Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-05 00:00:00

В лютому 2022 року представник позивача [PERSON] , який діє в інтересах малолітньої [PERSON] , адвокат Шаровський С.А. звернувся до Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 17.08.2020 р. близько 19 год. 38 хв. в Дніпропетровській обл., м. Кам`янське відбулася дорожньо-транспортна пригода в якій водій [PERSON] керуючи автомобілем марки "Renault Clio" д.н.з. [NUMBER] не впорався з керуванням та здійснив зіткнення з електроопорою. Внаслідок даної ДТП пасажирка автомобіля [PERSON] , [INFO] від отриманих травм померла. 18.08.2020 року за фактом настання даної ДТП було внесено відомості про таку подію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020040000000611 з кваліфікацією по ч.2 ст. 286 КК України та розпочато досудове розслідування. Вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 09 листопада 2021 року у справі №207/4688/21, визнано винним [PERSON] у вчинені кримінального правопорушення за ч.2 ст.286 КК України та призначили йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк 1 рік. На підставі ст.75 КК України звільнили від відбуття основного покарання з випробуванням, установивши іспитовий строк 3 (три) роки. У відповідності до вироку Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 09 листопада 2021 року по справі №207/4688/21 встановлено, що в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля [PERSON] [INFO] , завдано ушкодження у вигляді сполученої тупої травми тіла (відкрита черепно-мозкова травма: рана в правій тім`яній області, обширний крововилив в м`які тканини правої тім`яно-скроневої області, багато-уламковий перелом кісток склепіння черепа справа, крововилив під м`якими мозковими оболонками; тупа травма тулуба: садна в області лівої лопатки, на лівій бічній поверхні грудної клітки, перелом ребер: справа 1,2,3,4,5,6,7,8,9,10,11,12-го з ушкодженням пристінкової плеври, в області переломів 4,5,6,7,8 ребер, переломи ребер зліва 8,9,10,11,12-го по лопатковій лінії, без ушкодження пристінкової плеври; розриви правої легені, розриви правої долі печінки, обширний крововилив в навколо нирковій клітковині правої нирки, обширний крововилив в м`яких тканинах поперекової області справа; садна в області лівого плечового та колінного суглобів, на задній поверхні обох плечей, на зовнішній поверхні правого ліктьового та на внутрішній поверхні правого променево-зап`ястного суглобу) відносяться до тяжких тілесних пошкоджень по ознаці небезпеки для життя, в даному випадку викликавши смерть. У прямому причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою, що спричинило настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті [PERSON] , знаходиться грубе порушення водієм [PERSON] вимог пункту 12.1 Правил дорожнього руху України, оскільки зазначене порушення безпосередньо спричинило настання даної події. Дані обставини встановлені експертизами, а також підтверджуються вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 09 листопада 2021 року у справі №207/4688/21. Позивач - [PERSON] колишній чоловік загиблої, а [PERSON] - донька загиблої, що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] . [PERSON] - донька загиблої, [INFO] , яка на момент ДТП (2020 рік) була малолітньою, оскільки їй ще не виповнилось 14 років, що підтверджується її свідоцтвом про народження, отже вона втратила близьку людину - рідну матір. Внаслідок смерті матері, [PERSON] позбавлена можливості отримувати любов та підтримку від матері, що відновлені у будь-який спосіб бути не можуть. Крім цього, вона втратила і можливість тривалого життєвого зв`язку з одним із батьків протягом свого майбутнього життя. Для дитини важливими є любов, виховання, порада та підтримка матері, приклад для наслідування, якого вона позбулася внаслідок ДТП. [PERSON] була близькою зі своєю матір`ю, адже вони проживали разом, мати піклувалася про неї, допомагала як матеріально так і духовно. [PERSON] , стала напівсиротою в восьмирічному віці, що свідчить не лише про особливий характер страждань через те, що дитина ще дуже сильно зв`язана з матір`ю, а й про глибину та тяжкість втрати, неможливістю поспілкуватися з матір`ю, обняти її та отримати від неї пораду. Вона майже все життя, і частину свого дитинства, буде жити без матері. Смертю матері, порушено право малолітньої, [PERSON] , на гідний рівень життя, адже вона втратила свого годувальника, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області від 30.12.2021 року. Отже, [PERSON] втратила найближчу людину, свою матір, позбавилась підтримки матері, любові та допомоги. Щодо тяжкості вимушених змін - враховуючи вищенаведене, те, що [PERSON] й загиблу об`єднували тісні сімейні зв`язки, а також спільний побут - в зв`язку зі смертю [PERSON] вимушені зміни в житті є дуже тяжкими, [PERSON] залишилася напівсиротою, їй потрібно докладати надзвичайних зусиль для організації свого життя. Щодо часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану - попередній стан ніколи не може бути відновлений, оскільки смерть є невідворотною і непоправною втратою. Будь-які зусилля з боку [PERSON] не призведуть до позитивних змін в її житті, оскільки вона втратили матір назавжди. Страждання [PERSON] пов`язані зі смертю [PERSON] є не «одномоментними», а «триваючими», тому що втрата матері є непоправною трагедією в її житті. Враховуючи вищеописане, компенсацію за моральну шкоду Позивач оцінює в грошовому еквіваленті в сумі 168 892,00 грн. Також, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля на момент ДТП була застрахована в ТДВ "СК "Ю.ЕС.Ай" що підтверджується витягом з Централізованої бази даних МТСБУ по полісу №200686936, проте Страховик позбавлений права укладати договори страхування ОСЦПВВНТЗ з 02.08.2021, що також підтверджується витягом з Централізованої бази даних МТСБУ по полісу №200686936. У зв`язку з чим в Моторне (транспортне) страхове бюро України було подано заяву про сплату страхового відшкодування у зв`язку з настанням страхового випадку за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, поліс №200686936, в якій у відповідності до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", було заявлено зокрема і відшкодування моральної шкоди у розмірі 18 892,00 грн.. Проте, на думку позивача, розмір страхового відшкодування моральної шкоди не є співрозмірним із фактичним розміром моральної шкоди завданої доньці загиблої, яка заподіяна внаслідок дій відповідача, а тому позивач який діє в інтересах малолітньої доньки вимушений звернутися до суду за захистом порушених прав дитини. Отже, з урахуванням викладеного, глибини вже перенесених [PERSON] моральних страждань та тих нескінченних страждань, що будуть переслідувати доньку загиблої довготривалий час, перенесених нею моральних переживань, які продовжують тривати по даний час і ніколи не закінчиться та пов`язаних з цим істотними вимушеними змінами у житті, часу та зусиль, які можливо хоч частково відновлять стан психологічного здоров`я, величину моральної шкоди Позивач оцінює в грошовому еквіваленті в сумі 168 892,00 грн.. Проте, враховуючи частку моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню за рахунок Моторно (транспортне) страхове бюро України (18 892,00 грн.), то решта суми моральної шкоди завданої доньці позивача внаслідок смерті [PERSON] в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, яка підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, становить 150 000,00 грн.. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились. Надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пояснив, що починаючи з 2019 року він проживав з [PERSON] однією сім`єю, без реєстрації шлюбу. Спільних дітей вони не мали, у нього від першого шлюбу є син [PERSON] , 2015 року народження, а у [PERSON] від першого шлюбу є донька [PERSON] , 2012 року народження. Під час спільного проживання з [PERSON] , він взяв на себе батьківські обов`язки щодо виховання [PERSON] , забезпечував її матеріально, займався її вихованням та розвитком. Рідний батько [PERSON] , позивач [PERSON] не виконував своїх батьківських обов`язків, навіть ухилявся від їх виконання. За час нашого спільного проживання з [PERSON] та [PERSON] , батько не телефонував доньці, не цікавився її долею, не сплачував аліменти на її утримання. [PERSON] скаржилась йому, що рідний батько навіть з днем народження дитину не вітає. Також, від [PERSON] йому відомо, що [PERSON] мав заборгованість зі сплати аліментів на утримання [PERSON] . 17 серпня 2020 року він разом з [PERSON] та дітьми (його сином та донькою [PERSON] ) поверталися з міста Дніпро, куди їздили на прогулянку. По вул. Січеславський шлях водій автомобіля ВАЗ створив аварійну обстановку. З метою уникнення зіткнення з автомобілем ВАЗ, він вивернув кермо, але не впорався з маневром та здійснив зіткнення з електроопорою. Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] загинула. В цей трагічний день він втратив кохану людину, його родина розпалася. Він намагався всіляко допомагати та підтримувати батьків [PERSON] . [PERSON], яку він сприймав як свою доньку, забрав до себе її батько, позивач [PERSON] . Він декілька разів намагався передати через батьків [PERSON] подарунки для [PERSON] , однак [PERSON] заборонив будь-яке спілкування зі [PERSON] не тільки йому, а і батькам [PERSON] , її рідним бабусі та дідусеві. Вважає необхідним зазначити про те, що він не впевнений, що позивачем заявлений даний позов саме в інтересах дитини, оскільки останній не зазначає, яка психологічна допомога та підтримка надавалася дитині задля полегшення її страждань. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що в результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди доньці загиблої [PERSON] завдано моральної шкоди, яку позивач оцінює в грошовому еквіваленті в сумі 168 892,00 грн. Вважає, що позивачем не обґрунтовано розмір моральної шкоди, не наведено критеріїв, з яких особа виходила, визначаючи саме такий розмір, не надано висновку психологічної експертизи з даного приводу чи інших належних доказів на підтвердження такої вимоги. Позивач зазначає, що ним подано заяву до Моторного (транспортного) страхового бюро України про сплату страхового відшкодування у зв`язку з настанням страхового випадку за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, та отримано у відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 18892,00 грн. Проте, позивачем не надано жодного доказу в підтвердження отримання саме такої суми страхового відшкодування. Також, розмір шкоди, зазначений позивачем, є завищеним. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди враховуються вимоги розумності і справедливості, характер та обсяг заподіяних моральних страждань, ступінь вини відповідача, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, тяжкість завданої травми, істотність змін у їх життєвих стосунках. Моральні збитки характеризуються тим, що точно обчислити їх розмір неможливо, а тому, суд робить оцінку спричиненої моральної шкоди на справедливій основі, зважаючи на стандарти, які випливають з попередньої практики. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28.03.2007 року, затвердженої Головою ЄСПЛ на підставі статті 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначати розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах. У даному випадку, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, вважаю, що сума моральної шкоди у розмірі 30 000,00 грн. буде розумною та справедливою компенсацією моральних страждань, пов`язаних із втратою близької людини. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Просив частково задовольнити позовні вимоги. Вислухавши пояснення відповідача, допитавши свідка [PERSON] , які кожний окремо підтвердили факт того, що [PERSON] та загибла [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації, [PERSON] та [PERSON] були розлучені, позивач ніколи не цікавився життям дитини та не допомагав у її утриманні, мав чисельну заборгованість по сплаті аліментів, які були анульовані при оформленні опіки над неповнолітньою [PERSON] , суд приходить до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. У судовому засіданні встановлено, що 17.08.2020 року в Дніпропетровській обл., м. Кам`янське відбулася дорожньо-транспортна пригода в якій водій [PERSON] керуючи автомобілем марки "Renault Clio" д.н.з. [NUMBER] не впорався з керуванням та здійснив зіткнення з електроопорою. Внаслідок даної ДТП, пасажирка автомобіля [PERSON] , [INFO] від отриманих травм померла. 18.08.2020 року за фактом настання даної ДТП було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020040000000611 з кваліфікацією по ч.2 ст. 286 КК України. У прямому причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою, що спричинило настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті [PERSON] , знаходиться грубе порушення водієм [PERSON] вимог пункту 12.1 Правил дорожнього руху України, оскільки зазначене порушення безпосередньо спричинило настання даної події. Вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 09 листопада 2021 року у справі №207/4688/21, визнано винним [PERSON] у вчинені кримінального правопорушення за ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк 1 рік. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбуття покарання з випробуванням, установивши іспитовий строк 3 (три) роки. [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Відповідно до Рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської обл. від 06.03.2019 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Пунктом 12.1 ПДР України передбачено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. П.12.3 Правил передбачено, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. У відповідності до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із ч.5 ст.1187 ЦК, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною 2 ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. У відповідності до ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду по справі №352/342/17 від 18 жовтня 2019 року. У відповідності до п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] було подано заяву до Моторного (транспортного) страхового бюро України про сплату страхового відшкодування у зв`язку з настанням страхового випадку за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, поліс №200686936. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано тяжкість завданої [PERSON] моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан здоров`я, настання у зв`язку з цим негативних змін у житті, необхідність матеріальних затрат, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Тому суд вважає, що сума компенсації від [PERSON] спричиненої [PERSON] моральної шкоди повинна складати 70 000,00 гривень. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до частин 4 - 6 ст.137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Як вбачається з матеріалів справи 15.12.2021 року між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням "Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП "Автопоміч" укладено Договір про надання професійної правничої допомоги №Ж378/Д063199, предметом якого сторони визначили, що Адвокатське об`єднання "Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП "Автопоміч" бере на себе зобов`язання за відповідну плату надавати Клієнту (в даному випадку позивачу) правничу допомогу, в обсязі та на умовах, передбачених Договором. В позовній заяві позивач просить також стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000,00 грн., однак позивачем окрім ордеру та договору не надано жодних доказів на підтвердження понесених ним зазначених витрат. Отже у стягненні витрат на професійну правничу допомогу позивачу слід відмовити. Крім того, оскільки [PERSON] , який діє в інтересах малолітньої [PERSON] на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, на підставі ст.141 ЦПК України, він підлягає стягненню з [PERSON] на користь держави в сумі 1050 грн.00 коп.. На підставі викладеного та

Outcome: partial