Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-15 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь додаткові витрати на утримання та лікування сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 4152,35 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що 11.05.2011 між нею та відповідачем було укладено шлюб, який 16.02.2017 було розірвано. Від цього шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON] .. На підставі рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 16.02.2017 з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання сина в розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з нею та перебуває на її вихованні та утриманні. Літом 2021 року нею були понесені витрати на лікування зубів сина [PERSON] , а 13.12.2021 сину була зроблена операція. Крім того, у сина спостерігається підозра на психічну хворобу, у зв`язку із чим вона звернулася в лікарню для встановлення діагнозу, де в подальшому понесла витрати. За період з 01.07.2021 по 17.12.2021 загальна сума витрат на лікування дитини становить 8304,70 гривень. Просить стягнути з відповідача половину від вказаної суми. Позивачка в судове засідання не з`явилася, однак її представник адвокат Медвідь І.М. звернулася до суду із заявою, в якій просить справу розглядати без її участі та участі її довірительки, позов підтримала з підстав наведених у ньому. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причин неявки не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи шляхом направлення матеріалів за останнім відомим місцем його проживання. Відзив на позов не подав. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі. Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 18.02.2022 відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження. 16.05.2022 від представника позивачки на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує з підстав наведених у ньому, просить позов задовольнити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідно до положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач відзиву, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань, жодних доказів на спростування обґрунтувань позивачки суду не надав. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Приймаючи до уваги, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди представника позивачки, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про місце, день і час судового засідання, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України та ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Згідно рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 16.02.2017 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище позивачки змінено на « [PERSON] ». З свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого від 14 вересня 2011 року вбачається, що [PERSON] народився [INFO] . Його батьками є [PERSON] та [PERSON] . З виконавчого листа від 16.02.2017, виданого Кременецьким районним судом Тернопільської області вбачається, що з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.01.2017 і до повноліття. З акту здачі-приймання з лікування, підготовки та протезування зубів від 29.07.2021, виданого стоматологічним центром вбачається, що вартість лікування зубів [PERSON] , [INFO] , становить 4100 гривень. З бланку замовлення дослідження від 29.09.2020 вбачається, що пацієнтові [PERSON] , [INFO] , проводились лабораторні дослідження, вартість послуги становить 835 гривень. З бланку замовлення дослідження від 23.10.2021 вбачається, що пацієнтові [PERSON] , [INFO] , проводились лабораторні дослідження, вартість послуги становить 620 гривень. Згідно медичної картки хворого [PERSON] , [INFO] , наданої інститутом нейрохірургії ім. акад. А.П. Ромоданова НАМН України вбачається, що вартість медичних послуг, а саме МРТ головного мозку становить 460,80 гривень, що підтверджується квитанцією № 0.0.2319053495.2 від 27.10.2012. Згідно медичної картки хворого [PERSON] , [INFO] , наданої Тернопільською обласною дитячою клінічною лікарнею вбачається, що вартість виписаних медикаментів становить 2288,90 гривень що підтверджується чеками з аптеки. Між сторонами виник спір щодо участі відповідача у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Оцінка суду. Дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов належить до задоволення, виходячи з такого. Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ч. 8 ст. 7 СК України передбачають, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини). Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналогічна норма викладена і в ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства". Згідно зі ст. 18 Конвенції ООН про права дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 1 ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Вирішуючи даний спір, суд враховує також практику Європейського суду з прав людини, який в рішенні від 07.12.2006 в справі «Хант проти України» (п.54) зазначив, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Як встановлено в судовому засіданні, у сторін [INFO] народився син [PERSON] , який хворів та потребував лікування, що в подальшому призвело до додаткових витрат позивачки на лікування сина. Оскільки при зверненні до суду позивачка обґрунтувала свої позовні вимоги і подала докази понесення нею додаткових витрат на утримання дитини, суд, з врахуваннямст.180 СК України, приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача в користь позивачки половини додаткових витрат, понесених нею у розмірі 41252,35 гривень. При цьому, суд роз`яснює відповідачу положення ст. 185 СК України, відповідно до якої, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема, необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Як вбачається з п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", до передбаченої ст.185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. Згідно з роз`ясненнями Міністерства Юстиції України "Правове регулювання обов`язків батьків щодо утримання дитини та способи їх виконання" щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину, "додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо". Таким чином, суд приходить до переконання, що оскільки, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, в даному випадку лікування сина [PERSON] , [INFO] . У сімейному законодавстві діє принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини незалежно від розірвання шлюбу між батьками і проживання їх окремо від дитини (ст. 141 СК України), а відтак за загальним правилом участь батьків у додаткових витратах на дитину теж повинна бути рівною. За таких обставин суд вважає, що є всі підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки половини понесених нею додаткових витрат за лікування сина [PERSON] , [INFO] , що викликані особливими обставинами його лікуванням, загальна сума яких становить 8304,70 грн, що підтверджується наданими позивачкою доказами про оплату лікування. Суд приймає дані платіжні документи до уваги, оскільки вони підтверджують факт понесення позивачкою витрат за лікування. Жодних доказів, що спростовували б факт понесення позивачкою вказаних витрат за лікування сина відповідач суду не надав і в судовому засіданні не здобуто. Враховуючи наведене, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивачки половину понесених нею додаткових витрат за лікування сина [PERSON] , [INFO] , що становить 4152,35 грн, оскільки обов`язок по утриманню дітей покладений на обох батьків. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», зважаючи на те, що позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, судовий збір в розмірі 992,40 грн слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі ст. 264, 265, 268, 282-284, 289 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved