Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-18 00:00:00

Позивач у серпні 2021 року звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до умов кредитного договору № б/н від 08.04.2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступник АТ КБ «Приватбанк») надав позичальнику кредит, який збільшено до 24 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Проте відповідач належним чином не виконав зобов`язання за договором, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 27\~002,89 грн., яку й просить стягнути з відповідача. Представник відповідача надала відзив на позов, у якому позов не визнала повністю, обґрунтовуючи тим, що при підписанні анкети-заяви від 08.04.2013 року банком не визначені умови щодо сплати відсотків (відсутня відсоткова ставка), витяг з тарифів не містить підпису відповідача, що свідчить про те, що розмір відсоткової ставки між сторонами не погоджено. Відсутність у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 08.04.2013 року домовленості сторін про порядок нарахування та сплату відсотків, відповідальності за прострочене зобов`язання, надані банком витяг з тарифів та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які не підписані позичальником, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Анкета-заява, яка підписана відповідачем не містить посилання на паспорт споживчого кредиту, як складову договору. Паспорт споживчого кредиту підписаний 30.03.2020 року, інформація зазначена в ньому зберігає чинність та є актуальною до 14.04.2020 року, тоді як анкета-заява підписана 08.04.2013 року. Зазначила, що банком здійснювалося списання відсотків на суму 19\~057,69 грн., та проводилося автоматичне списання простроченої заборгованості на суму 2\~205,23 грн., тоді як розпорядження клієнта на таке списання матеріали справи не містять. У задоволенні позову просила відмовити. Просила стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 7\~300 грн. У відповіді на відзив представник позивача посилався на те, що, підписавши заяву, банк та клієнт приєднуються та зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку Договорі банківського обслуговування в цілому. Зазначав, що позичальнику було видано платіжну картку та відкрито картковий рахунок, на який встановлено кредитний ліміт. Згідно з витягом з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», який міститься в матеріалах справи, відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3,5% (42,00% на рік), визначено розміри комісій та штрафів. Відповідачем особисто підписано паспорт споживчого кредиту від 30.03.2020 року. Позичальнику були добре відомі і зрозумілі умови договору, оскільки, як вбачається з виписки по рахунку, відповідач користувався кредитними коштами (знімав кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали, частково сплачував заборгованість). Щодо вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу заперечував, посилаючись на неспівмірність та необґрунтованість. У судове засідання представник позивача не з`явився, попередньо надавши заяву про розгляд справи без її участі, та зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, натомість представник попередньо надала до суду заяву про розгляд справи без їх участі, у задоволенні позову просила відмовити в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Встановлено, що 08.04.2013 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (правонаступником є АТ КБ «Приватбанк») та [PERSON] підписана анкета-заява № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с.14). Відповідно до довідки банку, старт карткового рахунку по картці [NUMBER] відкритої на [PERSON] відбувся 15.10.2015 року, 14.02.2019 року кредитний ліміт був збільшений до 24\~000,00 грн. (а.с.12). Згідно з розрахунком, за відповідачем станом на 08.07.2021 року рахується заборгованість у розмірі 27\~002,89 грн. в т.ч.: 22\~884,64 грн. заборгованість за тілом кредиту; 4\~118,25 грн. заборгованість за простроченими відсотками (а.с.7-11). Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме - заборгованості за тілом кредиту, заборгованості за простроченими відсотками. Відповідачем факт отримання кредитних коштів не заперечувався. Окрім того, факт користування кредитом підтверджується випискою по рахунку, в якій відображено рух коштів, зокрема, як зняття кредитних коштів, так і погашення кредиту. Згідно виписки по рахунку вбачається, що останнє зарахування по картці проведено 30.04.2021 року (а.с.51-56). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статі 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). За приписами ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 08.04.2013 року містить лише анкетні дані відповідача та його контактну інформацію. При цьому анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 08.04.2013 року не містить інших даних про умови кредитування, а саме відсутні умови про нарахування відсотків (а.с.14). Окрім того, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з «Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку» не містить підпису [PERSON] (а.с. 17, 18-42). Згідно з паспортом споживчого кредиту про умови кредитування вбачається, що дата надання інформації - 30.03.2020 року. При цьому, інформація зберігає свою чинність та є актуальною до 14.04.2020 року, тоді як анкета-заява №б/н підписана значно раніше, а саме 08.04.2013 року. Тобто анкета-заява укладена сторонами до підписання паспорта споживчого кредиту, відтак не підтверджує факт ознайомлення відповідача з інформацією, що міститься в паспорті під час підписання анкети-заяви (а.с.15-16). Таким чином, суд відхиляє посилання представника позивача на паспорт споживчого кредиту, як на обставину того, що сторонами узгоджено розмір відсоткової ставки по кредиту та визначено істотні умови договору. Отже, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 08.04.2013 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо нарахування та сплати відсотків. Крім цього, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Таким чином, в цьому випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦПК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 08.04.2013 року домовленості сторін про порядок нарахування та сплату відсотків за користування кредитом, надані банком Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже, правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками 4\~118,25 грн. відсутні, оскільки позичальник при укладенні кредитного договору у вигляді анкети-заяви не підписав жодного документу, який обумовлював би порядок та умови сплати відсотків та встановлював би процентну ставку. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17. Щодо вимоги про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, суд зазначає таке. З наданого позивачем розрахунку, за [PERSON] рахується заборгованість за тілом кредиту в розмірі 22\~884,64 грн. За період користування [PERSON] грошовими коштами банку, відповідач використав 71\~798,2 грн., в той час як повернув 61\~274,79 грн., що підтверджується випискою по рахунку (а.с.51-56). Разом з тим, банком в автоматичному режимі проводилося автоматичне списання простроченої заборгованості на суму 2\~205,03 грн., тоді як умовами анкети-заяви таке списання не передбачене (а.с.51-56). Згідно з виписки по рахунку в якій міститься повна інформація про рух коштів на рахунку, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей вбачається, що банком проводилося списання відсотків за користування кредитом, саме: 01.04.2019 року списання відсотків за користування кредитного ліміту, за ставкою 3,5% у розмірі 295,14 грн.; 01.05.2019 року списання відсотків за користування кредитного ліміту, за ставкою 3,5% - 291,97 грн.; 01.06.2019 року списання відсотків за користування кредитного ліміту, за ставкою 3,5% - 412,3грн.; 01.07.2019 року списання відсотків за користування кредитного ліміту, за ставкою 3,5% - 656,42 грн.; 01.08.2019 року списання відсотків за користування кредитного ліміту, за ставкою 3,5% - 747,72 грн.; 01.09.2019 року списання відсотків за користування кредитного ліміту, за ставкою 3,5% - 767,05 грн.; 01.10.2019 року списання відсотків за користування кредитного ліміту, за ставкою 3,5% - 859,82 грн.; 01.11.2019 року списання відсотків за користування кредитного ліміту, за ставкою 3,5% - 754,27 грн.; 01.12.2019 року списання відсотків за користування кредитного ліміту, за ставкою 3,5% - 724,09 грн.; 01.01.2020 року списання відсотків за користування кредитного ліміту, за ставкою 3,5% - 791,02 грн.; 01.02.2020 року списання відсотків за користування кредитного ліміту, за ставкою 3,5% - 231,07 грн.; 01.03.2020 року списання відсотків за користування кредитного ліміту, за ставкою 3,5% - 130,37 грн.; 01.04.2020 року списання відсотків за користування кредитного ліміту, за ставкою 3,5% - 423,41 грн.; 01.05.2020 року списання відсотків за користування кредитного ліміту, за ставкою 3,5% - 789,18 грн.; 01.06.2020 року списання відсотків за користування кредитного ліміту, за ставкою 3,5% - 840,09 грн.; 01.07.2020 року списання відсотків за користування кредитного ліміту, за ставкою 3,5% - 825,02 грн.; 01.08.2020 року списання відсотків за користування кредитного ліміту, за ставкою 3,5% - 829,17 грн.; 01.09.2020 року списання відсотків за користування кредитного ліміту, за ставкою 3,4% - 828,84 грн.; 01.10.2020 року списання відсотків за користування кредитного ліміту, за ставкою 3,4% - 788,02 грн.; 01.11.2020 року списання відсотків за користування кредитного ліміту, за ставкою 3,4% - 811,21 грн.; 01.12.2020 року списання відсотків за користування кредитного ліміту, за ставкою 3,4% - 793,20 грн.; 01.01.2021 року списання відсотків за користування кредитного ліміту, за ставкою 3,4% - 807,55 грн.; 01.02.2021 року списання відсотків за користування кредитного ліміту, за ставкою 3,4% - 809,72 грн.; 01.03.2021 року списання відсотків за користування кредитного ліміту, за ставкою 3,4% - 730,28 грн.; 01.04.2021 року списання відсотків за користування кредитного ліміту, за ставкою 3,4% - 792,98 грн.; 01.05.2021 року списання відсотків за користування кредитного ліміту, за ставкою 3,4% - 767,40 грн.; 01.06.2021 року списання відсотків за користування кредитного ліміту, за ставкою 3,4% - 792,98 грн.; 01.07.2021 року списання відсотків за користування кредитного ліміту, за ставкою 3,4% - 767,40 грн. З виписки по рахунку вбачається, що після проведення списання відсотків заборгованість відповідача за кредитом збільшувалася на суму списаних коштів (а.с. 51-56). Таким чином, за весь період користування кредитом банком списано відсотків на суму, що в загальному розмірі складає 19\~057,69 грн. Суд вважає таке списання позивачем коштів по картковому рахунку відповідача безпідставним, оскільки умовами анкети-заяви від 08.04.2013 року не передбачено нарахування відсотків. За таких обставин суд приходить до\~висновку про\~безпідставність позовних\~вимог та\~про відмову\~в їх\~задоволенні в\~повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити таке. Встановлено, що 10.01.2022 року між адвокатом Хворост Д.М. та Лукашовим С.Л. укладений договір про надання правової допомоги. Відповідно до детального опису робіт (наданих послуг) адвокатом станом на 16.02.2022 року адвокатом витрачено 10 год. 50 хв. часу та надані послуги, які полягали у наданні усних консультацій, підготовці та написанні процесуальних документів тощо. Згідно з актом приймання-передачі наданої правової допомоги №1 до договору про надання правової допомоги №3 від 10.01.2022 року та актом приймання-передачі наданої правової допомоги №2 до договору про надання правової допомоги №3 від 10.01.2022 року сума гонорару становить 7\~300 грн. Відповідачем сплачений гонорар адвокату в сумі 7\~300 грн., що підтверджується квитанціями від 10.01.2022 року на суму 6\~000 грн., та від 16.02.2022 року на суму 1\~300,00 грн. (а.с.146, 148). Згідно з ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями статті 137 ЦПК України встановлено, що до складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.\~Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст.137 ЦПК України розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Необхідно зауважити, що ч. 6 ст.137 ЦПК України передбачає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Разом з тим, у разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. Проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді, суд приймає до уваги обставини справи, умови укладеного договору про надання правової допомоги №3 від 10.01.2022 року, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи. Так, детальним описом робіт (наданих послуг) адвокатом станом на 16.02.2022 року встановлено, що правнича допомога [PERSON] полягала у наданні усної консультації, підготовці та написанні клопотання про відкладення розгляду справи, відзиву, попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які відповідач поніс і очікує понести у зв`язку з розглядом справи, детального опису робіт, заперечення на відповідь на відзив, заяви про розподіл судових витрат. Також суд враховує малозначність справи, її типовий характер та розгляд у спрощеному позовному провадженні з викликом осіб, які у судове засідання не з`явилися та надали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності. За таких обставин суд вважає за необхідне зменшити, з огляду на співмірність, та вважає за необхідне стягнути їх у розмірі 3000 грн. Питання щодо розподілу судового збору суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України. Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором сплачений судовий збір у розмірі 2270,00 грн. Отже, відповідно до положень п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved