Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айконс» (далі за текстом - ТОВ «ФК Айконс»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих О.О., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Журид С.М. про визнання виконавчого напису нотаріуса та стягнення витрат за вчинення виконавчого напису такими, що не підлягають виконанню, та повернення стягнутих коштів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі виконавчого напису № 4461 від 27.09.2021, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О., приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Журидом С.М. відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК Айконс» заборгованості в сумі 26250 грн. Позивач вважає, що даний виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки вимоги, пред`явлені відповідачем, не є безспірними. Так, строк дії кредитного договору № 3517601654/512199 від 06.04.2020, визначений умовами договору до 20.04.2020. Відтак, починаючи з 21.04.2020, кредитодавець не вправі нараховувати відсотки за користування кредитом за даним договором. Однак оскаржуваним виконавчим написом пропонується стягнути з [PERSON] за період з 06.04.2020 до 30.08.2021 прострочені відсотки у сумі 19050 грн. Крім цього, відповідач не направляв на адресу позивача вимогу про сплату заборгованості з наданням підтвердження суми нарахованого боргу (чи без такого) та повідомлення про намір вчинити виконавчий напис нотаріуса. Також у порушення вимог п. 1 Переліку документів, затвердженого постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999, для вчинення оскаржуваного виконавчого напису нотаріусу не був наданий нотаріально посвідчений договір, укладений між [PERSON] та ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група»», а тому у нотаріуса не було підстав для вчинення цього виконавчого напису. Разом з тим в межах виконавчого провадження, відкритого на підставі оскаржуваного виконавчого напису, приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Журидом С.М. стягнуто з позивача кошти у сумі 2159,39 грн. За таких підстав, з урахуванням заяви від 19.03.2022, позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 4461 від 27.09.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О., повернути позивачеві стягнуті за виконавчим написом кошти у сумі 2159,39 грн, а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. 24.01.2022 вжиті заходи забезпечення даного позову та зупинено стягнення у виконавчому провадженні № 6727869, відкритому приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Журидом С.М. на підставі виконавчого напису № 4461 від 27.09.2021, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. 26.01.2022 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 22.02.2022, надано сторонам строк для подання заяв по суті справи. 22.02.2022 за клопотанням представника позивача адвоката Братівника І.В. витребувані додаткові докази та оголошено перерву у підготовчому засіданні до 24.03.2022. 24.03.2022 прийнято до розгляду заяву представника позивача адвоката Братівника І.В. про зміну предмету позову, визначено учасникам справи строк для подання заяв по суті справи, продовжено строк підготовчого провадження до 25.04.2022 та відкладено підготовче засідання на 20.04.2022. 20.04.2022 підготовче засідання відкладено на 11.05.2022 у зв`язку з неявкою учасників справи. 11.05.2022 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 01.06.2022. У судове засідання 01.06.2022 позивач [PERSON] та його представник адвокат Братівник І.В., належним чином повідомлені про дату, час та місце цього засідання, не з`явилися. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його та позивача відсутності, позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просив позов задовольнити повністю. У судове засідання 01.06.2022 інші учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час і місце цього судового засідання, не з`явилися. Правом подання відзиву та пояснень третьої особи учасники справи не скористалися. Заяв чи клопотань на день розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Стаття 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд встановив, що 06.04.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та [PERSON] укладений договір про надання фінансового кредиту № 3517601654/512199 (а.с. 11-12). Строк дії договору визначений до 20.04.2020. 27.09.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 4461, згідно з яким з [PERSON] на користь ТОВ «ФК Айконс» пропонується стягнути заборгованість за вказаним вище договором за період з 06.04.2020 до 30.08.2021 у сумі 25050 грн, з яких: 6000 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту; 19050 грн прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Також з [PERSON] за вчинення виконавчого напису стягнуто плату у розмірі 1200 грн. (а.с. 13). Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Журида С.М. від 22.11.2021 відкрито виконавче провадження ВП № 67627869 з примусового виконання виконавчого напису № 4461 від 27.09.2021 (а.с.14). Відтак суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з вчиненням та виконанням виконавчого напису нотаріуса та регулюються Законом України «Про нотаріат» та іншими нормативно-правовими актами в редакції, чинній на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису, а саме станом на 27.09.2021. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення виконавчого напису нотаріусом встановлений Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі за текстом - Порядок), який затверджений Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012. Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Стаття 87 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі за текстом - Перелік документів), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Згідно з п. 1 Переліку документів для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Слід враховувати, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 та постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018, було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, в свою чергу, внесено зміни до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 стягнення заборгованості з підстав, що випливають із кредитних відносин, можливе лише за нотаріально посвідченими договорами. При цьому для вчинення виконавчого напису стягувач повинен надати нотаріусу відповідну заяву (п.п. 2.1. глави 16 Порядку), оригінал нотаріально посвідченого договору та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення зобов`язання. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 та в якій зазначено, що кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Крім того, Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Так, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Таким чином вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Відтак суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд перевіряє доводи боржника в повному обсязі й установлює та зазначає в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Так, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що нотаріусом оскаржуваний виконавчий напис був вчинений з порушенням порядку вчинення виконавчих написів, зокрема нотаріусу не був наданий нотаріально засвідчений кредитний договір, нотаріусом не було належним чином перевірено безспірність сум, які були нараховані відповідачем, та не встановлено факт нарахування відсотків за користування кредитом поза межами строку дії кредитного договору. Крім того, відповідачем не було надіслано позивачу письмову вимогу про усунення порушень. Перевіривши доводи позивача у повному обсязі, суд приходить до таких висновків. З матеріалів справи вбачається, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та [PERSON] договір про надання фінансового кредиту № № 3517601654/512199 від 06.04.2020 не є нотаріально посвідченим, а відтак не є документом, за яким стягнення заборгованості може провадитись у безспірному порядку, що свідчить про відсутність правових підстав для вчинення виконавчого напису на ньому. Отже, вчинення виконавчого напису нотаріуса на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений, є самостійною підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. При цьому суд встановив, що строк дії договору № 3517601654/512199 від 06.04.2020 визначений умовами договору до 20.04.2020. Вчиненим 27.09.2021 виконавчим написом пропонується стягнути з [PERSON] за період з 06.04.2020 до 30.08.2021 прострочені відсотки у сумі 19050 грн. Разом з тим право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування. Такі обставини, у свою чергу, свідчать про небезспірність заявлених відповідачем вимог, однак перевірені нотаріусом не були. З урахуванням викладеного, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що виконавчий напис № 4461 від 27.09.2021 є таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. на підставі договору про надання фінансового кредиту № № 3517601654/512199 від 06.04.2020, який не був нотаріально посвідчений, та за відсутності доказів безспірності пред`явлених вимог, а відтак позов у цій частині є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Щодо вимоги про повернення стягнутих коштів суд зазначає таке. Верховний Суд неодноразово наголошував, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Так, зі змісту заяви про зміну предмету позову вбачається, що підставою позовних вимог у частині повернення стягнутих коштів у сумі 2159,39 грн, тобто обставинами, якими позивач обґрунтовує свої вимоги про стягнення коштів, зазначено стягнення цих коштів на підставі виконавчого напису № 4461 від 27.09.2021, який позивав вважає таким, що не підлягає виконанню. При цьому зі змісту заяви вбачається, що вона не містить жодної норми матеріального права, якою врегульовано спірне питання, а представником позивача не зазначено правової природи коштів, які він просить стягнути з відповідача на користь позивача. Суд вважає, що спірні правовідносини, які виникли в цій частині між сторонами, є відносинами щодо набуття, збереження майна без достатньої правової підстави та регулюються главою 83 ЦК України. Так, ч. 1 ст. 1212 ЦК України визначає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Тобто зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна. Вiдсутнiсть правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Як убачається зі змісту постанови про відкриття виконавчого провадження № 67627869 від 22.11.2021, [PERSON] необхідно сплатити у порядку примусового виконання виконавчого напису № 4461 заборгованість за виконавчим документом у сумі 26250 грн та основну винагороду приватного виконавця та витрати виконавчого провадження за реквізитами, де отримувачем зазначений [PERSON] . Указане також підтверджується платіжною вимогою № 67627869 від 29.11.2021 (а.с. 15). На виконання такої вимоги приватного виконавця позивач частково сплатив заборгованість у сумі 2159,39 грн, що підтверджується дублікатом квитанції від 07.12.2021. При цьому призначення платежу у квитанції зазначено «Стягнення згідно виконавчого документа». Указане дає підстави суду дійти висновку, що позивач на виконання виконавчого напису нотаріуса № 4461 від 27.09.2021 сплатив кошти у сумі 2159,39 грн. Однак, враховуючи, що суд дійшов висновку про необхідність визнання вказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, правова підстава, на якій відповідач набув ці кошти, відпала, а тому відповідач зобов`язаний повернути дані кошти позивачеві. При цьому обставини, за яких безпідставно набуте майно не підлягає поверненню, судом не встановлені. За таких підстав суд доходить висновку, що позов у цій частині також підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у сумі 496,20 грн, що підтверджується квитанцією № 36694414 від 20.01.2022. Відтак з урахуванням вказаних норм закону сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім цього, при зверненні до суду позивачем не був сплачений судовий збір за одну вимогу немайнового характеру у сумі 992,40 грн та за одну вимогу майнового характеру у сумі 992,40 грн, які з урахуванням задоволення позову підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. Також позивач при зверненні до суду з даним позовом просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн. Суд вважає, що така заява підлягає залишенню без розгляду на підставі ч. 8 ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачем та його представником у строки, визначені вказаною нормою, не надано суду визначені п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України докази на підтвердження розміру цих витрат, а також не зроблено заяву про їх надання після ухвалення рішення суду. Також відповідно до ч. 7, 8 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. З урахуванням даних норм закону, враховуючи, що суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, та приймаючи до уваги відсутність клопотань учасників справи про скасування заходів забезпечення позову, суд не вбачає підстав для скасування заходів забезпечення позову, застосованих ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.01.2022.

Outcome: approved