Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачки на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і довічно. Як на підставу своїх позовних вимог позивач посилається на те, що вона є непрацюючим пенсіонером похилого віку. Її дохід складає лише пенсія у розмірі 1934 грн., яка не дозволяє забезпечити належне лікування, оздоровлення, харчування, проживання. Відповідачка є її дочкою, може надавати їй допомогу, але ухиляється від свого обов`язку. Враховуючи всі свої витрати та доходи сина, вважає що дочка в змозі платити аліменти в розмірі 1/4 частини від її доходу щомісячно, для підтримки її матеріального стану та життя. До початку судового засідання від позивачки на адресу суду надійшла заява, у якій вона просить суд проводити розгляд справи за її відсутності, пред`явлені вимоги підтримує у повному обсязі. У свою чергу відповідачка направила відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якої заперечує проти задоволення позову вважаючи його вимоги недоведеними. Представник відповідачки направив заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову заперечує. Суд дослідивши письмові докази по справі, дійшов наступного висновку. Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до частини першої, третьої статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування. Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено частиною першою статті 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. Судом встановлено, що позивачка по справі є матір`ю відповідачки. Позивачка має статус пенсіонера та отримує пенсію по інвалідності у розмірі 2014 грн. 21 коп., що підтверджується довідкою № 0733 7577 6610 1776 наданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві. Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінкуяк зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як передбачено ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу ст. 202 СК України, позивач на обґрунтування своїх вимог зобов`язана довести свою непрацездатність, потреби у матеріальній допомозі та можливість відповідача надавати матеріальну допомогу позивачу. У своєму позові позивачка зазначає про те, що є пенсіонером та отримує пенсію за віком у розмірі 1 934,00 грн., однак позивачкою не надано суду доказів обсягу своїх щомісячних витрат, які б перевищували її щомісячний дохід. Також не підтверджено жодними належним та допустимими доказами факт роботи відповідача в Конституційному Суді України. Крім того, відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2393 гривні, з 1 липня - 2508 гривень, з 1 грудня - 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1934 гривні, з 1 липня - 2027 гривень, з 1 грудня - 2093 гривні. В той же час, позивачка у своєму позові прямо зазначає про те, що отримує пенсію за віком у розмірі 1 934.00 грн., що дорівнює прожитковому мінімуму для непрацездатних осіб. Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом І, II чи III групи. Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їй утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги. Зазначене співвідношення доходу позивача до встановленого законодавцем розміру прожиткового мінімуму має вирішальне значення під час вирішення спору за вимогами, пред`явленими на підставі статей 202, 205 СК України, які визначають підстави виникнення обов`язку повнолітніх дочки, сина утримувати батьків та порядок визначення розміру присуджених аліментів. Відповідна позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, яка викладена у Постанові від 10 січня 2019 року по справі 369/7004/17 (провадження № 61- 21596св18). Згідно зі ст. 205 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. В той же час, позивачкою не надано будь-яких доказів матеріального становища відповідача. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що крім відповідачки у позивачки є син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіює свідоцтва про народження, який із урахуванням вимог ч. 2 ст. 205 Сімейного кодексу України зобов`язаний здійснювати утримання позивача у разі доведення нею потреби у матеріальній допомозі. З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у заявку з його недоведеністю.

Outcome: dismissed