Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-01 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» (далі ТОВ «Брайт Інвестмент»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., приватний виконавець виконавчого округу Тернопільської області Снігур О.Ю. в якому просив: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. за №218125, вчинений 23 червня 2021 року; в порядку повороту виконання рішення суду стягнути з відповідача в його користь 8189,66 грн. В обгрунтування позову позивач вказав, що 10 грудня 2021 року йому стало відомо про наявність відкритого стосовно нього виконавчого провадження за №67525090 відкритого приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Снігуром О.Ю. на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. за №218125 від 23 червня 2021 року про стягнення з нього в користь ТОВ «Брайт Інвестмент» заборгованості в розмірі 8189,66 грн. Приватний нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не мав повного обсягу документів, зокрема оригіналу нотаріально посвідченого кредитного договору, доказів підтвердження отримання боржником вимоги про погашення заборгованості, не перевірив відсутність спору між кредитором та позичальником щодо розміру заборгованості. При цьому, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють її розмір, можуть бути виключно первинні документи, оформленні відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Він не був повідомлений про наявність в нього заборгованості перед відповідачем, оскільки йому не надавались жодні підтверджуючі документи про наявність у нього заборгованості перед відповідачем. Крім цього, 17 грудня 2021 року з його рахунку були стягнуті кошти в розмірі 8189,66 грн, які були стягнуті приватним виконавцем в рамках вказаного виконавчого провадження. Посилаючись на наведене, просив задовольнити позов. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 січня 2022 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, та призначено судове засідання на 17 січня 2022 року. Витребувано у приватного виконавця Снігур О.Ю. належним чином завірену копію виконавчого напису №218125 вчиненого 23.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення з [PERSON] в користь ТОВ «Брайт Інвестмент» заборгованості в розмірі 8189,66 гривень. 16 лютого 2022 року від представник відповідача надійшла заява про залучення у справі правонаступника, згідно якої останній просив залучити до участі у справі правонаступника ТОВ «Брайт Інвестмент» - ТОВ «Хорн Хоф Інвест». В обгрунтування вказаної заяви представник відповідача вказав, що 30 вересня 2020 року між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «Брайт Інвестмент» укладено договір про відступлення прав вимоги за №GL48N718070_blank_01, згідно умов якого ТОВ «Брайт Інвестмент» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, у тому числі за кредитним договором №904/2008-Ф від 21 березня 2008 року, укладеним між позивачем та ВАТ КБ «Надра». 18 січня 2022 року між ТОВ «Брайт Інвестмент» та ТОВ «Хорн Хоф Інвест» укладено договір про відступлення прав вимоги за №1801/К-1, згідно умов якого ТОВ «Хорн Хоф Інвест» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, у тому числі за кредитним договором №904/2008-Ф від 21 березня 2008 року, укладеним між позивачем та ВАТ КБ «Надра». Посилаючись на наведене, просив залучити до участі у справі правонаступника відповідача - ТОВ «Хорн Хоф Інвест». Позивач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений у встановленому законом порядку. У позові позивач просив розгляд справи проводити без його участі. Представник відповідача\~в судове\~засідання не\~з`явився,\~не повідомивши\~суд про\~причини своєї\~неявки,\~хоча про\~день,\~час та\~місце розгляду\~справи повідомлявся\~належним чином, відзиву на позов не надав, тому, згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача та його представника, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи . Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце були повідомлені у встановленому законом порядку. Судом встановлено, що 23 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинено виконавчий напис за №218125 про стягнення з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором №904/2008-Ф від 21 березня 2008 року, укладеним з первісним кредитором ПАТ «КБ «Надра», право вимоги за яким було відступлено до нового кредитора ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», в подальшому 30 вересня 2020 року між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «Брайт Інвестмент» укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Брайт Інвестмент» набуло право нового кредитора до позичальника за вказаним кредитним договором, заборгованість за кредитним договором за період з 20 вересня 2019 року по 22 червня 2021 року у розмірі 8189,66 грн, з яких: 2874,03 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту; 5265,63 грн прострочена заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом; 50 грн плата за вчинення виконавчого напису. Вказаний виконавчий напис звернуто до виконання. На підставі вказаного виконавчого напису 15 листопада 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Снігуром О.Ю. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №67525090, де стягувачем зазначено ТОВ «Брайт Інвестмент» та боржником [PERSON] . Як вбачається з відповіді приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Снігур О.Ю. від 02 червня 2022 року, в порядку виконання виконавчого провадження №67525090 з примусового виконання виконавчого напису №2181254 від 23 червня 2022 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Брайт Інвестмент» заборгованості у розмірі 8189,66 грн, погашення заборгованості у повному розмірі відбулось 01 березня 2022 року. Стягувачем у виконавчому провадженні №67525090 є ТОВ «Брайт Інвестмент». Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступних підстав. Положеннями статті 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій), визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (стаття 88 Закону України «Про нотаріат», пункти 1, 3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника-фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. При цьому, цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова в її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови в її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу наведених норм можна дійти таких висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 310/9293/15. Процедура стягнення боргу за договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - вчинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Така правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 вересня 2019 року у справі № 357/12818/17 (провадження № 61-44380св18) Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Матеріали цивільної справи не містять доказів на підтвердження того, що при вчиненні напису нотаріус отримав від банку або позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо). Отже, суд доходить висновку, що відсутні підстави вважати стягнену виконавчим написом нотаріуса заборгованість безспірною. Окремо суд зауважує, що відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Встановлено, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 23 червня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Судом не здобуто та відповідачем не надано доказів про те, що укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально, тому подання стягувачем не нотаріально засвідченого договору є незаконним. Зазначені обставини в сукупності вказують на недотримання приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вимог законодавства України під час вчинення виконавчого напису, а тому виконавчий напис за №218125, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. 23 червня 2021 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Брайт Інвестмент» заборгованість у розмірі 8189,66 грн, слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 8189,66 грн слід зазначити наступне. Відповідно\~до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. \~Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. \~Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: \~1) повернення виконаного за недійсним правочином; \~2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; \~3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; \~4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають при наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але в подальшому відпала. При цьому, відповідно до статті 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті: \~1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; \~2) інше майно, якщо це встановлено законом. Згідно із частиною першою статті 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 Цивільного кодексу України). Таким чином, враховуючи, що суд прийшов до переконання про те, що виконавчий напис за №218125 від 23 червня 2021 року є таким, що не підлягає виконанню, а отже, відпала підстава, на якій відповідач набув кошти від позивача внаслідок вчинення виконавчих дій, пов`язаних з виконанням виконавчого напису нотаріуса, у зв`язку з чим суд вважає за можливе застосувати до вказаних відносин положення законодавства щодо повернення безпідставно набутого майна. Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 28 січня 2020 року в справі № 910/16664/18, від\~06 березня 2019 року в справі № 910/1531/18. Враховуючи, вище викладене вимоги позивача про стягнення з відповідача в його користь грошових коштів в розмірі 8189,66 грн підлягають задоволенню. Щодо клопотання відповідача про залучення до участі у справі його правонаступника ТОВ «Хорн Хоф Інвест» слід зазначити наступне. Відповідно до вимог статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. При цьому, процесуальне правонаступництво- це заміна під час провадження у цивільній справі сторін або третіх осіб іншими особами, до яких переходять права та обов`язки у спірних правовідносинах. Встановлено, що позивач звернувся до відповідача ТОВ «Брайт Інвестемнт» із позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає до виконання та стягнення грошових коштів у зв`язку з виконанням останнього в примусовому порядку. При цьому, судом встановлено, що в ході примусового виконання оспорюваного виконавчого напису приватним виконавцем на погашення заборгованості стягнуто з позивача в користь відповідача грошові кошти в розмірі 8189,66 грн., що підтверджується відповіддю приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Снігура О.Ю. від 02 червня 2022 року. Відтак, враховуючи, що предметом спору, в тому числі, є стягнення безпідставно набутих відповідачем коштів в порядку примусового виконання оспорюваного виконавчого напису та те, що вказані кошти були стягнуті з позивача саме в користь відповідача ТОВ «Брайт Інвестмент», суд не вбачає підстав для задоволення клопотання про залучення правонаступника відповідача, оскільки у даній справі між сторонами існує спір щодо правомірності стягнення таких сум. Крім цього, суд приходить до переконання, що залучення правонаступника у даному випадку може призвести до порушення прав позивача, який просить стягнути з відповідача ТОВ «Брайт Інвестмент» грошові кошти, які були стягнуті з нього в користь останнього на підставі оспорюваного виконавчого напису, оскільки таке залучення правонаступника може ускладнити виконання рішення суду щодо стягнення безпідставно набутого майна (коштів). Крім того, на підставі вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1816 грн. за подання позову.

Outcome: approved