Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Державного бюджету України з казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органом, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокурора або суду на його користь 500000 грн. Позов обґрунтовує тим, що на підставі заяви [PERSON] відносно позивача порушено кримінальне провадження за ч.3 ст.185, ч.4 ст.358 КК України. Під час досудового розслідування [PERSON] подано заяву про закриття кримінального провадження відносно [PERSON] , в якій він зазначив, що не має жодних претензій до позивача. Однак процесуальне рішення після отримання заяви [PERSON] слідчим та прокурором не прийнято, кримінальне провадження продовжено. Надалі прокурором до суду скеровано обвинувальний акт. Під час судового провадження прокурором змінено обвинувачення та затверджено новий обвинувальний акт відносно [PERSON] за ст.356 КК України. На підставі заяви [PERSON] про закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою від обвинувачення у кримінальному провадження та відсутністю претензій до [PERSON] , ухвалою суду, яка набрала законної сили, кримінальне провадження відносно позивача закрито. Позивач вважає, що його незаконно притягнуто до кримінальної відповідальності, у зв`язку з чим він зазнав моральних страждань, а саме: порушився нормальний ритм життя, постраждала його репутація, погіршився стан здоров`я, що вимагає від позивача додаткових зусиль для їх нормалізації, тому у позивача виникло право на відшкодування шкоди, передбачене Законом України № 266/94-ВР від 01.12.1994 року. З метою відшкодування завданої шкоди позивач звернувся з даним позовом до суду. У відзиві на позов представник Кіровоградської обласної прокуратури зазначив, що за обставинами справи не виникли правовідносини, які підпадають під регулювання ст.1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Докази спричинення моральної шкоди позивачем не доведено. Так само не доведено причинно-наслідкового зв`язку між діями органів досудового розслідування, прокуратури та зазначеними негативними наслідками, які він зазнав. Позовні вимоги не обґрунтовані, тому представник зазначеного відповідача просить відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача ГУНП в Кіровоградській області у відзиві на позов зазначив, що Закон № 266/94-ВР від 01.12.1994 року містить вичерпний перелік підстав для відшкодування моральної шкоди, до яких не входять ті обставини, на які посилається позивач в позовній заяві. Відмова потерпілого від обвинувачення не слугує підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди за вищевказаним законом. Незаконність дій органами досудового розслідування та прокуратури відносно позивача не встановлена, тому відсутні підстави для застосування цивільно-правової відповідальності. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Фільштейн В.Л. позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві. Пояснив, що через незаконне притягнення до кримінальної відповідальності у позивача виникало хвилювання та стреси, що загострило наявні у нього захворювання, тому він звертався по медичну допомогу. Негативні зміни в житті позивача викликали незаконні дії органів досудового розслідування та прокуратури. Представник Кіровоградської обласної прокуратури - Бабенко М.В. в судовому засіданні позов заперечила та пояснила, що закриття кримінального провадження відносно позивача відбулось з нереабілітуючих підстав, тому на вказані правовідносини не поширюється дія Закону № 266/94-ВР від 01.12.1994 року. Правом на зміну обвинувачення прокурор наділений законом. У даній цивільній справі вирішується питання щодо моральної шкоди, а не правомірності дій прокурора в кримінальному провадженні. Крім того, вона зазначила, що до позивача під час досудового розслідування не застосовувались запобіжні заходи та він не піддавався незаконному засудженню, розмір моральної шкоди не обґрунтований належним чином. Підстави для задоволення позову відсутні, просила відмовити в його задоволенні повністю. Суд, заслухавши представника позивача, представника співвідповідача, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.01.2018 року за заявою [PERSON] до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42018121010000008 внесено відомості про кримінальне провадження відносно [PERSON] за попередньою кваліфікацією за ч.4 ст.358, ч.3 ст.185 КК України, у фабулі витягу зазначено, що [PERSON] з метою обернення у свою власність земельної ділянки, надав нотаріусу для проведення державної реєстрації права власності завідомо підробний договір, який дійсним власником [PERSON] не підписувався (а.с.8). За клопотанням представника позивача судом витребувано та оглянуто в судовому засіданні кримінальне провадження №1-кп/390/55/21, (справа № 404/1037/19), з матеріалів якого вбачається, що 28.01.2018 року [PERSON] вручено повідомлення про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.4 ст.358 КК України (справа № 404/1037/19 т.2 а.п.138-142). Згідно заяви [PERSON] від 29.10.2018 року, останній звернувся до органу поліції із заявою про закриття кримінальної справи, в якій зазначив, що він не має будь-яких претензій до [PERSON] . Просив закрити кримінальне провадження відносно останнього (справа № 404/1037/19 а.п.95). 08.02.2019 року прокурор Кіровоградської місцевої прокуратури звернувся до Кіровського районного суду м.Кіровограда з обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 42018121010000008 відносно [PERSON] по обвинуваченню за ч.3 ст.185, ч.4 ст.358 КК України (справа № 404/1037/19 т.1 а.п.1-20). На підставі ухвали Кропивницького апеляційного суду кримінальне провадження відносно [PERSON] направлено до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області (справа № 404/1037/19 т.1 а.п.54). 15.01.2021 року прокурором до суду подано обвинувальний акт, яким змінено обвинувачення, раніше пред`явлене [PERSON] , після чого дії обвинуваченого кваліфіковано як самовправство (справа № 404/1037/19 т.5 а.п.59-65). Згідно, поданої до суду письмової заяви [PERSON] , останній просив закрити кримінальне провадження у зв`язку відмовою від приватного обвинувачення та відсутністю претензій морального та матеріального характеру до [PERSON] (справа № 404/1037/19 т.5 а.п.71). Відповідно до ухвали Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 05.02.2021 року, яка набрала законної сили, кримінальне провадження № 42018121010000008 щодо [PERSON] , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України - закрито у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення (справа № 404/1037/19 т.5 а.п.76-78). В рамках даного кримінального провадження запобіжний захід [PERSON] під час досудового розслідування та судового провадження не обирався. З довідки Кіровоградської ЦРЛ від 17.08.2018 року вбачається, що [PERSON] госпіталізовано до неврологічного відділення на стаціонарне лікування (а.с.28). Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 3154/451 [PERSON] проходив стаціонарне медичне лікування з 06 по 27.08.2018 року (а.с.29-30). Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадку, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; Спеціальні підстави для відшкодування моральної шкоди, передбачені положенням ст.1176 ЦК України, згідно приписів якої шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Згідно з ч.2 ст. 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94-ВР від 01.12.1999 року, зі змінами, ст.1 встановлено, що підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Відповідно до ст. Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Згідно правової позиції Верховного Суду, наданої в постанові від 07.07.2021 року по справі № 487/1817/18, статтею 284 КПК передбачено вичерпний перелік підстав для закриття кримінального провадження. Вони у свою чергу класифікуються за декількома критеріями - реабілітуючими та нереабілітуючими. Реабілітуючі пов`язані з констатацією факту того, що підозрюваний або обвинувачений не вчинив злочину. На противагу цьому нереабілітуючі позитивно вирішують питання про вчинення особою злочину. До перших належать лише три підстави: встановлено відсутність події кримінального правопорушення; встановлено відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримати. Коли йдеться про реабілітуючі підстави закриття кримінального провадження, слід виходити з того, що особа не вчинила протиправного діяння, передбаченого кримінальним законом, i, як результат, має право на реабілітацію. До таких підстав належать ті, які свідчать про повну невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, що їй інкримінується, і мають наслідки зняття підозри, відновлення доброго імені, гідності та репутації. Судом встановлено, що кримінальне провадження відносно [PERSON] закрито не з реабілітуючих підстав - у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Отже, підстава, за якою відносно позивача було закрито кримінальне провадження, автоматично не підтверджує незаконності дій органів досудового розслідування. В матеріалах справи відсутні письмові докази того, що дії або бездіяльність слідчих або прокурора у кримінальному провадженні відносно [PERSON] визнані протиправними або незаконними. Вимоги про визнання незаконними дій органів досудового розслідування у кримінальних провадженнях має вирішуватися за правилами КПК України, про що зазначено Великою Палатою Верховного Суду по справі № 236/893/17. У справі № 646/7688/19 Верховним Судом зазначено, що наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.10.1999 року по справі № 1-15/99 поняття "притягнення до кримінальної відповідальності" не тотожне поняттю "кримінальна відповідальність". Кримінальна відповідальність передбачає офіційну оцінку відповідними державними органами поведінки особи як злочинної. Підставою кримінальної відповідальності є наявність у діяннях особи складу злочину, передбаченого кримінальним законом. Це форма реалізації державою правоохоронних норм, яка в кінцевому підсумку, як правило, полягає в застосуванні до особи, що вчинила злочин, конкретних кримінально-правових заходів примусового характеру через обвинувальний вирок суду. Кримінальна відповідальність може мати не лише форму покарання. За вироком суду вона може зводитись тільки до осуду особи, яка вчинила злочин, і звільнення її від покарання. Особу може бути засуджено умовно чи з відстрочкою виконання вироку. Тому сам факт порушення кримінальної справи щодо конкретної особи, затримання, взяття під варту, пред`явлення їй обвинувачення не можна визнати як кримінальну відповідальність. Особа не несе кримінальної відповідальності до тих пір, поки її не буде визнано судом винною у вчиненні злочину і вирок суду не набере законної сили. Вищенаведене спростовує твердження сторони позивача щодо незаконності притягнення позивача до кримінальної відповідальності. Виходячи з недоведеності позивачем протиправності діяння її заподіювача (визнання незаконними дій), враховуючи підстави закриття кримінального провадження відносно позивача, які не є реабілітуючими, суд вважає, що на спірні правовідносини не поширюються вимоги Закону України № 266/94-ВР. За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами, згідно вимог ст.ст. 1173, 1174 ЦК України. Враховуючи, що позивачем обрано спосіб захисту своїх прав шляхом відшкодування моральної шкоди, в порядку передбаченому Законом України № 266/94-ВР, про що свідчить порядок визначення ним розміру відшкодування, однак зазначений Закон не регулює спірні правовідносини, а також зважаючи на відсутність підстав та доказів щодо наявності підстав застосування загальних правил відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed