Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-07 00:00:00

У червні 2021 року представник позивача - адвокат Торута Л.П. звернулася до суду в інтересах позивача [PERSON] з даним позовом, в якому просила суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позов мотивувала тим, що позивач та відповідач перебували у відносинах без реєстрації шлюбу, під час яких [INFO] у них народився син [PERSON] . Відносини у сторін не склалися, відповідач покинув сім`ю та самоусунувся від виховання сина, залишив сина без фінансового забезпечення, батьківської уваги і турботи. Відповідач не бере участі і не виявляє жодної цікавості до життя сина, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина та взагалі з ним не спілкується. Позивач самостійно піклується про сина, забезпечує його всім необхідним. Більш того, відповідач написав нотаріально посвідчену заяву, в якій зазначив, що він самоусунувся від виховання сина із січня 2016 року та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] . У зв`язку із вищевикладеним, вона змушена звернутися до суду в інтересах позивача з даним позовом. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 серпня 2021 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено до підготовчого судового засідання. Протокольною ухвалою суду від 09 лютого 2022 року у даній справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися. Між тим, на адресу суду від представника позивача надійшла заява, в якій представник просила суд розглянути справу у її відсутність та відсутність позивача. Зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю та проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач, якийналежним чином повідомленийпро розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, в судове засідання не з`явився, своїм правом подати відзив на позовну заяву не скористався, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом вчасно та належним чином. Згідно ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у порядку загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що малолітній [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено Свідоцтвом про його народження Серія [NUMBER] виданим 18 грудня 2015 року. Як вбачається із наявної в матеріалах справи копії судового наказу виданого Деснянським районним судом міста Києва 02 квітня 2021 року, із [PERSON] , [INFO] стягнуто аліменти на користь [PERSON] , на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 01 квітня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом із матір`ю [PERSON] в [ADDRESS] , відвідує дошкільний навчальний заклад (ясла-садочок) № 508 Деснянського району міста Києва. Згідно нотаріально посвідченої Заяви [PERSON] від 22 квітня 2021 року, зареєстрованої в реєстрі за № 856, останній заявив, що він самоусунувся від виховання та утримання сина з 2016 року та не заперечує стосовно позбавлення його батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що проживає за місцем реєстрації його матері [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Одночасно, в даній заяві [PERSON] скориставшись правом передбаченим ч. 2 ст. 158 ЦПК України, просив розглядати питання про позбавлення його батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] у суді та органах опіки та піклування за його відсутності. Як вбачається із Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав № 102/02/38-630 від 07 лютого 2022 року, Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав батька [PERSON] стосовно дитини [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини (протокол від 20 січня 2022 року № 01). Так, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 164 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Згідно роз`яснень викладених в п. п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», із змінами та доповненнями, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав суду необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню дитини, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, не виконує свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, яка застосована може бути лише коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, встановлено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Як зазначив Верховний суд у Постановах від 24.04.2019 р. у справі № 331/5427/17, від 06.05.2020 р. у справі № 753/2025/19, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК), тому він підлягає застосуванню тільки тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Більш того, ВС зазначив, що небажання дитини спілкуватися з одним із батьків, що призводить до зменшення чи повного припинення їх побачень, саме по собі не свідчить про ухилення матір`ю (батьком) від виконання батьківських обов`язків, оскільки ці обставини зумовлені не її (його) волею. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та ті, на яких ґрунтується Висновок органу опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації за № 102/02/38-630 від 07 лютого 2022 року, суд вважає останній достатньо обґрунтованим та таким, що містить в собі переконливі аргументи, які вказують на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно свого малолітнього сина, самоусунувся від виховання сина, залишив його без фінансового забезпечення, батьківської уваги і турботи. Відповідач не бере участі і не виявляє жодної цікавості до життя сина, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина та взагалі з ним не спілкується У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши вищевикладені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позову. Крім того, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп.. Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу ст. 169 СК України, яка передбачає, що відповідач має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо перестануть існувати обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Outcome: approved