Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-25 00:00:00

17.11.2021 позивач [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, треті особи: [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] , про встановлення факту прийняття спадщини за законом та визнання права власності, в обґрунтування якого зазначив наступне. Позивач [PERSON] , [INFO] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька [PERSON] , 1915 року народження, який помер [INFO] . За життя [PERSON] заповіту не склав, інші спадкоємці першої черги відсутні. Позивач вважає, що прийняв спадщину, оскільки після смерті батька вступив в управління та володіння спадковим майном, а саме: ј частиною двокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка перебувала у приватній власності спадкодавця на момент його смерті. Вищезазначена квартира на момент відкриття спадщини перебувала в спільній частковій власності спадкодавця (1/4 частина) та членів сім`ї позивача: дружини [PERSON] (1/4 частина); дітей [PERSON] (1/4 частина) та [PERSON] (1/4 частина). Також зазначено, що на момент смерті батька позивач проживав у вищевказаній квартирі разом зі своєю дружиною та дітьми, спільно з якими доглядав батька, який був особою похилого віку. Після смерті батька позивач фактично вступив в управління спадковим майном, а саме утримував нерухомість у належному та придатному для проживання стані, сплачував комунальні послуги, в подальшому зареєстрував місце свого проживання у вказаній квартирі, у зв`язку із чим, є таким, що прийняв спадщину. Звернувшись до приватного нотаріуса Запорізького нотаріального округу Салтан В.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, 02.11.2021 позивач отримав лист відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки строк для прийняття спадщини пропущений, що виключає можливість отримання свідоцтва про право на спадщину. У зв`язку з викладеним, просить суд встановити факт прийняття [PERSON] , як спадкоємцем за законом, спадщини після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , шляхом вступу в оперативне управління та фактичне володіння спадковим майном та визнати за [PERSON] право власності на ј частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом. Ухвалою судді від 22.11.2021 відкрито провадження у вказаній справі у порядку загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження. 13.12.2021 від третіх осіб: [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] (кожного окремо) надійшли письмові пояснення, відповідно до яких зазначили, що на момент смерті [PERSON] , позивач [PERSON] постійно проживав у вказаній у позові квартирі, а тому фактично прийняв спадщину. Просили позов [PERSON] - задовольнити. 31.01.2022 від представника ЗМР Малюк С.М. на адресу суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву [PERSON] , відповідно до якого Запорізька міська заперечує проти задоволення позову, посилаючись на ст.ст. 526, 549, 1220, 1258, 1259, 1261 ЦК України, та оскільки вважає факт прийняття спадщини за законом не доведено позивачем, а отже і вимога про визнання права власності не підлягає задоволенню. Просить відмовити у задоволені позову у повному обсязі. Ухвалою суду від 31.01.2022 закрито підготовче провадження та призначено вказану цивільну справу до судового розгляду. У судове засідання представник позивача адвокат Свистун О.В. надав заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. У поданому відзиві просив розглянути вказану справу у відсутність представника відповідача та ухвалити рішення у відповідності до чинного законодавства з урахуванням наданих заперечень. Треті особи: [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] , у судове засідання не з`явилися. На адресу суду від вказаних осіб (кожного окремо) надійшли письмові пояснення, відповідно до яких просили позов [PERSON] до Запорізької міської ради задовольнити та розглядати вказану справу за їх відсутності. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали додані до позовної заяви, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності: [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] , в рівних частках, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 14.12.1993 №874, копією технічого паспорту на вказану квартиру, складеного 29.11.1993 Запорізьким МБТІ. (а.с.15-19). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом РАГС Запорізької міської ради 31.07.2000, актовий запис № 7048. (а.с.14). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, яке належало йому на праві власності, що складається з ј частини квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] , [INFO] є сином померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] виданого 23.10.1958, актовий запис №3034. (а.с.11). Відповідно до листа приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Салтан В.В. від 02.11.2021 за №506/01-16, вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] не заводилась, що також підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 02.11.2021 за №67097226, а також роз`яснено, що [PERSON] вважається таким, що не прийняв спадщину, оскільки не звернувся із заявою про прийняття спадщини в установлений законодавством строк і на день смерті спадкодавця не був разом із ним зареєстрований за однією адресою. (а.с.27-28). Судом приймаються до уваги письмові пояснення [PERSON] (дружина позивача); [PERSON] (донька позивача); [PERSON] (син позивача), які підтверджують, що позивач [PERSON] постійно проживав за адресою: [ADDRESS] , разом із своїм батьком та іншими членами родини, у тому числі і на день смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та по теперішній час. Крім того, встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрований у вказаній квартирі з 18.10.2001 та по теперішній час, де і фактично проживає. (а.с.9). Стаття 15 ЦК України надає право громадянам України на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, для чого, у відповідності з вимогами ст. 16 цього ж Кодексу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема Цивільним кодексом УРСР (в редакції від 18 липня 1963 року) (далі за текстом ЦК УРСР). Відповідно до статті 524 ЦК УРСР, в редакції яка діяла на час смерті [PERSON] , спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце тоді, коли воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини, згідно із статтею 525 ЦК УРСР визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до статей 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року, тобто до набрання чинності ЦК України, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР від 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються Кодексом УРСР. Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 (далі - Інструкція), яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього (пункт 113 Інструкції). Отже, вступ в управління спадковим майном, окрім пояснень членів родини позивача, у даному випадку, підтверджується наявними у розпорядженні спадкоємця оригіналу Виписки з реєстру власників іменних цінних паперів про стан особового рахунку № [NUMBER] від 09.02.1999 щодо володіння спадкодавцем за життя простими іменними акціями ВАТ «Запоріжсталь» та оригіналів документів щодо права власності на квартиру (технічний паспорт, свідоцтво про право власності на вказану квартиру). Крім того, встановлено, що у розпорядженні позивача є оригінали інших особистих документів спадкодавця (військовий квиток, довідка про отримання статусу учасника війни, профспілковий квиток, різноманітні довідки на ім`я спадкодавця тощо), які також підтверджують факт вступу у спадкування після смерті батька позивача. Таким чином, зазначені докази є такими, що дають суду достатньо підстав дійти висновку, що позивач [PERSON] фактично прийняв спадщину шляхом вступу в оперативне управління та володінням спадковим майном після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , відповідно до приписів ст.531 ЦК УРСР, а відтак суд доходить висновку, що вимога позивача про встановлення факту прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] є доведеною і такою, що підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене, у позивача виникає законне право на спадкове майно. Визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Правова позиція щодо можливості захисту права власності позивача шляхом його визнання ґрунтується на практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини "підлягає використанню національними судами України як джерело права. У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі «Онерільдіс проти Туреччини» Європейський суд з прав людини визнав, що поняття «майно» охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності. Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі «Ятрідіс проти Греції» зазначив, що володіння майном повинно бути законним. Судом встановлено обсяг майна померлого [PERSON] (1/4 частина квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належала останньому на праві власності на момент смерті. Відтак, виходячи з вищевикладеного у сукупності, суд приходить до висновку, що позовна вимога позивача про визнання за ним права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом після померлого [PERSON] є обґрунтованою, підтвердженою зібраними у справі доказами, а тому підлягає задоволенню. Доводи, викладені у відзиві відповідача, як підстави для відмови у задоволенні вказаного позову, суд вважає неспроможними, оскільки представник відповідача посилається на норми права, які, у даному випадку, не підлягають застосуванню.

Outcome: approved