Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-17 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису № 14254 від 06 грудня 2017 року, вчиненого приватний нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. про стягнення із [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» невиплачених відповідно до умов кредитного договору від 17 лютого 2012 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 31 липня 2017 року грошових коштів у сумі 115668,44 гривень та витрат за вчинення виконавчого напису в сумі 1800,0 гривень таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування\~позовних вимог\~покликається на\~те, що 06 грудня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис № 14254. Даним виконавчим написом нотаріусом вирішено питання про стягнення із [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» невиплачених відповідно до умов кредитного договору від 17 лютого 2012 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 31 липня 2017 року грошових коштів у сумі 115668,44 гривень з урахуванням заборгованості за тілом кредиту 5147,03 гривень; заборгованості за відсотками у розмірі 99793,85 гривень; заборгованості з комісії та пені у розмірі 4743,35 гривень; заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500,0 гривень; заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 5484,21 гривень. Стягнення здійснюється за період з 17.02.2012 року по 31 липня 2017 року. Витрати за вчинення виконавчого напису нотаріуса становлять 1800,0 гривень. 05 березня 2018 року приватним виконавцем Шелінською Ю.А. відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] боргу на користь ПАТ КБ «ПриватБанк». [INFO] [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] . Четвертою Львівською державною нотаріальною конторою 02 березня 2020 року заведено спадкову справу, заяву про прийняття спадщини подала позивач [PERSON] . До складу спадщини входять усі права та обов`язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Тобто [PERSON] , як спадкоємець, є правонаступником померлого боржника [PERSON] . Про існування виконавчого напису [PERSON] дізналася після отримання відмови нотаріуса Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Ярошенко Ж.С. у вчиненні нотаріальної дії - відмови у видачі свідоцтва про прийняття спадщини, яка оформлена листом № 814/02-14 від 17.05.2021 року. Підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину стало те, що постановою про арешт боржника у ВП № 55910964 від 05.03.2018 року, приватним виконавцем Шелінською Ю.А. накладено арешт на все майно боржника, обтяження № 25150176 від 06.03.2018 року. Позивач вважає, що дії відповідача щодо вчинення виконавчого напису нотаріуса є незаконними, не обґрунтованими та вчиненими з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки відповідачем пропущено строк звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, а також приватний нотаріус при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру суми, що підлягає стягненню за виконавчим написом. Враховуючи наведене, вважає, що вчинений виконавчий напис необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню. Відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» 25.03.2022 року подав відзив на позов в електронній формі через систему «Електронний суд». Як вбачається\~із Закону\~України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення поетапного впровадження Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи» від № 1416-IX\~від 27.04.2021 року, внесено зміни до ч.7 ст.43 ЦПК України, та викладено таку у наступній редакції «У разі подання до суду документів в електронній формі учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів». Разом з тим, відповідно до вимог ч.7 ст.43 (яка діяла на час подання відзиву по даній справі), ч.4 ст.178 ЦПК України відповідачем копія відзиву не скерована іншим учасникам процесу. Відповідно до ч.4 ст.183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду. За таких обставин, відзив відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» слід залишити без розгляду. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус\~Чернігівського міського\~нотаріального округу\~Завалієв А.А.\~та приватний\~виконавець виконавчого\~округу Львівської\~області Шелінська\~Ю.А. пояснення на позов не подали. Інших заяв по суті справи, виключно в яких в силу вимог ч.1 ст.174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору не надходило. Позовна заява поступила до Франківського районного суду м.Львова 22 вересня 2021 року. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 01.10.2021 року, позовну заяву [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк», треті особи приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А., приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Шелінська Ю.А. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, - передано за підсудністю на розгляд Личаківського районного суду м.Львова. Позовна заява поступила до суду 09.11.2021 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 11.11.2021 року, прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання за наявними у ній матеріалами. Визначено сторонам строк та черговість подання заяв по суті справи. Разом з ухвалою про відкриття провадження суд надіслав сторонам інформаційне повідомлення про права та обов`язки. Сторони отримали ухвалу про відкриття провадження та інформацію про права та обов`язки. Ухвалами суду від 09.12.2021 року та 24.01.2022 року, розгляд справи було відкладено на 24.01.2022 року та 28.02.2022 року, у зв`язку з відсутністю даних про належне повідомлення сторін про дату розгляду справи та відсутністю підтвердження про отримання повідомлення про вручення поштового відправлення. 28 лютого 2022 року розгляд справи було відкладено у зв`язку із введенням воєнного стану на всій території України відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 рок № 64/2022 «Про ведення воєнного стану в Україні». Суд у відповідності до вимог ч.5 ст.12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Разом з тим, у відповідності до вимог ч.7 ст.81 ЦПК України суд розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів, якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (ч.3 ст.367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст.264 ЦПК України, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 06 грудня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. вчинено виконавчий напис нотаріуса та зареєстровано в реєстрі № 14254. Даним виконавчим написом нотаріусом стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» невиплачених відповідно до умов кредитного договору від 17 лютого 2012 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 31 липня 2017 року грошових коштів у сумі 115668,44 гривень з урахуванням заборгованості за тілом кредиту 5147,03 гривень; заборгованості за відсотками у розмірі 99793,85 гривень; заборгованості з комісії та пені у розмірі 4743,35 гривень; заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500,0 гривень; заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 5484,21 гривень. Копію виконавчого напису до матеріалів справи не долучено. Виконавчий напис пред`явлено до примусового виконання 05 березня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Шелінською Ю.А. винесено постанову про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 55910964, відповідно до якої накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] (а.с.8). Відповідно до копії свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 10.02.2020 року, [PERSON] помер [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 234 (а.с.9). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, що складається із Ѕ частини квартири [ADDRESS] та Четвертою Львівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 65608156 на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини за законом, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 56953078 від 02.03.2020 року (а.с.10-11). 23 липня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 1999 (а.с.15). Із листа завідуючої Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Ярошенко Ж.С. № 814/02-14 від 17.05.2021 року, вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, що приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Шелінською Ю.А. винесено постанову про арешт майна боржника у виконавчому провадження № 55910964, відповідно до якої накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] (а.с.12). Вважаючи, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог закону позивач звернувся до суду з цим позовом. За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ст.89 Закону, у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувана; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачується стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно з п.1.1 даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Відповідно до п.1.2 перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.3.1 вказаної Глави, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п.3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п.1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п.2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Іншими словами, законодавчо визначені умови вчинення виконавчих написів зобов`язують стягувачів надати нотаріусу виключно документи, які підтверджують безспірність цієї заборгованості і які передбачені відповідним Переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України, і зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. До 26.11 2014 року, тобто до прийняття постанови № 662, серед документів, які підтверджують безспірність заборгованості були, серед іншого, нотаріально посвідчені угоди. Після 26.11.2014 року до вказаного Переліку документів, які підтверджують безспірність заборгованості були включені кредитні договори, однак, судовим рішенням у справі № 826/20084/14 постанова Кабінету Міністрів України № 662 про внесення таких змін визнана незаконною і не чинною, а відтак, до спірних правовідносин мають застосовуватись положення Переліку до внесення змін і які не передбачають кредитних договорів документами, які підтверджують безспірність заборгованості, крім випадку, якщо такий кредитний договір посвідчено нотаріально. Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21). У справі яка розглядається, оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 06.12.2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Відповідно до пункту 1 Переліку «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». Однак, укладений між банком та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Висновки аналогічного змісту висловлені Верховним Судом під час розгляду цивільної справи № 172/1652/18 (постанова від 21.10.2020), які в силу вимог ч.4 ст.263 ЦПК України повинні враховуватись судом під час ухвалення рішення. Як наслідок, немає необхідності досліджувати питання про те, чи був сам розмір заборгованості безспірним, оскільки незалежно від наявності спору нотаріус не вправі був вчиняти виконавчий напис на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчувався. У п.10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Верховний Суд України у справі за № 6-887цс17 висловив правову позицію, та зазначив, що з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Спір про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса розглядається судом за позовом боржника до стягувача. Нормами чинного законодавства України передбачено такий спосіб захисту порушеного права як визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до п.19 ст.34\~Закону України\~«Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17 загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88\~Закону України\~«Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті. Загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки незалежно від суб`єктного складу сторін правовідносин, а якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку. Судом встановлено, що згідно оскаржуваного виконавчого напису сума заборгованості позивача складає 115668,44 гривень з урахуванням заборгованості за тілом кредиту 5147,03 гривень; заборгованості за відсотками у розмірі 99793,85 гривень; заборгованості з комісії та пені у розмірі 4743,35 гривень; заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500,0 гривень; заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 5484,21 гривень. Стягнення здійснюється за період з 17.02.2012 року по 31 липня 2017 року. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи кредитний договір було укладено 17.02.2012 року та починаючи з 2012 року боржник [PERSON] заборгованість по кредиту не погашав, відтак на момент вчинення виконавчого напису - 06.12.2017 року, трирічний строк, передбачений ст.88\~Закону України\~«Про нотаріат» сплив. Таким чином, враховуючи те, що нотаріусом вчинено виконавчий напис на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчувався позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 908,0 гривень. З огляду на задоволення позову, понесені відповідачем судові витрати в силу вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України не підлягають відшкодуванню. Клопотання про компенсацію судових витрат, а також доказів про такі витрати треті особи не подавали. Крім того, вони не наводили попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які треті особа понесли або очікують понести в зв`язку із розглядом справи. Відповідно, такі витрати не підлягають відшкодуванню. У своєму попередньому розрахунку позивач також вказала про те, що вона очікує понести витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги. Орієнтовний розрахунок судових витрат складає 3000,0 гривень. До матеріалів справи позивачем додано копію договору про надання правової допомоги № 106/2021 від 27.05.2021 року та дублікат квитанції № 0.0.2149577586.1 від 03.06.2021 року з якої вбачається що [PERSON] здійснила оплату за надання правової допомоги за договором № 106/2021 від 27 травня 2021 року (а.с.20-21). Згідно з ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ч.ч.2, 3 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч.1 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Згідно вимог ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно, якщо учасник справи до закінчення судових дебатів не заявив клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, суд не має підстав для розгляду питання про розподіл здійснених учасником витрат на професійну правничу допомогу. У випадку, коли заява (клопотання) про стягнення витрат на професійну правничу допомогу надійшла після ухвалення рішення суду за результатами розгляду справи, така заява (клопотання) учасника справи не розглядається, а питання розподілу судових витрат, про які йдеться у ній, не вирішується з огляду на відсутність відповідної заяви (клопотання) до ухвалення судом рішення. Така позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14 січня 2019 року у справі № 927/26/18 та ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24 липня 2018 року у справі № 918/560/16. Як вбачається із позовної заяви позивачем у такій зазначено попередній (орієнтовний)\~розрахунок суми\~судових витрат,\~які вона\~понесла і\~які очікує\~понести у\~зв`язку із\~розглядом справи\~та до матеріалів справи позивачем додано копію договору про надання правової допомоги № 106/2021 від 27.05.2021 року. З змісту вказаного договору про надання правової допомоги вбачається, що такий укладено між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «ВЕСТЛЕКС» та згідно якого АО «ВЕСТЛЕКС» зобов`язується надавати правову допомогу здійснюючи представництво інтересів [PERSON] у справах про визнання права власності на спадкове майно після [PERSON] та справах про скасування обтяжень на зазначене нерухоме майно в правоохоронних органах та судах усіх інстанцій, а також усіх без винятку підприємствах, установах, організаціях, органах державної влади та місцевого самоврядування, перед фізичними особами на умовах і в порядку, що визначені договором. Однак, позивач та її представник не надали до суду детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Крім того, з дублікату квитанції № 0.0.2149577586.1 від 03.06.2021 року вбачається, що [PERSON] здійснила оплату за надання правової допомоги за договором № 106/2021 від 27 травня 2021 року у розмірі 3000,0 гривень. Разом з тим, інформація, яка міститься у квитанції, зокрема фіксований розмір гонорару не може вважатися тим розрахунком - детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат часу по кожному з видів робіт, необхідних для надання правової допомоги, подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, під час судового розгляду справи так і до закінчення розгляду справи позивачем та її представником не було надано доказів (детального опису\~робіт надання\~послуг) щодо витрат на професійну (правничу) допомогу. Неподання стороною на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку - детального опису робіт (надання послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат часу по кожному з видів робіт, необхідних для надання правової допомоги позбавляє іншу сторону можливості спростувати ймовірну не співмірність витрат на професійну правничу допомогу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». Враховуючи те, що позивачем та її представником не надано суду розрахунку витрат, інших документів, що підтверджують обсяг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимоги про відшкодування таких витрат.

Outcome: approved