с. 179-180) 06.05.2022 року Службою до суду у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації надано Висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей від 26.04.2022 року № 103/1788/41/3. (а.с. 225-226) Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09 червня 2022 року заяву представника позивача за зустрічним позовом [PERSON] про збільшення позовних вимог, та заперечення на відзив відносно зустрічного позову, - повернуто заявнику. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та її уповноважений представник в судові засідання, призначені на 12 травня 2022 року, на 02 червня 2022 року, 09 червня 2022 року, не з`явились, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином, шляхом направлення судових повісток на електронну адресу позивача, зазначену нею у позовній заяві, що підтверджено довідками про доставку електронних листів, сформованими електронною базою документообігу суду, долученими до матеріалів справи (а.с. 216, 217, 223), поважні причини неявки суду невідомі, клопотання про відкладення судового розгляду справи суду не надано. Матеріали справи містять лише заяву [PERSON] про проведення підготовчого засідання у її відсутність, однак відсутня заява позивача за первісним позовом про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до положення п. 3 ч. 1 ст. 257 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи. Таким чином, суд, діючи в межах норм діючого цивільного процесуального законодавства України, дотримуючись встановлених розумних строків розгляду справи, дійшов висновку про безпідставність повторної неявки позивача за первісним позовом в судове засідання та про залишення первісного позову без розгляду. Разом з тим, позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] суду надано письмовий відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якої [PERSON] проти зустрічного позову заперечила в повному обсязі, вказуючи на його безпідставність та необґрунтованість з огляду на неправомірність виховання доньок, які є рідними сестрами та мають прив`язаність одна до одної, окремо від матері. (а.с. 196-199) Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні проти первісного позову заперечив в повному обсязі з підстав, що містить письмовий відзив на позовну заяву, долучений до матеріалів справи, зустрічну позовну заяву підтримав в повному обсязі. (а.с. 51) Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. (а.с. 224) Вислухавши пояснення представника відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом [PERSON] , дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] від зареєстрованого 01.09.2007 року шлюбу мають спільних двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 15 червня 2018 року, актовий запис № 885, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 11 липня 2013 року, актовий запис № 1869. (а.с. 11, 12, 13) Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05.10.2018 року у справі № 755/9720/18 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 01 вересня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 671, - розірвано. (а.с. 14) Розпорядженням Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 16.06.2020 року № 388 затверджено висновок служби у справах дітей та сім`ї про підтвердження місця проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] для їх тимчасового виїзду за межі України. (а.с. 21) На підставі Договору найму (оренди) нерухомого майна від 22.03.2021 року [PERSON] разом із малолітніми дітьми проживають за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 15-19) За даними Акту обстеження житлових умов, складеного комісією Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 07.05.2021 року, [PERSON] разом із малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] , квартира двокімнатна, розташована на 18 поверсі 25-типоверхового будинку, загальною площею 55 кв.м., квартира мебльована сучасними меблями, облаштована необхідною побутовою технікою, зроблено сучасний ремонт, дітям створено належні умови для проживання, всебічного розвитку та навчання. Батько дітей [PERSON] проживає окремо. (а.с. 23) За даними довідок, складених Українським коледжем ім. В.О. Сухомлинського м. Києва (спеціалізована школа № 272) від 24.12.2020 року № 217, № 218, [PERSON] , 2008 року народження, та [PERSON] , 2013 року народження, дійсно навчаються в Українському коледжі ім. В.О. Сухомлинського м. Києва. (а.с. 20) Згідно характеристики, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Ултіматек» від 11.11.2021 року [PERSON] , [INFO] , працював на посаді адміністратора систем ТОВ 2Ултіматек» з 01 вересня 2020 року по 26 березня 2021 року, під час роботи зарекомендував себе як сумлінний та талановитий робітник, має організаторські здібності, вчасно та без затримок виконував поставлені робочі задачі, миттєво реагував та пропонував шляхи вирішення різних завдань, які ставились йому на виконання. Щодо особистих якостей [PERSON] слід відзначити його доброзичливість, вихованість, високу культуру спілкування, врівноваженість, стресостійкість, виваженість та готовність завжди допомогти оточуючим. (а.с. 143) Згідно довідки від 06.11.2021 року № 34, характеристики від 17.11.2021 року № 35, акту обстеження житлових умов від 29.12.2021 року, складених та затверджених Житлово-будівельним кооперативом «Схід-5», [PERSON] зареєстрований та постійно проживає за адресою: [ADDRESS] , і сплачує всі комунальні послуги, приймає активну участь в управлінні будинком, є старшим відповідальним по поверху, на якому проживає, вносить доцільні пропозиції на загальних зборах співвласників будинку. За період його проживання скарг від сусідів чи третіх осіб щодо поведінки [PERSON] не надходило, його сусіди характеризують з позитивного боку як доброзичливу, ввічливу, тиху і спокійну людину. Сусідам відомо, що [PERSON] має бажання виховувати своїх дітей, працює та добре облаштував свій побут. (а.с. 138-142, 143 зв., 144, 145) За даними Висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 26.04.2022 року № 103/1788/41/3, ураховуючи думку дітей та рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . (а.с. 224-225) Так, Органом опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації встановлено, що на час розгляду питання про визначення місця проживання малолітніх дітей Комісією встановлено, що батьки дітей [PERSON] та [PERSON] проживали в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано в жовтні 2018 року. Після розлучення батьків діти мешкають з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , де створено належні умови для проживання, навчання та розвитку дітей. На даний час між батьками існує спір щодо визначення місця проживання дітей. Мати дітей, [PERSON] , відповідно до виписки з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, працює як фізична особа-підприємець, має стабільний дохід. На засіданні Комісії громадянка підтвердила своє бажання, щоб діти і надалі проживали з нею, так як у неї є можливості в повній мірі займатися їх вихованням та утриманням. Батько дітей, [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , був присутній на засіданні Комісії та пояснив, що він бажає, щоб діти проживали з ним, так як він має власне житло, постійний дохід та має можливість створити всі умови для гармонійного розвитку дітей. Малолітні [PERSON] , 2008 року народження, та [PERSON] , 2013 року народження, були присутні на засіданні Комісії та підтвердили своє бажання і надалі проживати з матір`ю, а з батьком постійно бачитися та спілкуватися. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. За змістом ст.ст. 150, 155 Сімейного кодексу, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватись усупереч інтересам дитини. Згідно положень ч. 1-3 ст. 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року по Справі № 402/428/16-ц відійшла від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме Сімейного кодексу України та принципу 6 Декларації прав дитини, з огляду на наступне. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. У статті 141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За частинами першою, другою статті 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року. У частині першій статті 3 цієї Конвенції закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому, як правильно вважала колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Відповідно до частин першої та другої статті 171 Сімейного кодексу України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). У зазначених справах ЄСПЛ не визначав обов`язкового врахування судами принципу 6 Декларації прав дитини. Підсумовуючи, Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 Сімейного кодексу України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. Як передбачено ч. 4 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини та відібрання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який надає письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, а також на підставі інших документі, які стосуються справи. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування, яким рекомендовано визначити місце проживання дітей разом з матір`ю, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог позивача [PERSON] та про визначення місця проживання малолітньої дитини: [PERSON] , 2013 року народження, із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , - оскільки судом встановлено, що малолітні діти постійно проживають разом із матір`ю, мають прихильність до матері, емоційно прив`язані одна до одної, обидві виявили бажання проживати із матір`ю, однак не заперечили проти побачень з батьком, про що самостійно заявили на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини, в той час як батько, позивач за зустрічним позовом, у позовній заяві просить суд визначити місце проживання з ним лише молодшої доньки, що суперечить інтересам і бажанню дітей. Разом з тим відповідач за зустрічним позовом, [PERSON] , як мати дітей є особою працевлаштованою, отримує регулярний дохід, забезпечує належні умови для навчання, розвитку та виховання малолітніх дітей, відстоює інтереси дітей, що свідчить про високий рівень психологічної прив`язаності матері до дітей та бажання якнайкращого забезпечення їхніх інтересів. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, є необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення в повному обсязі. В порядку ч. 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з огляду на повну відмову у задоволенні зустрічного позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача за зустрічним позовом.

Outcome: dismissed