Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-22 00:00:00

у липні 2020 року позивач, звернулася до Солом`янського районного суду м.Києва з позовом про захист прав споживачів та визнання недійсними умов договору. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06.08.2020 року справа передана на розгляд до Голосіївського районного суду м. Києва (а.с.23). 24.05.2021 року справа надійшла до Голосіївського районного суду м. Києва (а.с.26). У позовній заяві позивач просила суд про наступне: 1.Визнати недійсною умову кредитного договору №631175532 від 07 червня 2019 року, укладеного між [PERSON] та Акціонерним товариством «Альфа-Банк», яка зобов`язує позичальника нести витрати за обслуговування картки в рамках розрахункових операцій (щомісячно від суми заборгованості на кінець Розрахункового періоду) у розмірі 3,5%, передбачений пунктом 5 Тарифів на видачу та обслуговування картки «Максимум»/«Максимум-Готівка» для фізичних осіб. 2.Визнати недійсною умову кредитного договору №631175532 від 07 червня 2019 року, укладеного між [PERSON] та Акціонерним товариством «Альфа-Банк», викладену у Розділі 8.2 Тарифів на видачу та обслуговування картки «Максимум»/»Максимум-Готівка» для фізичних осіб, відповідно до якої, у випадку прострочення платежу, що триває 5 і більше днів - стягується штраф у розмірі 300 грн. 3.Стягнути з АТ «Альфа-Банк» на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 7826,12 грн. 4.Судові витрати покласти на відповідача. На мотивування своїх позовних вимог позивач вказала, що 07.06.2019 між нею та АТ «Альфа-Банк» шляхом акцепту пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії укладено кредитний договір. Відповідно до паспорту споживчого кредиту, який є невід`ємною частиною договору, сторони домовились про кредитування шляхом встановлення на картці кредитного ліміту у розмірі 200000 грн. зі сплатою 26% річних. Термін кредитування 12 місяців. Розрахунковий період - 1 місяць. Повертаючи щомісячними платежами у банк отриманий кредит, їй стало зрозуміло, що реальна сукупна вартість кредиту набагато більша, ніж та про яку її проінформували у банку. Отримуючи виписки про рух коштів на рахунку вона зрозуміла, що до договору включено умови, які є для неї, як споживача послуг несправедливими та оплачуються за дії банку, які він здійснює на свою користь. У паспорті споживчого кредиту зазначено, що платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, обов`язкові для укладення договору відображені в Тарифах на видачу та обслуговування картки «Максимум»/»Максимум-Готівка» для фізичних осіб. При цьому у п.5 Тарифів передбачено тариф за обслуговування картки в рамках розрахункових операцій (щомісячно від суми заборгованості на кінець Розрахункового періоду) у розмірі 3,5%. Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 07.06.2019 року, що був укладений між сторонами, банк надав їй кредит на споживчі цілі, то особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15- рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Вищевказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16.11.2016 р. у справі № 6-1746цс16 та узгоджується з позицією Верховного Суду висловлену у постанові від 20.02.2019 року у справі № 666/4957/15-ц (пр. № N 61- 43940св18). Оскільки обслуговування кредиту є супутньої послугою та така умова договору суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів», вона повинна бути визнання недійсною. Крім того, у п.8 Тарифів позичальник передбачив подвійну відповідальність за одне і те ж порушення зобов`язання. Так, у розділі 8 Тарифів за кожне прострочення платежу, яке триває від 1 до 4 днів, Банком встановлений штраф у розмірі 100 гривень, і у випадку прострочення платежу, що триває 5 і більше днів - 300 гривень. Таким чином, банком встановлено подвійну відповідальність за одне і те саме порушення, а саме прострочення платежу. Подвійна відповідальність обумовлюється тим, що прострочення платежу на 5 і більше днів охоплюється простроченням платежу від 1 до 4 днів, за яким уже встановлено штрафну санкцію. Одночасне застосування двох розмірів штрафів за одне й те саме порушення - прострочення платежу, свідчить про недотримання відповідачем положень, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. З огляду на наведене, пункт у розділу Тарифів на видачу та обслуговування картки «Максимум»/»Максимум-Готівка» для фізичних осіб, повинен бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до виписки по рахунку за кредитною картою за період з 07.06.2019 року по 16.07.2020 року Банком списано за розрахунково-касове обслуговування кошти у сумі 7826,12 грн., які підлягають стягненню з відповідача на її користь. Вона намагалася врегулювати цей спір звертаючись до відповідача, однак відповіддю від 15.05.2020 № 41976 Банк відмовив у задоволенні її вимог. У частині заявленої позовної вимоги про стягнення з АТ «Альфа-Банк» на користь [PERSON] грошових коштів, позивач збільшила позовні вимоги та просить стягнути з відповідача грошову суму 18022,98 грн. за період з 07.06.2019 року по 05.11.2021 року. (а.с.47-48). Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 31.05.2021 року відкрито провадження у справі та призначений розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.(а.с.29-30). Представником відповідача Акціонерного товариства «Альфа-Банк» адвокатом Луньовою А.Г. поданий відзив на позов (а.с.33-42), у якому вона вказує що відповідач АТ «Альфа-Банк» позов не визнає та просить відмовити у задоволенні позову. Посилається на безпідставність заявленого позову так як позивач сама звернулася до банку за отриманням кредиту, підписуючи договір повинна була уважно з`ясовувати всі умови договору та чітко усвідомлювати всі умови кредитування. Вважає що укладений договір не суперечить нормам закону «Про споживче кредитування» та не є для позивача несправедливим. Вважає, що позивачка безпідставно вказує на наявність в неї подвійної відповідальності за умовами договору так як штрафи вказані в умовах договору залежать від тривалості порушень. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Як встановлено судом 07.06.2019 між та АТ «Альфа-Банк» та позивачкою шляхом акцепту пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії укладено кредитний договір.(а.с.8). Відповідно до паспорту споживчого кредиту, який є невід`ємною частиною договору, сторони домовились про кредитування шляхом встановлення на картці кредитного ліміту у розмірі 200000 грн. зі сплатою 26% річних. Термін кредитування 12 місяців. Розрахунковий період - 1 місяць.(а.с.9). У Паспорті споживчого кредиту зазначено, що платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, обов`язкові для укладення договору відображені в Тарифах на видачу та обслуговування картки «Максимум»/»Максимум-Готівка» для фізичних осіб. При цьому у п.5 Тарифів передбачено тариф за обслуговування картки в рамках розрахункових операцій (щомісячно від суми заборгованості на кінець Розрахункового періоду) у розмірі 3,5%. У п.8 Тарифів позичальник передбачив подвійну відповідальність за одне і те ж порушення зобов`язання. Відповідно до ч.1, 3 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Таким чином кредит надавався позичальнику в тому на споживчі потреби, а тому особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Згідно з ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Відповідно до п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Частинами 1, 2, 5 статті 18 Закону визначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Статтею 61 Конституції України визначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Умови та Правила надання банківських послуг АТ «Альфа-Банк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений. Але доказів ознайомлення позивача при укладанні кредитного договору саме з цими документами відповідачем не надано. Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Враховуючи вищезазначене та беручи до уваги, що обслуговування кредиту є супутньої послугою то умова договору яка зобов`язує позичальника нести витрати за обслуговування кредитної картки в рамках розрахункових операцій (щомісячно від суми заборгованості на кінець Розрахункового періоду) у розмірі 3,5%, від Тарифів на видачу та обслуговування картки «Максимум»/«Максимум-Готівка» суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про те, що позивач належним чином довів свої позовні вимоги. Доказів на підтвердження зворотного в розпорядження суду не надано. Тому, суд, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого в ст. 13 ЦПК України, приходить до висновку про обґрунтованість позову та про те, що обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому він підлягає задоволенню. Оскільки за період з 07.06.2019 року по 05.11.2021 року відповідачем списано з рахунку позивачки за розрахунково-касове обслуговування грошові кошти в розмірі 18022 грн. 98 коп., то на підставі ст. 216 ЦК України ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved