Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-18 00:00:00

Позивач у липні 2021 звернувся до суду з вищевказаними позовними вимогами до відповідача АТ «ЗАВОД МАЯК». В обґрунтування позову вказує, що рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 02.07.2019 року її позов задоволено частково. Стягнуто з АТ «Завод Маяк» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 29887 грн. 75 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04 грудня 2018 року по 02 липня 2019 року у розмірі 56885 грн. 04 коп. з відрахуванням обов`язкових платежів до державного бюджету, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн. 08.08.2019 рішення набрало законної сили. 08.08.2019 видано виконавчий лист та органами ДВС прийнято до примусового виконання. 13.09.2019 року Оболонським РВ ДВС у м.Києві Центрального МУ МЮ (м.Київ) було відкрито виконавче провадження № 59860453, що підтверджується постановою ДВС про відкриття виконавчого провадження. Пізніше виконавче провадження було передано до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. 25.05.2021 виконавчою службою в примусовому порядку списані кошти з рахунків боржника та перераховано позивачу на підставі рішення суду. Тобто, виконання судового рішення було фактично виконано 25.05.2021 , що підтверджується постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження (фактичне повне виконання рішення). Позивач вважає, що мало місце невиконання протягом з 02.07.2019 по 25.05.2021 судового рішення з вини відповідача. Позивач вважає, що стягненню підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати, що становить 403,44 грн. Розмір середньоденної заробітної плати встановлений рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 02.07.2019 у справі № 756/1528/19, розрахунок середнього заробітку здійснювався саме з такого розміру середньоденної заробітної плати, а тому позивач зазначає саме такий розмір середньоденної заробітної плати. Відповідно до розрахунку середнього заробітку за час затримки виплати по день фактичного розрахунку за період з 02.07.2019 по день фактичного розрахунку 22.05.2021 становить 194861,52 грн. (403,44х483 р.д.) Але враховуючи висновки Верховного суду з приводу стягнення середнього заробітку, позивач майже вдвічі зменшує суму стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою виплати всіх їй належних сум при звільненні до 110 000 грн . Саме на відповідачеві лежить вина з приводу невиплати позивачу заробітної плати. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні в сумі 110 000 грн. за період з 02.07.2019 по 25.05.2021 день фактичного розрахунку та понесені судові витрати. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Яценко Н.О. Ухвалою від 09.07.2021 року про залишення позовної заяви без руху позивача надано строк на усунення недоліків . 22.11.2021 року по справі відкрито спрощене провадження без виклику сторін. Відповідач отримавши ухвалу про відкриття провадження та позовну заяву правом подання відзиву не скористався. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 02.07.2019 року позов [PERSON] до АТ «Завод Маяк» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено частково. Стягнуто з АТ «Завод Маяк» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 29887 грн. 75 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04 грудня 2018 року по 02 липня 2019 року у розмірі 56885 грн. 04 коп. з відрахуванням обов`язкових платежів до державного бюджету , витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн. Судом допущено негайне виконання судового рішення в частині стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. 08.08.2019 рішення набрало законної сили. 21.08.2019 року Оболонським РВ ДВС у м.Києві Центрального МУ МЮ (м.Київ) було відкрито виконавче провадження № 59860453, що підтверджується постановою ДВС про відкриття виконавчого провадження. Пізніше виконавче провадження було передано до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. 25.05.2021 виконавчою службою в примусовому порядку списані кошти з рахунків боржника та перераховано позивачу на підставі рішення суду. Тобто, виконання судового рішення було фактично виконано 25.05.2021, що підтверджується постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження (фактичне повне виконання рішення) та випискою по картковому рахунку позивача. Мало місце невиконання з 02.07.2019 по 25.05.2021 судового рішення з вини відповідача, протилежне судом не встановлено. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи , у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Розмір середньоденної заробітної плати встановлений рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 02.07.2019 у справі № 756/1528/19 в сумі 403,44 грн. відповідно до розрахунку середнього заробітку за час затримки виплати по день фактичного розрахунку за період з 02.07.2019 по день фактичного розрахунку 22.05.2021 становить 194861,52 грн. (403,44х483 р.д.) Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки "класичне" право власності, яке розглядається в Україні, а й до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Невиплата працівникові при звільненні всіх належних йому сум є триваючим правопорушенням, а тому працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 20 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у терміни, зазначені у статті 116 КЗпП України, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховують у розмірі середнього заробітку і який спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом термін винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). В межах розгляду даної справи предметом спору є стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року (справа N 761 (9584)15-ц (далі постанова) у пункті 87 прописано, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду доходить до висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП. При цьому, зменшення суми відшкодування залежить від розміру недоплаченої роботодавцем суми. Істотним є період затримки (прострочення) невиплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум. Велика Палата у зазначеній вище постанові зазначає, що враховувати необхідно ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. (п. п. 91; 91п. 1,2,3,4 постанови). Враховуючи те, що Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням N 6-113цс16 щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, суд, беручи до уваги правові позиції Великої палати прописані у постанові від 26 червня 2019 року вважає за необхідне зменшити суму компенсаційних виплат позивачу. Враховуючи наведене, зокрема, що під час звільнення позивачці підприємство не провело з нею розрахунок по заробітній платі, при цьому взявши до уваги, що сума заборгованості по заробітній платі була в розмірі 29887 грн. 75 коп., крім цього, позивачем отримано компенсацію втрати частини заробітної плати за судовим рішенням стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.12.2018 по 02.07.2019 у розмірі 56885 грн. 04 коп., суд доходить до висновку, що з урахуванням принципу справедливості та співмірності з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 30 000 гривень без урахування податків та інших обов`язкових платежів. Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз`яснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Враховуючи вищенаведене, а також принцип справедливості та співмірності, суд приходить до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме із відповідача на користь позивача слід стягнути 30000 гривень середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, без урахування податків та інших обов`язкових платежів. Невиплата працівникові при звільненні всіх належних йому сум є триваючим правопорушенням, а тому працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. В задоволенні решти вимог суд відмовляє. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 300 грн.

Outcome: partial