Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-18 00:00:00

Позивач просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 62,7 кв. м. В обґрунтування позову зазначив, що його батько [PERSON] помер [INFO] . За життя його батько володів житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, але не проживав у ньому, а з 1998 року і до дня смерті проживав в [ADDRESS] . Вартість житлового будинку із господарськими спорудами станом на 02.09.2021 становить 148 244,00 грн. Також позивач зазначив, що виконкомом Сілецької сільської ради заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався. На день смерті з батьком за адресою: [ADDRESS] ніхто не був зареєстрований. Позивач зареєстрований за адресою: по [ADDRESS] . Дружина його батька - мати позивача [PERSON] , померла [INFO] та була також зареєстрована за місцем реєстрації позивача. Спадкоємцями після смерті батька позивача є його рідні брати та сестра, а саме: [PERSON] , (за життя змінив прізвище [PERSON] на прізвище матері [PERSON] ), який помер [INFO] ; [PERSON] (за життя змінив прізвище [PERSON] на прізвище матері [PERSON] ), який помер [INFO] ; [PERSON] , який помер [INFO] ; [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] . 06.10.2004 Сокальською нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №724 за 2004 р. після смерті [PERSON] , де заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину подав брат позивача [PERSON] , а заяви про відмову на його користь подали інші брати позивача, його сестра та сам позивач. Між спадкоємцями була усна домовленість, що будинок, який належав його батькові за адресою: [ADDRESS] переходить у власність брату [PERSON] , а житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , перейде у власність позивачу після смерті матері, оскільки вони вважали, що будинок в [ADDRESS] належав матері, а не батькові. Після звернення до Сокальської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , позивач дізнався, що помилково відмовився від будинку, в якому проживає з 1984 року. Брат позивача ніколи не претендував на житловий будинок, в якому він проживав із матір`ю. Спадкоємцями після смерті брата позивача є його діти [PERSON] , [PERSON] , дружина брата [PERSON] , яка померла до його смерті у 2007 році. Його спадкоємці не претендують на цей будинок. Позивач стверджує, що він безперервно та відкрито володіє житловим будинком [ADDRESS] з 1984 року по даний час, тобто більше 10 років. Тому в силу вимог ст. 344 ЦК України просив визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS] . 25.10.2021 у даній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 25.11.2021. 25.11.2021 підготовче судове засідання було відкладено до 21.12.2021, яке в подальшому було відкладено на 31.01.2022. 31.01.2022 підготовче судове засідання не проводилося у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді. Наступне підготовче судове засідання було призначено на 01.03.2022 01.03.2022 судове засідання не відбулося, оскільки справа була знята з розгляду у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану. Наступне підготовче судове засідання призначено на 29.04.2022 року. 29.04.2022 учасники справи не з`явилися у підготовче судове засідання Представник позивача подав заяву в якій просить справу розглядати у відсутності сторони позивача, також вказав, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, у якій зазначили, що позовні вимоги визнають в повному обсязі. Також відповідачі [PERSON] та [PERSON] у своїх заявах вказали, що їх дядько [PERSON] , а [PERSON] вказала, що її брат [PERSON] відкрито, безперервно та добросовісно з 1984 року володіє спадковим майном [PERSON] , а саме житловим будинком [ADDRESS] , загальною площею 62,7 кв.м. Вони підтвердили той факт, що вони є спадкоємцями після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , який успадкував житловий будинок [ADDRESS] , проте не зареєстрував його у встановленому законом порядку, а також підтвердили той факт що вони не успадковували даний будинок після смерті [PERSON] . Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд даної справи без його участі, а також зазначив, що при вирішенні даної справи покладається на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності положень п. 1 ч. 3 ст. 223, ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснено за наявними у справі матеріалами без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до положень ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Оскільки відповідачі визнали пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ч. ч. 3, 4 ст. 200, ст. 206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному підготовчому судовому засіданні та ухвалити рішення у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а. с. 13). Батько позивача - [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а. с. 8). Мати позивача, дружина [PERSON] - [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а. с.16). За життя [PERSON] на праві власності належав житловий будинок по [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право приватної власності на будівництво (а. с. 10). Право власності на даний будинок виникло на підставі рішення виконкому Гірницької селищної ради №124 від 25.10.1984 (а. с. 24). Відповідно до довідки №3028 від 03.06.2021, виданої КП ЛОР «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» станом на 31.12.2012р. в КП ЛОР «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстрований за [PERSON] (а. с. 9) Згідно з технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами КП ЛОР «Червоноградського міжміського бюро технічної інвентаризації», складним станом на 03.06.2021 даний будинок має площу 62,7 кв. м., в тому числі 34,8 кв. м. житлова, що складається з коридора 5.6 кв. м., житлової кімнати 21,0 кв. м., кухні 10,2 кв. м., коридору 4,5 кв. м., житлової кімнати 13,8 кв. м., кладової 7,6 кв. м. Замовником технічної інвентаризації зазначено [PERSON] (а. с. 30-35). Відповідно до зведеного акту про вартість будинку, господарських будівель та споруд, виготовленого МБТІ 02.09.2021 за № 4196 вартість житлового будинку з господарськими спорудами [ADDRESS] становить 148244,00 грн. (а. с. 11). Згідно з довідкою виконавчого комітету Червоноградської міської ради Червоноградського району Львівської області №535/1 від 08.07.2021 [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , з 1998 року по день смерті був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] (а .с. 12). Також у даній довідці зазначено, що виконкомом Сілецької сільської ради Сокальського району Львівської області заповіт від імені [PERSON] , не посвідчувався. На день смерті з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ніхто не був зареєстрований. Після смерті [PERSON] його спадкоємцями були його діти: позивач [PERSON] , брати та сестра позивача: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Факт родинних відносин позивача та його братів та сестри підтверджується свідоцтвами про їх народження: (а.с. 18, 20, 21, 28), де вказано, що їх батьками є [PERSON] та [PERSON] . Сестра позивача [PERSON] зміна прізвище на [PERSON] після укладення шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 21.09.1985 (а. с. 29) [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а. с.17). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а. с.19). [PERSON] помер помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а. с.21). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а. с.7). Заяву про прийняття спадщини на спірний будинок після смерті батька позивача подав його брат [PERSON] , що підтверджується листом Сокальської державної нотаріальної контори Львівської області №441/02-14 від 06.09.2021 (а. с. 6). Проте [PERSON] свідоцтво про право на спадщину не отримав та право власності на спірний будинок у встановленому законом порядку не зареєстрував. У відповідності до ч. 1 ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Таким чином, право на спадкове майно [PERSON] перейшло до його спадкоємців. Так, у [PERSON] було двоє дітей: [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а. с.103) та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а. с. 104). [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) зміна прізвище після укладення шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а. с. 107). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] зареєструвала шлюб та змінила прізвище після укладення шлюбу на [PERSON] (а.с. 105). 27.10.2018 [PERSON] зареєструвала шлюб та змінила прізвище із [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а. с. 106). Отже, спадкоємцями [PERSON] є його діти відповідачі по справі - [PERSON] та [PERSON] ,. Окрім цього, спадкоємицею другої черги являється сестра [PERSON] . Отже, право на спадкове майно після смерті [PERSON] перейшло до його спадкоємців - відповідачів по справі. Позивач стверджує, а відповідачі не заперечують, що між спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] була усна домовленість про те, що будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] переходить у власність брату [PERSON] , а житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , перейде у власність позивача після смерті матері, оскільки спадкоємці вважали, що будинок в [ADDRESS] належав матері, а не батькові. Після смерті матері позивача [PERSON] (померла [INFO] ) позивач звернувся до Сокальської державної нотаріальної контори Львівської області із заявою про видачу свідоцтва на право на спадщину нажитловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У відповідь на свою заяву позивач отримав лист №441/02-14 від 06.09.2021, із якого дізнався, що Сокальська державна нотаріальна контора видати свідоцтво про право на спадщину на вищевказаний житловий будинок не може, оскільки спадщину прийняв [PERSON] , а позивач та інші спадкоємці відмовилися від неї (а. с. 6). Позивач стверджує, що помилково відмовився від спадщини, оскільки вже тривалий час проживає та зареєстрований у спірному будинку, що підтверджується поясненнями відповідачів та довідкою про реєстрацію місця проживання особи виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 07.09.2021, у якій вказано, що [PERSON] з 15.08.1984 року по даний час зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 14). Тому позивач просить визнати за ним право власності на даний будинок за набувальною давністю, оскільки відповідачі не претендують на спірний будинок і немає іншого способу для захисту його порушених прав. При ухваленні рішення суд керується наступними правовими нормами. Згідно ч. 1, 2 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном-протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Згідно з п. 9 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Згідно з п. 11 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Згідно з п.13 вищезазначеної постанови Пленуму ВССУ можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідно до п. 14 вищезазначеної постанови Пленуму ВССУ, виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Визначаючи умови набуття права власності за набувальною давністю, Верховний Суд у постанові від 01.08.2018 р. у справі № 201/12550/16-ц вказав, що "лише за наявності таких умов можливе набуття права власності на чужі речі: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Для набуття права власності за набувальною давністю всі вказані умови повинні бути наявними у сукупності". Окрім цього, Верховний Суд у постанові від 14.05.2019 р. у справі № 910/17274/17 серед умов набуття права власності за набувальною давністю виокремив такі: "наявність суб`єкта, який здатний певний об`єкт набути у власність; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння; відкритість володіння чужим майном; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння". Добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності" (постанова Верховного Суду від 14.05.2019 р. у справі №910/17274/17). Відповідно до п. 9 постанови Пленуму ВССУ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07.02.2014 р. № 5 "володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна". Строк, після спливу якого особа може набути нерухоме майно у власність за набувальною давністю становить 10 років. Безперервність володіння означає, що особа володіє об`єктом нерухомості протягом визначеного строку. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 10.02.2020 р. у справі № 923/82/19, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних вище умов у сукупності. Отже, виходячи зі змісту ст. 344 Цивільного кодексу України, постанов Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ та Верховного Суду, випливає, що умовами для визнання за особою права власності на нерухоме майно за набувальною давністю є: -добросовісність заволодіння чужим майном; -відкритість володіння; безперервність володіння; -сплив установлених строків володіння. З матеріалів справи видно та підтверджується відповідачами, що позивач 38 років відкрито, добросовісно та безперервно користується житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та утримує його у належному стані. Станом на сьогоднішній день позивач продовжує проживати у вказаному житловому будинку. Відповідачі, як потенційні власники житлового будинку, не заперечують проти проживання у ньому позивача та протягом усього часу не заявляли про свої права на нього. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 7 лютого 2014 року, ст. 41 Конституції України та ч. 1, 2 ст. 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків встановлених Конституцією та Законом. Статтею 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний дотримуватися моральних засад суспільства. Пунктом 9 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» встановлено, що підставою для державної реєстрації прав, зокрема, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Згідно ч.1 ст.328 ЦПК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його прав власності, якщо це право не визнається або оспорюється іншою особою. Отже, враховуючи все вищевикладене, а також той факт, що позивач фактично відкрито, добросовісно та безперервно володіє спірним будинком більше 10 років та в подальшому має намір володіти, користуватися та розпоряджатися ним, однак зареєструвати право власності у позасудовому порядку не має можливості, а також те, що відповідачі не претендують на спірний будинок та те, що позивачем дотримано усіх необхідних умов для визнання за ним права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за набувальною давністю, враховуючи визнання позову відповідачами, у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та передачі позивачу вищевказаного будинку у власність. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved