Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури міста Києва відповідно до якого просить стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 100 000, 0 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 29.01.2004 № 1888, виданого Київською міською кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури. '13.06.2019 року Київською міською кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю строком на один рік, з 13.06.2019 по 13.06.2020, згідно п.3 ч.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.01.2020 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного суду від 07.07.2020 року у справі № 320/3497/19 визнано протиправним та скасовано рішення відповідача про накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю строком на один рік. Ухвалою Верховного Суду від 19.08.2020 у вказаній справі відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скарго відповідача по даній справі. Позивач вважає, що внаслідок прийняття суб`єктом владних повноважень - Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури м. Києва рішення № 143 від 13.06.2019 року, яке судом визнано протиправним та скасовано, позивачу було заподіяно моральну шкоду. Окрім того, станом на 18.06.2020 року та на теперішній час у Єдиному реєстрі адвокатів України, в графі «інформація про зупинення або припинення права на заняття адвокатською діяльністю» викладено наступне: «Право на заняття адвокатською діяльністю зупинено згідно п.3 ч.1 ст. 31 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» з 13.06.2019 по 13.06.2010 на підставі рішення КДКА м. Києва №143 від 13.06.2019 р.» Позивач зазначає, що неправомірні дії КДКА м. Києва, якими були порушені його конституційні права та свободи, що встановлено рішеннями судів, зумовили для позивача потребу в докладанні додаткових моральних зусиль для захисту своїх прав шляхом звернення до судів з позовами, підготовки процесуальних документів, необхідності відвідувати судові засідання, призвели до втрат майнового та немайнового характеру, у тому числі у хвилюванні, незручностях, пов`язаних з необхідністю змінювати свій звичний уклад життя для створення об`єктивної можливості захистити порушені права у встановленому законодавством порядку втрати клієнтів та доходів, а отже моральних страждань Судові процеси по відновленню його прав, порушених незаконним притягненням до дисциплінарної відповідальності, тривали 1 рік. Заподіяння моральних страждань полягає також у незаконному розповсюдженні стосовно позивача, як адвоката, негативної інформації. Внаслідок цього, позивач зазнав надзвичайних переживань, психологічного напруження, стресу, страху, занепокоєння, відчуття несправедливості, тривалої невизначеності. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 05 травня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та прийнято до розгляду, призначено судове засідання на 23.06.2021 року. 16.08.2021 року від представника відповідача Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому заперечує щодо задоволення позовних вимог посилаючись на те, що рішення КДКА м. Києва в складі дисциплінарної палати було прийнято відповідно до положень, передбачених як Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» так і Порядком, Положенням та Регламентом. Судові рішення по справі №320/3497/19 стосуються порушень процедурного характеру щодо виклику позивача на засідання ДП КДКА м. Києва , а не змісту встановленого ДП КДКА м. Києва дисциплінарного проступку адвоката Іванова І.О. Позивач вказує, що Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не закріплює право особи на відшкодування моральної шкоди внаслідок реалізації КДКА регіону своїх повноважень в частині вирішення питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності На підставі викладеного, відповідач вважає позовні вимоги безпідставними та не обгрунтованими, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Позивачем 23.08.2021 року подано відповідь на відзив, в якому позивач зазначив, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності шляхом зупинення права на заняття адвокатською діяльністю строком на один рік не спростовує обставин, за яких позивачу цим рішенням заподіяно матеріальну шкоду. Посилаючись на скасування рішення лише з процедурних питань, відповідач не наводить у повному контексті рішення Київського окружного адміністративного суду від 154.01.2020 року №м 320/3407/19, яким встановлено також порушення норм матеріального права при прийняті рішення щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. Внаслідок винесення відповідачем незаконного рішення щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, позивачу була заподіяна моральна шкода через порушення його нормальних життєвих стосунків, хвилювання та подальшої професійної невизначеності через зупинення адвокатської діяльності, яку позивач оцінює в 100 000, 0 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки судові не повідомив. Суд, заслухавши пояснення позивача, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що позивач здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 1888 від 29.01.2004 року, виданого Київською міською кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури. Рішенням дисциплінарної палати юридичної особи «Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури м. Києва» від 13.06.2019 року №143 позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю строком на один рік, яке позивач оскаржив в судовому порядку. Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12 липня 2019 року у справі № 320/3497/19 вжито заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 13 червня 2019 року №143 до набрання рішення законної сили. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2019 року ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 12 липня 2019 року у справі № 320/3497/19 залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 12.07.2019 р. та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.08.2019 р. про забезпечення позову у справі № 320/3497/19. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року у справі №320/3497/19 вирішено: визнати протиправним та скасувати рішення дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної палати Кваліфікаційної -дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва від 13 червня 2019 року № 143. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2020 року рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року року у справі № 320/3497/19 відмовлено у відкриті касаційного провадження за касаційною скаргою Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва на рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2020 року у справі № 320/3497/19 за позовом [PERSON] до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури міста Києва, про визнання протиправним та скасування рішення. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Окрім того, право на відшкодування шкоди в повному обсязі гарантоване ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, норми якої згідно із ст. 17 Закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом національного права. Положеннями ст.ст. 16, 23 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч.2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно частини 1 статті 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень встановлено ст.56 Конституції України. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд враховує загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої суб`єктом владних повноважень - органом державної влади, які були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56). Крім того, суд враховує правові висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року по справі № 750/6330/17, де зазначено, що: у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Суд встановив, що внаслідок винесення відповідачем відносно позивача рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю строком на один рік, яке судами першої та апеляційної інстанції визнано протиправним та скасовано, позивач змушений був докладати додаткових моральних зусиль для захисту своїх прав шляхом звернення до судів з позовами для захисту своїх прав, зазнав інших втрат немайнового характеру, що полягають у тривалих стражданнях і приниженнях, хвилюванні, відчуття несправедливості, тривалій невизначеності, незручностях, пов`язаних з необхідністю змінювати свій звичний уклад життя, порушенні нормальних життєвих стосунків, в тому числі щодо доступу до професійної діяльності як адвоката; тривалістю порушення її прав незаконним притягненням до дисциплінарної відповідальності, оскільки значний проміжок часу він повинний був витрачати на захист своїх прав. Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано. Суд вважає, що прийняття відповідачем рішення про накладенні на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю , яке в подальшому було визнано протиправним та скасовано судом, спричинили йому душевні страждання, переживання, стрес та відчуття невизначеності, порушення нормальних життєвих стосунків, тобто заподіяли моральну шкоду. Суд встановив, що прийняття відповідачем КДКА м. Києва рішення № 143 від 13.06.2029 року яким накладено на [PERSON] дисциплінарне стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю терміном на 1 рік залежали від волі та свідомості фізичних осіб, що входять до складу даної юридичної особи, які здійснювали свої офіційні повноваження відповідно до закону, яке рішенням Київського окружного адміністративного суду № 320/3497/19 від 15 січня 2020 року визнано протиправним, тобто незаконним, та скасовано, а тому у даному випадку суд вважає доведеною вину відповідача та наявність передбачених законом підстав для відшкодування Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури м. Києва позивачу моральної шкоди. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Разом з тим, враховуючи, що моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Вирішуючи питання розміру грошового відшкодування завданої моральної шкоди, суд враховує характер правопорушення, особу потерпілої, враховує тривалість періоду, протягом якого було порушено право позивача, глибину й тривалість завданих позивачеві душевних страждань, при цьому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що грошова сума, яка підлягає стягненню із відповідача Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва на користь позивача становить 50 000, 0 грн, а тому позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 500, 0 грн

Outcome: partial