Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-07 00:00:00

11.04.2022 року позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Львова з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що сторони зареєстрували шлюб 31.07.2004 р. у міському Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського обласного управління юстиції, актовий запис №1500. Від спільного подружнього життя у них народився син- [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що сімейне життя між ним та відповідачкою поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має протилежні погляди на сімейне життя, постійно виникають сварки, що впливає на кожного психічний стан. Разом з тим втратили почуття любові та поваги один до одного, шлюбні відносини між ними припинені. На момент звернення до суду спільного господарства не ведуть, спільно не проживають, тому підтримувати сімейні відносин немає сенсу. Просить суд розірвати шлюб. Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 11.04.2022 року справу номер 466/2129/22 розподілено судді Донченко Ю.В. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Львова від 13.05.2022 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, дану справу призначено до судового розгляду у спрощеному позовному порядку з участю сторін. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, зіславшись на обставини та факти, що вказані в позові, просив їх задовольнити, Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала щодо розірвання шлюбу. З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 31 липня 2004 р. зареєстрували шлюб у міському Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського обласного управління юстиції, актовий запис №1500, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 31.07.2004 року (а.с.12). Від спільного подружнього життя у них народився син - [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.08.2006 р. (а.с.3). Судом встановлено, що сторони протягом року разом не проживають, не ведуть спільне домашнє господарство, подружніх стосунків не підтримують. Позивач в позовній заяві вказує на те, що примирення між ними не можливе і просить шлюб розірвати, відповідачка позовні вимоги визнала, просила шлюб розірвати. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції, і є частиною національного законодавства України. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Виходячи із положень ст. 112 Сімейного кодексу України, враховуючи дійсні взаємовідносини, які склалися між сторонами, суд вважає, що сім`я між позивачем та відповідачем фактично розпалася, збереження сім`ї за таких обставин стало неможливим подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідатиме взаємним інтересам сторін, і шлюб має бути розірвано. Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судові витрати по справі складаються із судового збору. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, позивач не просить про стягнення судового збору з відповідача.

Outcome: approved