Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача ТОВ «Фінпроммаркет», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову зазначено, що позивачу з додатку «Дія» стало відомо, що приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Жданович В. було відкрито виконавче провадження № 67126364 від 12.10.2021 з примусового виконання виконавчого напису № 4078 від 26.01.2021, вчиненого приватним нотаріусом КМНО Остапенком Є.М. щодо стягнення з позивача на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованості у розмірі 8 405 грн. Позивач вважає, що оспорюваний виконавчий напис має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з порушенням приватним нотаріусом порядку вчинення оспорюваного виконавчого напису, що самостійною та достатньою підставою для задоволення позову. При ознайомленні із матеріалами виконавчого провадження було встановлено, що виконавчий напис вчинено на підставі кредитного договору від 26.11.2017 року № 1-2071126-18196, що був укладений між позивачем та ТОВ «ФК «АФІНАЖ», а в подальшому борг викуплено ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ». При цьому позивач не отримувала від відповідача позасудової вимоги щодо дострокового повернення кредиту, а більше того позивач не мала жодних відносин з відповідачем, не підписувала жодного договору, тому і не могла знати про ймовірну заборгованість, а приватний нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевірив безпірність вимог відповідача, а відтак просить задовольнити позов в повному обсязі, та стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. від 23.12.2021 прийнято справу до свого провадження, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23.12.2021 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову та зупинено стягнення на підставі виконавчого напису № 4078 від 26.01.2021, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., за виконавчим провадженням № 67126364, відкритого приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Жданович В.М. 21.02.2022 на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про врегулювання спору за участю судді,а також заява про визнання вимог позову в частині взнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення з ТОВ «Фінпром маркет» судового збору за подання позовної заяви п у розмірі 454 грн. в порядку ч. 1 ст. 142 ЦПК України, та у разу подання заяви про забезпечення позову в розмірі 227 грн., при цьому сторона відповідач не визнає вимогу щодо стягнення правничої допомоги. Відповідачем подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу в порядку ч. 6 ст. 137 ЦПК України. В обґрунтування зазначено про те, що гонорар адвоката у сумі 4 000 грн. не відповідає критеріям співмірності, окрім того вартість адвокатських послуг, наданих позивачеві є значно завищеною у порівнянні з іншими витратами на послуги адвоката в аналогічних спорах, а відтак просять зменшити витрати на правову допомогу до 1 907 грн. Ухвалою суду від 24.02.2022 постановлено відмовити в задоволенні клопотання відповідача про проведення процедури врегулювання спору за участю судді. 24.02.2022 ухвалою суду постановлено здійснювати розгляд справи в судовому засіданні з викликом учасників справи. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача на підставі наявних в матеріалах справи доказів, просять задовольнити вимоги в повному обсязі, зокрема зазначають щодо заперечення проти укладення будь-яких угод з відповідачем, в тому числі мирової угоди. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Судом встановлено, що 26.01.2021 приватним нотаріусом КМНО Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №4078, яким запропоновано стягнути з [PERSON] невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ « ФІНПРОМ МАРКЕТ, якому ТОВ «Фінансова компанія з управління активами» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 250121 ФК від 25.01.2021, якому в свою чергу ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 25/01/21 від 25.01.2021, якому в свою чергу ТОВ «Фінанасова компанія «Афінаж» на підставі Договору факторингу № 17042018 від 17.04.2018 відступлено право вимоги за кредитним договором №1-20171126-18196 від 26.11.2017, укладеного між ТОВ «ФК «Афінаж» та [PERSON] . Запропоновано стягнути заборгованість за період з 16.04.2018 по 26.01.2021 на загальну суму 8 405 грн. Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Жданович В.М. було відкрито виконавче провадження № 67126364 з примусового виконання зазначеного виконавчого напису. Доказів того, що зазначене виконавче провадження завершене, матеріали справи не містять. Відповідно до кредитного договору №1-20171126-18196 від 26.11.2017 про надання фінансового кредиту за рахунок власних коштів кредитодавець ТОВ «ФК «АФІНАЖ» надав позивачальнику - [PERSON] грошові кошти у розмірі 3 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування не пізніше строки, визначеного в п. 1.4 договору (а.с.13-16). Слід зазначити, що матеріали справи не містять доказів переходу права вимоги за вказаним кредитним договором до відповідача ТОВ «ФК «ФІНПРОМ МАРКЕТ», котрий є стягувачем у виконавчому провадженні № 67126364. При вирішенні питання про дотримання приватним нотаріусом Жданович В.М. законодавства при вчинення оспорюваного виконавчого напису від 26.01.2021, зареєстрованого в реєстрі за № 4078, суд виходить з наступного. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат"). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України Про нотаріат та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України Про нотаріат та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України Про нотаріат ). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом МЮ України 22 лютого 2012р. № 296/5 та зареєстрований у МЮ України 22 лютого 2012р. за № 282/20595 (далі по тексту - Порядок). Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється КМУ. Статтею 88 цього Закону України визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Разом з тим слід зазначити, що відповідно до п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Окрім того, підп. 3.2, 3.5 п. 3 Гл. 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29 червня 1999 р. № 1172 (далі по тексту - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку. При цьому, ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. В ході розгляду справи не установлено, що між сторонами укладався нотаріально посвідчений договір щоб давало підстави видавати нотаріусу виконавчий напис. Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21 січня 1999р. в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007р. в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011р. в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010р. в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994р. в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003р. в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008р. в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Mesrop Movsesyan проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Вивчивши наявні докази в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що в ході розгляду справи знайшов своє підтвердження той факт, що відповідач не надав приватному нотаріусу необхідних та достатніх документів, зокрема, які підтверджують безспірність заборгованості позивача. Суду не надано доказів на підтвердження належного направлення боржнику заключної вимоги про дострокове погашення заборгованості та, відповідно, отримання її боржником. Так, стороною відповідача не надано суду доказів на підтвердження подання нотаріусу документів, передбачених законом, які б давали можливість вчинити виконавчі написи у встановленому законом порядку. В матеріалах справи відсутні переконливі докази, які б свідчили про безспірність заборгованості, як і відсутні докази того, що безспірність заборгованості була належним чином підтверджена банком при подачі документів нотаріусу, та боржник про заборгованість достеменно знав, однак, проігнорував вимогу про її погашення, а відтак позивач не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення спірного виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Інші доводи та обґрунтування позовних вимог також заслуговують на увагу та свідчать про відсутність достатніх законних підстав, які б давали можливість приватному нотаріусу вчинити спірні виконавчі написи, та доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідачем не були надані приватному нотаріусу належні та достатні докази безспірності заборгованості позивача за кредитним договором, відсутність достатніх законних підстав, які б давали можливість приватному нотаріусу вчинити спірний виконавчий напис, а також те, та доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Щодо вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ст. 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність ). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. П.п. 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач просить стягнути з відповідача сплачені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 грн., при цьому стороною позивач подано клопотання про зменшення витрат на правову допомогу до 1 907 грн. Як убачається з матеріалів справи витрати на правничу допомогу сторона позивача доводить договором про надання правничої допомоги №2194 від 14.07.2021, додатком № 5 до вказаного договору, актом приймання-передачі послуг № 1 від 19.11.2021, розрахунковою квитанцією № 19/11/21 від 19.11.2021 про сплату послуг у розмірі 4 000 грн. При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. А отже, суд приходить до висновку, про обґрунтованість заявленої вимоги, зокрема враховуючи досвід адвоката у подібних справах, обсяг, якість та характер наданих послуг, а відтак сума 4 000 грн. є такою, що підлягає до стягнення з відповідача. Оскільки позивач відповідно до частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір в дохід держави у розмірі 908 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову в сумі 454 грн. слід стягнути із відповідача на користь позивача.

Outcome: approved