Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, у якому, з посиланням на норми ст.ст. 16, 183, 318, 328, 356, 358, 364, 367 ЦК України, Інструкцію щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житло-комунального господарства України від 18.06.2007 року №55, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.07.2007 р. За № 774/14041, просить: - виділити 7/50 (14/100) частини житлового будинку садибного типу по [ADDRESS] , що належить їй на праві спільної сумісної власності і складається із приміщень позначених цифрою «3»: 3-1 передньої, 3-2 житлової кімнати, загальною площею 47,2 кв.м., в тому числі житлової - 23,6 кв.м., допоміжної (підсобної) - 23,6 кв.м. та має відокремлений вихід на вулицю, в окремий індивідуальний об`єкт нерухомого майна з подальшим присвоєнням адреси; - виділити їй у користування земельну ділянку площею 0,0140 га, що складає 7/50 (14/100) частини земельної ділянки загальною площею 0,1000га, кадастровий номер 5910400000:05:004:0090, яка перебуває у спільній частковій власності, в окремий індивідуальний об`єкт нерухомого майна з подальшим присвоєнням адреси та кадастрового номеру, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування будинку, господарських будівль і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На обгрунтування вимог у позові зазначено, що в [ADDRESS] знаходиться житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами. Цей будинок складається із чотирьох ізольованих частин, кожна із яких має окремий вхід. Власником однієї житлової частини, що становить 7/50 частини будинку і складається із вищевказаних приміщень, у тезнічному паспорті позначена цифрою «4», є позивач. Житловий будинок поділений в натурі, кожен співвласник користується окремою частиною будинку, які в технічному паспорті на будинок зазначені як окремі квартири, мають окремі входи, окреме електропостачання та газопостачання. Інша частина будинку належить співвласникам в таких частках: - [PERSON] - 33/100 частин, у технічному паспорті позначена цифрою «1»; - [PERSON] та [PERSON] , кожному, по 17/200 частин, що становить 27/100 частин будинку, у технічному паспорті позначена цифрою «2»; - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , кожному, по 9/100 частин, що становить 27/100 частин будинку і у технічному паспорті позначена цифрою «4». Рішенням Конотопської міської ради від 24.12.2020 року позивачу передано у власність 7/50 частин земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 5910400000:05:004:0090 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за вказаною адресою. З огляду на викладене вважає, що належна їй частина будинку може бути виділена в індивідуальний об`єкт нерухомого майна, що складає одиницю, з подальшим присвоєнням адреси, а також, з посиланням на норми ЗК та ЦК України, та враховуючи, що співвласники земельної ділянки визначили порядок користування й розпорядження земельною, просить ухвалити рішення про встановлення такого самого порядку, виділивши в окрему одиницю належні їй 7/50 (33/100) частин земельної ділянки, що становить 0,0140 га та перебуває у спільній частковій власності. Оскільки співвласники не надали їй згоди на виділ належної їй частки нерухомого майна, то була вимушена звернутися до суду. Відповідачі: - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] правом надання відзиву не скористалися, хоча копію позову з додатком отримали (а.с.26-29); - Конотопська міська рада позовні вимоги визнала і не заперечує їх задоволенню (а.с.24). Суд, дослідивши представлені докази, приходить до такого висновку. Із позовних вимог вбачається, що заявник просить виділити належну йому частку будівлі і земельної ділянки, що перебувають у спільній частковій власності співвласників, в окремий індивідуальний об`єкт нерухомого майна з подальшим присвоєнням адреси. При цьому звернення до суду обґрунтовує відсутністю згоди на це співвласників. Відповідно до ст.379, 380, 382, 383 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. В Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого - майна, затверджена Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24 травня 2001 року N 127 (у редакції наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.07.2018 року N 186), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.12.2018 р. за N 1442/32894, яка визначає механізм проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна всіх форм власності, що здійснюють суб`єкти господарювання, і діє на всій території України, визначені такі терміни, зокрема: - будинок квартирного типу - дво- або багатоквартирний житловий будинок, у якому квартири є окремими об`єктами нерухомого майна. Будинки квартирного типу можуть бути одноповерховими та багатоповерховими; - будинок садибного типу - житловий будинок, розташований на окремій земельній ділянці, який складається із житлових та допоміжних (нежитлових) приміщень. Будинки садибного типу належать, як правило, до малоповерхової забудови; - квартира - сукупність житлових і допоміжних приміщень, які мають окремий вихід на сходову клітку, в коридор (площі загального користування) або на земельну ділянку або прилеглу територію; - технічна інвентаризація - комплекс робіт з обмірювання об`єкта нерухомого майна з визначенням його складу, фактичної площі та об`єму, технічного стану та/або з визначенням змін зазначених характеристик за певний період часу (у разі наявності попередньої інвентаризаційної справи) із виготовленням необхідних документів (матеріалів технічної інвентаризації, технічного паспорта) та обов`язковим внесенням відомостей про об`єкт нерухомого майна до Реєстру об`єктів нерухомого майна (після створення цього Реєстру); - технічний паспорт - документ, що складається на основі матеріалів технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, містить основні відомості про нього (місцезнаходження (адреса), склад, технічні характеристики, план та опис об`єкта, ім`я/найменування власника/замовника, відомості щодо права власності на об`єкт нерухомого майна, відомості щодо суб`єкта господарювання, який виготовив технічний паспорт тощо) та видається замовнику. Технічний паспорт має бути прошнурований, пронумерований та скріплений підписом керівника суб`єкта господарювання, який проводив інвентаризацію, а також підписом виконавця робіт і контролера із зазначенням серії та номера кваліфікаційного сертифіката на право виконання робіт з технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна. У п.5 вказано, що ця Інструкція визначає механізм проведення технічної інвентаризації збудованих (реконструйованих) будинків, господарських будівель та споруд з метою: 1) встановлення їх наявності; 2) визначення їх фактичної площі та об`єму; 3) огляду та опису наявних конструктивних елементів об`єктів; 4) встановлення наявності змін у їх плануванні та складі; 5) визначення фізичного зносу конструктивних елементів об`єктів. Згідно п.6.технічну інвентаризацію проводять у таких випадках: 1) перед прийняттям в експлуатацію завершених будівництвом об`єктів, у тому числі після проведення реконструкції, капітального ремонту, технічного переоснащення, реставрації, щодо яких отримано право на виконання будівельних робіт; 2) перед проведенням державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, щодо якого отримано право на виконання будівельних робіт; 3) перед проведенням державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, що утворився в результаті поділу, об`єднання об`єкта нерухомого майна або виділення частки з об`єкта нерухомого майна, крім випадків, коли в результаті такого поділу, об`єднання або виділення частки шляхом реконструкції завершений будівництвом об`єкт приймався в експлуатацію; 4) перед прийняттям в експлуатацію завершених будівництвом об`єктів, зазначених у пункті 9 розділу V "Прикінцеві положення" Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності". У пунктах 10, 14, 18 закріплено, що за результатами проведення технічної інвентаризації складаються інвентаризаційна справа, у тому числі матеріали технічної інвентаризації, технічні паспорти та обов`язково вносяться відомості про об`єкт нерухомого майна до Реєстру об`єктів нерухомого майна (після створення цього Реєстру). Складовими частинами технічного паспорта на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у будинку квартирного типу (гуртожитку) (додаток 4) є: 1) характеристика квартири (кімнати, жилого блоку, секції) у будинку квартирного типу (гуртожитку); 2) план квартири (кімнати, жилого блоку, секції) у будинку квартирного типу (гуртожитку); 3) експлікація приміщень квартири (кімнати, жилого блоку, секції, посімейного, спільного заселення). Складовими частинами технічного паспорта на будинок квартирного типу (гуртожиток) (додаток 8) є: 1) схема розташування будинку (гуртожитку); 2) експлікація до схеми розташування будинку (гуртожитку); 3) план будинку квартирного типу (гуртожитку); 4) експлікація приміщень будинку квартирного типу (гуртожитку); 5) характеристика будинку квартирного типу (гуртожитку). Відповідно до розділу ІІ гл.1 п.1, гл.2 п.1 вказаної Інструкції до об`єктів, що підлягають технічній інвентаризації та на які складаються інвентаризаційні справи і технічні паспорти, належать (завершені та незавершені будівництвом), зокрема: будинки квартирного типу різної поверховості та квартири. До будинків квартирного типу належать дво- та багатоквартирні будинки. Із технічного паспорта та довідки-характеристики видно, що будинок по [ADDRESS] вказаний як будинок садибного типу, належить співвласникам на праві спільної часткової власності та має чотири окремі квартири з визначенням часток (а.с.8-10, 14-15). Квартира №3 , що становить 7/50 частин будинку, належить позивачу [PERSON] , якій за рішенням Конотопської міської ради від 24.12.2020 року, було передано у власність 7/50 частин земельної ділянки від загальної площі 0,1000 га за вказаною адресою для обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка), кадастровий номер 5910400000:05:004:0090 (а.с.11-13). На переконання суду, факт володіння співвласниками частинами всього будинку [ADDRESS] не є підставою вважати, що будинок в цілому у встановлений законом спосіб змінив свій статус з багатоквартирного будинку на будинок садибного типу, оскільки доказів на підтвердження цьому матеріали справи не містять. Також матеріали справи не містять доказів, що квартири у будинку у встановленому порядку були виділені як окремий об`єкт права власності та поділені в натурі між співвласниками домоволодіння через укладення відповідного договору, який посвідчується в нотаріальному порядку, або у судовому порядку. Доводи позивача про те, що частка у будинку відповідає певній квартирі у ньому лише свідчать про те, що між співвласниками встановлено певний порядок користування спільним майном. Отже, за відсутності доказів зміни у встановленому законом порядку правового режиму будинку квартирного типу по [ADDRESS] , недотримання всіма співвласниками квартир у цьому будинку порядку виділу або поділу в натурі спільного майна між собою, законних підстав для задоволення позовних вимог суд не вбачає. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Способи захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтею 16 ЦК України, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту у спосіб, передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, або у спосіб, не передбачений законом, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. Оскільки окремим об`єктом нерухомого майна у спірних правовідносинах є не будинок в цілому, а фактично квартира №3 у цьому будинку, право власності на яку відповідачі у даній справі не оспорюють (оскільки протилежного не доведено), то відсутні підстави вважати, що права заявниці порушені та потребують судовому захисту. Також слід зазначити, що питання присвоєння адрес об`єктам нерухомого майна врегульоване Порядком присвоєння адрес об`єктам будівництва, об`єктам нерухомого майна, затвердженого постановою КМУ від 07.07.2021 року №690, який визначає процедуру присвоєння, зміни, коригування адрес об`єктів будівництва, будинків, будівель, споруд, окремих частин об`єкта, які є самостійними об`єктами права на нерухоме майно (квартир, гаражних боксів, машиномісць, інших житлових та нежитлових приміщень). Органи, уповноважені на присвоєння, зміну, коригування, анулювання адрес об`єктів будівництва, об`єктів нерухомого майна, визначаються відповідно до частини п`ятої статті 26-3 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (далі - уповноважені органи з присвоєння адрес). У п.53 цього Порядку закріплено, що упорядкування нумерації окремих частин об`єкта здійснюється органом з присвоєння адреси за поданням органу, якому належить право власності або оперативного управління зазначеним об`єктом. Крім того, необхідно звернути увагу на таке. Згідно зі ст. 1 Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна. Допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення). Нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна. Спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. Частинами 1-2 ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. У випадку зміни статусу житлового будинку з багатоквартирного на житловий будинок садибного типу, то згідно з положеннями норм статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України при поділі будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним входом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася. Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до ст. 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі такої частки власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вхід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні ст. 181 ЦК України. При поділі нерухомого майна в натурі в разі необхідності його переобладнання та перепланування до ухвалення рішення суду повинні бути надані відповідні висновки: технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно-епідеміологічним вимогам, пропонованим до будинків і приміщень, і правилам пожежної безпеки. Залежно від обставин справи підлягають поданню висновки й інших служб, зокрема погодження для встановлення відокремленого газо-, водо- та енергопостачання. Також слід зазначити, що питання присвоєння адрес об`єктам нерухомого майна врегульоване Порядком присвоєння адрес об`єктам будівництва, об`єктам нерухомого майна, затвердженого постановою КМУ від 07.07.2021 року №690, у п.53 якого визначено, що упорядкування нумерації окремих частин об`єкта здійснюється органом з присвоєння адреси за поданням органу, якому належить право власності або оперативного управління зазначеним об`єктом. За таких обставин у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed