Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

заступник керівника Ужгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Дубриницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області звернувся в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] , в якому просить стягнути солідарно з останніх на користь місцевого бюджету Дубриницької сільської ради суму шкоди, заподіяної злочином лісу в розмірі 70 241,60 грн, зарахувавши таку на р/р UA288999980333129331000007441 в Головному управлінні казначейства у Закарпатській області, код отримувача (ЄДРПОУ) 37975895, код класифікації доходів бюджету 24062100 для подальшого перерозподілу згідно вимог бюджетного законодавства. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 07 травня 2020 року приблизно о 23.00 год [PERSON] за попередньою змовою та разом з [PERSON] , перебуваючи у кварталі 21 виділі 16 Дубриницького лісництва ДП «Перечинське лісове господарство», діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, з метою вчинення незаконної рубки дерев породи «Дуб» та особистого збагачення за допомогою бензопили марки «Stihl», умисно, без будь-якого на те дозволу та відповідних дозвільних документів, всупереч встановленому законом порядку, вчинили порубку сиро ростучих дерев породи «Дуб» в кількості 4 штуки, з яких два дерева діаметром 58 см, одне дерево діаметром 63 см та одне дерево діаметром 65 см, чим заподіяли ДП «Перечинське лісове господарство» істотну шкоду на суму 70 241,60 грн. Слідчим відділенням відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області за даним фактом 19 травня 2020 року внесено відомості про кримінальне правопорушення № 12020070130000221, за результатами розслідування якого стосовно [PERSON] та [PERSON] за ч. 2 ст. 246 КК України надіслано обвинувальний акт до Перечинського районного суду Закарпатської області для розгляду по суті у порядку ст. 291 КПК України. Вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 07 жовтня 2021 року у справі № 304/1027/20 затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 07 жовтня 2021 року між прокурором Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури Бернаром В.В. та обвинуваченими [PERSON] і [PERSON] , вказаних осіб визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 246 КК України та призначено їм узгоджене сторонами угоди покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України [PERSON] та [PERSON] звільнено від відбуття покарання з випробуванням, встановивши їм іспитовий строк тривалістю один рік. Зазначений вирок набрав законної сили 09 листопада 2021 року та в апеляційному порядку не оскаржувався. Оскільки завдана кримінальним правопорушенням шкода у добровільному порядку на даний час залишається невідшкодованою, а цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся, тому просить заявлені вимоги задовольнити. У судове засідання прокурор Маханець В.В. не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити повністю, не заперечив проти заочного розгляду справи. Представник Дубриницької сільської ради Ужгородського району у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. У судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] повторно не з`явилися, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причину неявки не повідомили, відзив не подали, а тому суд зі згоди прокурора ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст. ст. 280-282 ЦПК України. Представник Державного підприємства «Перечинське лісове господарство» як третьої особи у судове засідання також не з`явився, однак подав до суду клопотання, у якому просив розглядати справу без його участі та задовольнити позов у повному обсязі, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 07 жовтня 2020 року, що набрав законної сили 09 листопада 2021 року, затверджено угоди про визнання винуватості від 07 жовтня 2021 року, укладені між прокурором Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури Бернаром Василем Васильовичем та обвинуваченими [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 246 КК України, і призначено їм узгоджене сторонами угоди покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено [PERSON] та [PERSON] від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши їм іспитовий строк тривалістю один рік. Відповідно до ст. 76 КК України покладено на [PERSON] та [PERSON] такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Також вказаним вироком встановлено, що 07 травня 2020 року о 23 годині 00 хвилин, [PERSON] за попередньою змовою з [PERSON] , пішли до лісового масиву неподалік села Новоселиця Перечинського району Закарпатської області: квартал 21 виділ 16 Дубриницького лісництва ДП «Перечинське лісове господарство», де діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою вчинення незаконної порубки дерев породи «Дуб» для особистого збагачення, за допомогою бензопили марки «STIHL», без будь-якого на те дозволу та відповідних документів, всупереч встановленому законом порядку, вчинили незаконну порубку сиро ростучих дерев породи «Дуб» у кількості 4 штуки, діаметром 58, 58, 63, 65 см. Надалі, [PERSON] разом з [PERSON] вказані дерева за допомогою пили розпилили на колоди довжиною по 1 м, з яких вісім штук за допомогою автомобіля марки «Рено Мастер», державний номер Словацької республіки [NUMBER] , білого кольору, транспортували в село Дубриничі, зокрема, до [PERSON] , а інша деревина залишилась на місці події та була секвестрована майстром лісу Дубриницького лісництва ДП «Перечинське лісове господарство» [PERSON] в кількості 6,2 метрів кубічних. Вказаними діями [PERSON] та [PERSON] заподіяли ДП «Перечинське лісове господарство» істотну шкоду на суму 70 241 гривня 60 копійок (а. с. 10-14). Крім цього встановлено, що цивільний позов у вказаному кримінальному провадженні заявлений не був (а. с. 24-25, 27-28). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 105 ЛК України порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників. Відповідно до ст. 107 цього Кодексу підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України. За змістом ст. 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю. Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначено у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність всіх зазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди. Тобто діє презумпція вини завдавача шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 29 Бюджетного кодексу України до доходів Державного бюджету України включаються доходи бюджету, за винятком тих, що згідно із статтями 64, 64-1, 66, 69-1 та 71 цього Кодексу закріплені за місцевими бюджетами. Згідно п. 7 ч. 3 цієї ж статті джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів (з урахуванням особливостей, визначених пунктом 1 частини другої статті 67 1 цього Кодексу) є 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до бюджетів місцевого самоврядування (крім бюджетів міст Києва та Севастополя) - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків. Таким чином, шкода, заподіяна порушенням природоохоронного законодавства, відшкодовується шляхом перерахування коштів на єдиний розподільчий казначейський рахунок відповідної місцевої ради, на адміністративній території якої скоєно правопорушення, на користь зведеного бюджету, із якого місцевим органом Державної казначейської служби України в подальшому розподіляються конкретні суми коштів до Державного, обласного та місцевого бюджетів у вказаному вище співвідношенні. Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 384/1080/16-ц. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Враховуючи вищенаведене та те, що вина [PERSON] та [PERSON] у завданні майнової шкоди унаслідок незаконної порубки дерев встановлена вироком суду, який набрав законної сили і ними не оскаржувався, розмір шкоди розрахований згідно вимог постанови Кабінету Міністрів України № 665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди заподіяної лісу» від 23 липня 2008 року відповідачами у добровільному порядку не відшкодований, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 6 ст. 141 цього Кодексу якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду юридичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, оскільки позивач у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення звільнений від сплати судового збору, тому з врахуванням ціни позову (70 241,60 грн), зважаючи на задоволення позовних вимог у повному обсязі, суд приходить до висновку, що з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі по 1 240,50 грн (2 481 грн : 2) з кожного. На підставі наведеного та

Outcome: approved