Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-02 00:00:00

У червні 2020 року до суду з позовною заявою звернувся позивач [PERSON] до [PERSON] відповідно до якої просить суд: визнати, що поширені відповідачем [PERSON] відомості викладені у листопаді 2019 року у мережі інтернету, а саме на сайті «Інформатор Дніпро» Анастасії Золотарьової не відповідають дійсності та принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача; зобов`язати [PERSON] припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності, ділової репутації відносно [PERSON] ; зобов`язати [PERSON] спростувати недостовірну інформацію найближчим часом шляхом звернення у мережі інтернету, а саме на сайті «Інформатор Дніпро» Анастасії Золотарьової; стягнути з [PERSON] на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 200\~000,00 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог, позивач вказує, що у листопаді з мережі інтернету, а саме на сайті «Інформатор Дніпро» [PERSON] у приступності інших журналістів вийшло інтерв`ю співробітника підрозділу, а саме старшого оперуповноваженого УБЗПТЛ ГУНП капітана поліції [PERSON] , в якому останній поширював відносно позивача неправдиву інформацію, яка порочить честь та гідність позивача. А саме: відповідач називав прізвище позивача та стверджував про те, що позивач нібито «кришував» повій, веб-сайти, масажні салони, які надають секс послуги, отримував гроші за їх незаконну діяльність, купив себе звання. Тобто необґрунтовано, безпідставно, порушуючи принцип презумпції невинуватості звинувачує позивача в скоєні злочинів. Також, відповідач стверджує та поширює неправдиву інформацію щодо того, що позивач користувався послугами повій, які спеціально проходили регулярний медичний огляд, щоб позивач міг вступити з ними в полові стосунки без контрацептивів. На думку позивача, виступ відповідача був не його оціночним судженням, а саме надавався як відомий факт. Розповсюдження недостовірної та неправдивої інформації відповідачем відносно позивача пошкодило його ділову репутацію, так як позивач тривалий час працював в поліції, не мав зауважень, а після передачі, яку було викладено в мережі інтернет, люди стали відноситись до нього з недовірою. Позивач вказує, що ця брехня зруйнувала його брак, погіршила відносини з друзями та спричинило йому глибокі моральні страждання, які виразились в сильній душевній травмі, його здоров`ю, внаслідок дій відповідача, було нанесено шкоду. Ця подія, для позивача, стала сильним стресом, тому тривалий час він змушений приймати заспокійливі препарати. Не погоджуючись з позовними вимогами, відповідачем було подано відзив на позовну заяву відповідно до якого просить відмовити в задоволені позовних вимог позивача у повному обсязі. Відповідач у відзиві вказує, що 01.11.2019 року перебуваючи на посаді старшого оперуповноваженого УБЗПТЛ ГУНП в Дніпропетровській області було повідомлено інформацію про корупційні правопорушення вчиненні заступником начальника начальником відділу УБЗПТЛ ГУНП в Дніпропетровській області підполковником поліції [PERSON] : рапортом в ГУНП №Д-6932 від 01.11.2019 року. Відповідач вказує, що він 01.11.2019 року звернувся із заявою до Дніпропетровського управління ДВБ Національної поліції України, а 13.11.2019 року на прес-конференцію. Після чого, 13.11.2019 за повідомленням відповідача про правопорушення пов`язаними із корупцією слідчим відділом СУ ТУ ДБР, розташованого в м. Полтава, розпочато кримінальне провадження №62019170000001117 за ч. 2 ст. 364 КК України та розпочате досудове розслідування. Зазначена інформація, якою відповідач володіє та повідомив про факти корупційних правопорушень з боку гр. [PERSON] містила фактичні дані, а саме про обставини правопорушення, місце і час його вчинення та особу, яка вчинила правопорушення, також, відповідач був переконаний у достовірності цієї інформації, яка була отримана саме під час проходження служби в УБЗПТЛ (з 2011 року по 2020 рік) із них більшість під керівництвом позивача в поліції. Вказану інформацію відповідач заявив маючи обґрунтоване переконання, що вона достовірна, оскільки вона відома йому особисто, також вказану інформацію підтверджували інші особи, яким вона була відома, тобто відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» він є викривачем. Відповідач вказує, що позивач намагається ввести в оману суд, стверджуючи, що за час перебування на службі в органах внутрішніх справ не мав зауважень. Так, наказом начальника ГУНП в Дніпропетровській області №4868 від 20.12.2019 року за порушення дисципліни неналежне виконання вимог до заступника начальника УБЗПТЛ ГУНП начальника відділу боротьби зі злочинів у сфері суспільної моралі підполковника поліції [PERSON] застосоване дисциплінарне стягнення у виді зауважень. Крім того, позивач має не тільки зауваження, але і притягався двічі до адміністративної відповідальності в Жовтневому районному суді м. Дніпропетровськ. Також, відповідач вказує, що позивач визначив суму заподіяної моральної шкоди, однак жодним чином не підтвердив причинного зв`язку з нанесенням його моральної шкоди і визначеної суми в розмірі 200\~000,00 грн. Також, 15 січня 2021 року до суду надійшов відзив, відповідно до якого він зазначив, що в підтвердження того, що інформація, яку він висловив на сайті «Інформатор Дніпро» [PERSON] , є недостовірною, позивач надає до суду докази: пояснення свідків, копію наказу про призначення службового розслідування №4211 від 05.11.2019 року та витяг з наказу №38 о/с від 02.12.2019 року про допущення до роботи [PERSON] та [PERSON] . Відповідачу не зрозуміло, яким чином накази стосуються [PERSON] . Наказу про службове розслідування стосовно [PERSON] та допущення до роботи [PERSON] , висновків службового розслідування стосовно саме позивача [PERSON] з питань, які є предметом виступу відповідача на сайті «Інформатор Дніпро» [PERSON] , до суду не надано. Відповідач вказує, що перебуваючи на посаді старшого оперуповноваженого УБЗПТЛ ГУНП в Дніпропетровській області ним було повідомлено інформацію про корупцію правопорушення, вчиненні його керівником заступником начальника начальником відділу УБЗПТЛ ГУНП в Дніпропетровській області підполковником поліції [PERSON] таким шляхом: рапортом в ГУНП №Д-6932 від 01.11.2019 року, заявою від 01.11.2019 року до Дніпропетровського управління ДВБ Національної поліції України, надання прес-конференції 13.11.2019 року на сайті «Інформатор Дніпро» [PERSON] . Після чого 13.11.2019 року за повідомленням відповідача про правопорушення пов`язаними із корупцією слідчим відділом СУ ТУ ДБР, розташованого в м. Полтава, розпочато кримінальне провадження №62019170000001117 за ч. 2 ст. 364 КК України та розпочато досудове розслідування. Також, відповідач повідомив, що на його утриманні знаходиться уся родина: жінка [PERSON] , 1995 року народження, в декретній відпустці, її донька [PERSON] , яка також мешкає з ними, а її батько не платить аліментів, його донька [PERSON] , 2008 року народження, якій він сплачує 25% аліментів, його син [PERSON] , 2020 року народження. 16.02.2021 року до суду від третьої особи надійшли пояснення, відповідно до яких вказує, що згідно з наявною у Національного агентства інформації 01.11.2019 року оперуповноваженим відділу боротьби зі злочинами у сфері суспільної моралі УБЗ ПТЛ ГУНП в Дніпропетровській області капітаном поліції Давидовим В.О. до Дніпропетровського управління ДВБ Національної поліції України направлено повідомлення про можливі корупційні дії керівництва УБЗПТЛ ГУНП в Дніпропетровській області, за результатами перевірки якого, матеріали направлено до ТУ ДБР, розташованого м. Полтава для прийняття відповідного рішення. За надісланими матеріалами слідчим відділом СУ ТУ ДБР розташованого в м. Полтава розпочато кримінальне провадження №6201917000001117. (а.с.99-101) В судовому засіданні представник позивача [PERSON] вказала, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі з викладених в позовній заяві підстав. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог у повному обсязі з викладених у відзивах підстав. Вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, по наступним підставам. Судом встановлено, що у листопаді 2019 року у засобах масової інформації на сайті «Інформатор Дніпро» вийшло інтерв`ю старшого оперуповноваженого УБЗПТЛ ГУНМ в Дніпропетровській області, відповідно до якого останнім надано інформацію про начебто корупційні правопорушення вчиненні начальником відділу УБЗПТЛ ГУНП в Дніпропетровській області підполковником поліції [PERSON] , а саме відповідачем було вказано, що позивач «кришував» повій, веб-сайти, масажні салони, які надають секс послуги, отримував гроші за їх незаконну діяльність, купив себе звання тощо. Відповідно до постанови від 24.06.2020 року про закриття кримінального провадження Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №6201900000000117 від 13.11.2019, закрито у зв`язку зі встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 364 КК України (а.с. 107-110). Не погоджуючись з даною постановою, відповідач 27 січня 2021 року подав до Октябрського районного суду м. Полтави скаргу, в порядку\~ст. 303 КПК України, в якій просив скасувати постанову про закриття кримінального провадження від 24 червня 2020 року слідчого другого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, Смука І.І., відомості за матеріалами якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №62019170000001117 від 13.11.2019 року за фактом зловживання службовим становищем працівниками ГУНП в Дніпропетровській області, що полягає у «кришуванні» злочинного бізнесу у сфері сутенерства та проституції, за ознаками злочину, передбаченого\~ч.2 ст. 364 КК України\~та поновити досудове розслідування.\~ Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 09 квітня 2021 року у справі №554/608/21 в задоволенні скарги [PERSON] на постанову слідчого другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, Смука І.І. від 24 червня 2020 року про закриття кримінального провадження №62019170000001117 від 13 листопада 2019 року відмовлено (а.с. 131-135). Згідно\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд розглядає справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Також суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. У статтях\~3,\~28 Конституції України\~визначено, що честь і гідність людини є найвищою соціальною цінністю та передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності. Відповідно до частини четвертої\~статті 32 Конституції України\~кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно з частинами другою та третьою\~статті 34 Конституції України\~і статтею 10 Конвенції кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. Згідно з частиною першою\~статті 68 Конституції України\~кожен зобов`язаний неухильно додержуватися\~Конституції України\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. У\~статті 201 ЦК України\~передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до частини першої\~статті 277 ЦК України\~фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Тлумачення\~статті 277 ЦК України\~свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції та практики ЄСПЛ щодо її застосування. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Під поняттям честі слід розуміти особисте немайнове благо, що є позитивною соціальною оцінкою особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності поведінки до загальноприйнятих уявлень про добро і зло та усвідомлення особою цієї оцінки. Під поняттям гідності слід розуміти чинник моральної свідомості, який, водночас, відображає моральне ставлення індивіда до самого себе та суспільства до нього. У свою чергу, діловою репутацією є усталена оцінка фізичної особи, що ґрунтується на наявній інформації про її позитивні та негативні суспільно значимі діяння у певній сфері, що відома оточуючим. Відповідно до\~статті 297 ЦК України\~кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі\~статтею 299 ЦК України\~фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням. Стаття 10 Конвенції захищає не лише суть висвітлених ідей та інформації, але також і форму, в якій вони надані. Свобода слова передбачає використання висловлювань, деякою мірою перебільшених або навіть провокаційних. При дотриманні умов параграфа 2 статті 10 Конвенції право вільно передавати інформацію поширюється не лише на «інформацію» та «ідеї», які сприймаються сприятливо або вважаються необразливими чи нейтральними, але й такі, які обурюють, шокують чи викликають стурбованість. Такі є вимоги плюралізму, толерантності і лібералізму, без яких немає «демократичного суспільства». Згідно ч. 2 ст. 6 Конвенції, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. У частинах першій, другій та п`ятій статті 17 КПК України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи та в межах заявлених нею вимог. Судом встановлено, що невірні відомості були розміщені на інтернет-ресурсі «Інформатор Дніпро». Проте, звернувшись до суду з цим позовом, позивач невірно визначив вимоги в своєму позові. Належне вирішення заявлених позивачем вимог передбачає залучення до участі у справі і безпосередньо осіб, які поширили недостовірну інформацію, що є предметом позову, яким, як встановив суд, є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, залучити яких до участі у справі без відповідного клопотання позивача суд не мав процесуальної можливості. Оскільки незалучення до справи необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом, є самостійною підставою для відмови в позові, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі саме з цих підстав. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 лютого 2022 року по справі №752/1232/18 (провадження №61-5371св21). За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Виходячи з положень ч. 2 ст. 137, п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що в задоволенні позовної заяви відмовлено, суд приходить до висновку, що відповідні судові витрати повинні бути покладені на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed