Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-31 00:00:00

02.11.2021 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про звільнення від стягнення аліментів, відповідно до змісту якої позивач просив припинити з дня звернення до суду стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання двох дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які утримуються за рішенням Нововолинського міського суду від 11.06.2009 у справі №2-786-09 в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) позивача щомісячно, починаючи з 06.04.2009 і до досягнення дітьми повноліття, та відкликати з Нововолинського міського відділу ДВС ЗМУ МЮ (м.Львів) виконавчий лист №2-786, виданий 24.06.2009. Свої вимоги позивач мотивував тим, на час звернення до суд із вказаним позовом, змінилися обставини, що зумовлювали необхідність у стягненні з позивача аліментів на користь відповідача, а саме: в жовтні 2021 року діти почали проживати разом із батьком у [ADDRESS] , що є місцем постійного проживання позивача, діти переведені на навчання до у Нововолинський ліцей №9 Нововолинської міської ради. Позивачем наголошено на тому, що рішення сина [PERSON] , [INFO] , відповідає положенням ч.3 ст.160 СК України, оскільки йому виповнилось 14 років, а щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] , то між сторонами було досягнуто усної домовленості про те, що молодший син буде також проживати з батьком, натомість відповідач відкличе виконавчий лист про стягнення аліментів. Таким чином, з жовтня 2021 року, як переконує відповідач, саме він здійснює утримання своїх двох дітей, забезпечує їхнє виховання та розвиток. Тому, зважаючи на презумпцію рівності прав та обов`язків батьків, стягнення аліментів на користь відповідача позивач вважає несправедливим, оскільки такі кошти мають бути спрямовані виключно на забезпечення дітей. Ухвалою від 05.11.2021 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження. 13.12.2021 до суду надійшов відзив представника відповідача, адвоката Міщук І.В., на позовну заяву, відповідно до змісту якого просила відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Заперечення обгрунтовані тим, що діти сторін по справі після розірвання шлюбу батьків залишились проживати з матір`ю, рішенням Виконавчого комітету Нововолинської міської ради від 18.03.2010 №105 визначено батькові дні та години для зустрічей із дітьми на підставі заяви самого [PERSON] . Окрім того, місце постійного проживання дітей рішенням Служби у справах дітей Луцької міської ради від 11.09.2013 №35 було визначено за місцем проживання їх матері [PERSON] . Станом на день розгляду справи, з 04.04.2014 діти зареєстровані та проживають разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . До 08.10.2021 діти проживали за вищевказаною адресою разом із матір`ю, відвідували КЗ «Луцька загальноосвітня школа І-ІІ ступенів №11». Однак, з 08.10.2021 [PERSON] була змушена тимчасово виїхати за кордон у Республіку Польща для тимчасового працевлаштування на період з 19.10.2021 по 06.12.2021, що було зумовлено неможливістю підшукати добре оплачувану роботу в Україні для оплати комунальних послуг та утримання дітей, так як позивач аліменти не сплачував, матеріальної допомоги не надав. Окрім того, як стверджує представник відповідача, в позивача станом на 01.12.2021 існує заборгованість по спалі аліментів на утримання двох дітей. У відзиві також зазначено, що на період тимчасового перебування за кордоном, відповідач прохала позивача про те, щоб діти пожили в нього, і відвідували під час такого проживання в батька Нововолинський ліцей №9, у зв`язку із чим самостійно їх туди влаштувала на навчання. Як стверджує представник відповідача, [PERSON] не погоджувалась на пропозиції [PERSON] про припинення стягнення аліментів із позивача на сім місяців, повернення позивачу заборгованості по аліментах за один квартал в розмірі 16 000 грн. у разі їх сплати. Натомість, повернула [PERSON] ще не сплачену суму аліментів за жовтень та листопад 2021 року в розмірі 6 053,80 грн. Представник відповідача наголосила на тому, що [PERSON] у період тимчасового перебування дітей у батька перераховувала на користь [PERSON] нараховану, але ще не сплачену ним суму аліментів. Твердження позивача про те, що син [PERSON] самостійно прийняв рішення про те, що бажає постійно проживати з батьком, як стверджує представник відповідача, не відповідає дійсності, оскільки справжнім бажанням дитини є повернення до дому та школи, у якій він навчався до переїзду. 16.12.2021 до суду надійшла зустрічна позовна заява адвоката Міщук І.В. в інтересах [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, в якому представник позивача просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення плати аліментів за період з 01.12.2020 по 01.12.2021 в розмірі 34 254,71 грн. Ухвалою суду від 03.02.2022 вищевказану зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні 21.03.2022 свідок [PERSON] , який доводиться старшим сином [PERSON] , повідомив, що його мати забрала після повернення з Польщі молодших братів назад для проживання за місцем реєстрації. На момент допиту свідка, діти проживають з матір`ю. Одноразово на прохання матері він здійснив переказ коштів на користь [PERSON] у розмірі 3 100 грн. Допитана в судовому засіданні в режимі відеокоференції свідок [PERSON] , вказала що є подругою [PERSON] . За її проханням 09.11.2021 перераховувала належні [PERSON] кошти на користь [PERSON] у розмірі 4 200 грн. у зв`язку із тим, що в період коли її подруги не було в Україні через тимчасове працевлаштування в Республіці Польща, [PERSON] повернула аліменти на утримання дітей за один місяць (жовтень 2021 року), так як діти тимчасово проживали з батьком. Станом на день розгляду справи діти перебувають у Республіці Польща разом із матір`ю, оскільки виїхали туди 25.02.2022 з метою безпеки у зв`язку із загостренням збройного конфлікту на території України 24.02.2022. В судовому засіданні представник відповідача, адвокат Міщук І.В., заперечила вимоги первісного позову, натомість просили задовольнити вимоги зустрічного позову у повному обсязі. Позивач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи. При зверненні до суду із позовом, одночасно заявив клопотання про розгляд справи у його відсутності як у підготовчих засіданнях, так і в судових. Заслухавши допитаних в судових засіданнях свідків, пояснення представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 150 цього Кодексу визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися за виховання дитини, про її здоров`я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя. Стаття 180 Сімейного кодексу України передбачає обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч. 2 ст. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Згідно ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Згідно ч. 2ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 18.08.2006, розірвано рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 18.02.2010 у справі №2-283-10 (а.с.6). В шлюбі у сторін народилося двоє дітей - син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , що стверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.7-8) Рішенням Виконавчого комітету Нововолинської міської ради №105 від 18.03.2010 [PERSON] визначено зустрічі із малолітніми [PERSON] та [PERSON] щосуботи з 18 год 00 хв до 18 год 00 хв неділі (а.с.54). Окрім того, рішенням Служби у справах дітей Луцької міської ради №35 від 11.09.2013, місце проживання дітей [PERSON] та [PERSON] з матір`ю [PERSON] за місцем її проживання: [ADDRESS] (а.с.55). Станом на день розгляду справи, місце реєстрації проживання дітей та [PERSON] - [ADDRESS] (а.с.40, 45, 51). Згідно відміток у паспорті громадянина України для виїзду за кордон [PERSON] серії [NUMBER] , та копії договору доручення від 19.10.2021, відповідач [PERSON] у зв`язку із тимчасовим працевлаштуванням (на період з 19.10.2022 по 06.01.2022) у період з 08.10.2021 по 05.01.2022 перебувала у Республіці Польща (а.с.41,46-47). Даний факт стверджується також поясненнями свідків [PERSON] , [PERSON] , що були допитані в судових засіданнях. Згідно акту про фактичне проживання від 18.10.2021, [PERSON] та [PERSON] проживали без реєстрації у жовтні 2021 року разом із батьком [PERSON] за адресою реєстрації останнього: [ADDRESS] (а.с.11-12). Згідно копії довідок №01-28/452 та №01-28/453 від 06.12.2021, [PERSON] та [PERSON] навчалися у КЗ «Луцька загальноосвітня школа І-ІІ ст. №11 - колегіум Луцької міської ради» та вибули у Нововолинський ліцей №9 Нововолинської міської ради 07.10.2021 (а.с.56-57). Факт прибуття дітей 08.10.2021 на навчання до Нововолинського ліцею №9 стверджується довідками №84 та №85 від 08.10.2021 (а.с.13-14). Твердження відповідача про те, що діти від жовтня 2021 року по день розгляду справи залишились проживати з батьком спростовується поясненнями свідків [PERSON] , [PERSON] , які вказали, що після повернення із заробітків [PERSON] забрала 07.01.2022 синів від батька для їхнього подальшого проживання за місцем реєстрації у м.Луцьк, а станом на день розгляду справи з 25.02.2022 перебувають разом із матір`ю у Республіці Польща. Даний факт також підтверджується копіями відміток в`їзду-виїзду дітей та відповідача у їхніх паспортах для виїзду за кордон від 25.02.2022. Таким чином, судом достовірно встановлено, що проживання дітей з батьком носило тимчасовий характер та мало місце у період з 08.10.2021 по 06.01.2022. Окрім того судом встановлено, що рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 11.06.2009 №2-786-09 ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей, [PERSON] та [PERSON] , аліменти в розмірі 1/3 частини від його доходу (заробітку) щомісячно. Починаючи з 06.04.2009 і до досягнення дітьми повноліття (а.с.4-5). Виконавчий лист №2-786 від 24.06.2009, виданий Нововолинським міським судом на примусове виконання вищевказаного рішення від 11.06.2009, перебуває на виконанні у Нововолиннському відділ ДВС у Володимир-Волинському районі Волинської області (ВП №28162163). Згідно копії відповіді №31924 від 25.10.2021 на адвокатський запит, у період з 15.08.2011 по 26.10.2021 [PERSON] не зверталась у відділ із заявою про повернення виконавчого документу (а.с.9-10). З копії довідки №38099 від 02.12.2021 вбачається, що станом на 01.12.2021 заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на утримання синів [PERSON] та [PERSON] складає 34 254,71 грн., а відповідно до розрахунку такої заборгованості за період з січня 2020 року по 01.12.2021 позивач [PERSON] лише одноразово сплатив аліменти на користь [PERSON] у розмірі 1 000 грн. у вересні 2021 року (а.с.52-53). Поміж тим, судом встановлено, що у період перебування за кордоном на роботі, [PERSON] доручала [PERSON] та [PERSON] здійснювати переказ належних їй коштів на користь [PERSON] у якості повернення нарахованих йому, але ще не сплачених ним аліментів на утримання дітей за жовтень та листопад 2021 року на суму 6 053,80 грн., що підтверджується поясненнями свідків та копіями заяв на відправку переказів від 09.11.2021 та 06.12.2021 відповідно (а.с.58-59). Даний факт спростовує твердження позивача про те, що діти перебували на його повному утриманні, та про те, що він самостійно займався вихованням, розвитком та забезпеченням дітей. Одночасно з цим, позивачем стверджується а позивачем не заперечується, що позивач пропонував відповідачу, аби вона відкликала виконавчий лист про стягнення аліментів з примусового виконання у зв`язку із тим, що діти будуть проживати з батьком з жовтня 2021 року. Натомість, відповідачем заперечується факт досягнення згоди у такій домовленості з позивачем, що підтверджується копією листування сторін в соціальній мережі «Вайбер» (а.с.60). Зважаючи на те, що відповідач виконавчий лист добровільно не відкликала з примусового виконання, фактично сплачувала на користь позивача аліменти на утримання дітей протягом їх вимушеного тимчасового проживання з батьком, в подальшому забрала дітей для продовження проживання за місцем їх фактичної реєстрації, не припиняла їхнє утримання, суд вважає, що в даному випадку відсутні підстави для ствердження того факту, що відповідач з жовтня 2021 року не несе пропорційний тягар витрат та добросовісного виконання обов`язків щодо утримання та виховання дітей. Суд принагідно зазначає, що позивачем не надано будь-яких належних, допустимих доказів на підтвердження того факту, що його матеріальний чи сімейний стан змінився, що могло б об`єктивно ускладнити чи унеможливити сплату ним того розміру аліментів, що був встановлений судом. Таким чином, обставин, які мали б істотне значення та могли б бути підставною для звільнення (припинення) стягнення з позивача аліментів на утримання його двох неповнолітніх дітей, судом не встановлено, у зв`язку із чи суд відмовляє в задоволенні вимог первісного позову у повному обсязі. Щодо вимог зустрічного позову, суд зазначає наступне. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Таким чином, на аліментні грошові зобов`язання, що виникли з рішення суду, в силу ч.5 ст.11 ЦК України поширюються загальні положення про зобов`язання, встановлені розділом першим книги п`ятої Цивільного кодексу України. Так, згідно ст.ст. 526, 530, 610, 612 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до рішення суду. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у встановлений строк. Розмір та вид відповідальності за прострочення сплати аліментів встановлено ч.1 ст.196 СК України. Так, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Як було зазначено судом вище, станом на 01.12.2021 заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на утримання синів [PERSON] та [PERSON] складає 34 254,71 грн. (а.с.52-53). Враховуючи положення ст.196 СК України, представником позивача за зустрічним позовом [PERSON] , адвокатом Міщук І.В. здійснено розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, відповідно до якого, за період з грудня 2020 року по листопад 2021 року розмір пені, що підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] становить 34 254,71 грн. Правильність даного розрахунку підтверджується правовою позицією Верховного Суду України викладеній в постанові від 25.11.2015 у справі № 6-2022цс15 в якій зазначено, що згідно зі статтею 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обов`язку буде різним, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Отже, пеня за прострочення зі сплати аліментів нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується та визначається загальна сума пені за порушення аліментних зобов`язань. Зважаючи на правову позицію Великої палати Верховного Суду, викладену постанові від 03.04.2019 у справі №333/6020/16-ц, суд також враховує, що сума неустойки (пені) що заявляється до стягнення не може бути більшою за суму самої заборгованості по сплаті аліментів. Тому, суд приходить до висновку що вимоги зустрічного позову слід задовольнити у повному обсязі та стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 34 254,71 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою в задоволенні вимог первісного позову у повному обсязі, суд залишає судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору позивачем, за ним. Одночасно з цим, у зв`язку із задоволенням вимог зустрічного позову, в дохід держави слід стягнути з відповідача витрати позивача за зустрічним позовом по сплаті судового збору у розмірі 908 грн.

Outcome: approved