Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-16 00:00:00

Представник позивачів адвокат Таргоній В.М, 14 липня 2021 року звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій позивачі просять стягнути з відповідача на їх користь відшкодування моральної шкоди, на кожного по 300 000 грн. 00 коп. Вимоги обґрунтовані тим, що 30 серпня 2020 року потяг №101 Херсон - Київ (ЧС4 №099 ТЧ-1 Київ) скоїв наїзд на [PERSON] . За фактом настання цієї події 31 серпня 2020 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020120160001208 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого від 26 вересня 2020 року вказане кримінальне провадження, закрито. Як вбачається з лікарського свідоцтва про смерть №2903 причиною смерті [PERSON] є зіткнення з поїздом. Отже наїзд на загиблого потяга №101 (ЧС4 №099 ТЧ-1 Київ) сполученням Херсон - Київ (тобто джерелом підвищеної небезпеки в розумінні ст.1187 ЦК України) та смертю останнього, наявний причинно-наслідковий зв`язок. Позивач [PERSON] , є донькою загиблого, втратила рідного батька, близьку людину, який був її опорою і підтримкою. Загибель спричинила надзвичайні страждання, які продовжуються до цих пір. Вона була близькою з батьком, постійно спілкувалися, отримувала матеріальну підтримку та допомогу.Крім отримання підтримки та допомоги від батька, втратила можливість також і надавати таку підтримку батьку. Втрата є такою, що не може бути відновлена, а тому душевні страждання будуть тривати і надалі, що свідчить про їх тривалість.До того ж вона перебувала на утриманні загиблого батька, так як навчалася у ДНЗ "Знам`янський професійний ліцей", тому втратила як моральну так і матеріальну батьківську підтримку.Внаслідок смерті батька, її переслідує відчуття самотності, тривожності, гострої несправедливості. Позивач [PERSON] доводилася загиблому дружиною, отже вона втратила чоловіка, тобто людину, з яким вона жила однією сім`єю і з якою була надзвичайно близька. Втратила моральну та матеріальну підтримку. До моменту смерті загиблого подружжя прожило разом 19 років. Такий факт безумовно свідчить про стійкість життєвих зв`язків між чоловіком та дружиною. Крім того, в шлюбі вони з чоловіком народили та виховували доньку.Смертю [PERSON] повністю зруйновано важливий життєвий зв`язок. Відновити попередній стан неможливо, оскільки загибель чоловіка є невідворотною подією. Вона позбавлена можливості розраховувати на підтримку та допомогу чоловіка, має поганий стан здоров`я, оскільки у 2017 році їй зробили операцію внаслідок якої їй тяжко самостійно забезпечувати своє життя та вона має III групу інвалідності. Вагомий вклад в забезпечення її життя робив чоловік. Вона втратила можливість як святкувати по-сімейному різні події та свята так і переживати негативні події в житті. Отже, позивачі втратили найближчу людину, голову сім`ї, позбавились підтримки батька та чоловіка, любові та допомогиа. Щодо тяжкості вимушених змін - враховуючи вищенаведене, те, що позивачів й загиблого об`єднували тісні сімейні зв`язки, а також спільний побут - в зв`язку зі смертю чоловіка та батька вимушені зміни в житті є дуже тяжкими, останнім потрібно докладати надзвичайних зусиль для організації свого життя. Щодо часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану - попередній стан ніколи не може бути відновлений, оскільки смерть є невідворотною і непоправною втратою. Будь-які зусилля з боку позивачів не призведуть до позитивних змін в їх житті, оскільки вони втратили чоловіка та батька назавжди. Страждання позивачів пов`язані зі смертю [PERSON] є не "одномоментними", а "триваючими", тому що втрата близької людини є непоправною трагедією в їхньому житті.Встановити ціну людського життя неможливо, як і неможливо точно оцінити завдану моральну шкоду, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Враховуючи те, що позивачів та загиблого об`єднували тісні стосунки, вони отримували матеріальну підтримку і допомогу від загиблого, а також те, що смерть [PERSON] повністю змінила життя останніх у всіх сферах та зруйнувала нормальні життєві зв`язки, позивачі оцінюють розмір грошового відшкодування завданої їм моральної шкоди у грошовому еквіваленті - 600 000 грн. 00 коп., тобто по 300 000 грн. 00 коп. на кожного з позивачів. Відповідач подав відзив на позовну заяву, відповідно до якої просить відмовити в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Позивачі наполягають на виплаті кожному моральної шкоди у розмірі по 300000 грн., однак підстави для задоволення моральної шкоди відсутні. Позивачами не надано належних та допустимих доказів, якими обґрунтовуються та доводяться завдання моральної шкоди та її розмір. Також позивачами не надано доказів, які б підтверджували факти, що стали наслідком сильних душевних страждань та пережитого нервового стресу. Посилання позивача на втрату матеріальної підтримки зі сторони потерпілого спростовується тим, що останній ніде не працював, не мав постійного заробітку та зловживав спиртними напоями. Не надано суду і висновку судово-психологічної експертизи, яка мала бути доказом для визначення можливого розміру грошової компенсації за завдані особі страждання (моральну шкоду). Визначена позивачами сума має відповідати принципам розумності, справедливості та співмірності, і має бути достатньою для розумного задоволення потреб позивачів, і не повинна приводити до їх безпідставного збагачення. На відміну від автомобільного транспорту об`їхати потерпілого, у потяга такої можливості не має. Також потяг відповідно до своїх фізичних та технічних властивостей, враховуючи масу та швидкість, не може різко зупинитися, а тому має великий гальмівний шлях, на який машиніст поїзда вплинути не може. При цьому слід врахувати, що смерть потерпілого спричинена його особистою грубою необережністю, який у світлу пору доби знаходився безпосередньо на залізничній колії та на звукові сигнали потяга не реагував, а отже однією з причин загибелі є грубе порушення потерпілим правил безпеки громадян на залізничному транспорті, що є підставою для зменшення суми відшкодування. Позивачі та їх представник у судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заява, в якій він просить суд розглядати справу за його відсутності та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання в черговий раз не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому порядку. 16 травня 2022 року до суду надійшла заява від представника за довіреністю АТ «Українська залізниця» - [PERSON], про відкладення розгляду справи по причині введення воєнного стану на території України. Однак суд не приймає вказану заяву, оскльки наявна в матеріалах справи довіреність видана АТ «Українська залізниця» на ім`я [PERSON] була дійсною до 26 квітня 2022 року, іншої довіреності не надано. Крім того, з приводу необхідності відкладення справи у за`язку із введенням на території України воєнного стану, суд відзначає, що відповідно до рекомендацій роботи судів в умовах воєнного стану, оприлюднених Радою суддів України 02 березня 2022 року, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, слід керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні, яка є на день розгляду даної справи. На день розгляду даної справи на території Кіровоградської (місце розташування суду) та Київської (місце розташування відповідача) областей не ведуться активні бойові дії, що свідчить про те, що поточна обстановка в цих областях є стабільною. Також, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що підприємство відповідача припинило свою роботу, або ж працівники підприємства відповідача, зокрема особи, які мають право приймати участь у розгляді справ в суді та представляти інтереси підприємства, не виконують своїх трудових обов`язків у зв`язку із введенням на території України воєнного стану та не мають можливості, за об`єктивних обставин, брати участь в судовому засіданні в режимі ВКЗ за допомогою технічних засобів, визначених ЦПК України. З огляду на наведене суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за необхідне провести судовий розгляд за відсутності сторін, за наявними в ній матеріалами. Дослідивши матеріали справи та матеріали кримінального провадження відомості про яке внесені до ЄРДР за №12020120160001208, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 30 серпня 2020 року близько 13 год. 46 хв. на 276 км. п.1 перегону Чорноліська-Цибулеве Одеської залізниці, що у Знам`янському районі Кіровоградської області, пасажирським потягом №101 сполученням Херсон-Київ було здійснено наїзд на [PERSON] , [INFO] , який переходив залізничні колії у невстановленому місці, від отриманих тілесних ушкоджень останній помер на місці пригоди. За фактом настання цієї події 31 серпня 2020 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020120160001208 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого від 16 вересня 2020 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР під №12020120160001208 від 31 серпня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України закрите на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Вказано, що згідно лікарського свідоцтва про смерть №2903 від 31 серпня 2020 року смерть [PERSON] настала внаслідок тупої травми поєднаної травми голови, тулуба з численними переломами кісток черепу, хребта, грудної клітини, розриванням, руйнуванням внутрішніх органів. Пішохід травмований при зіткненні з поїздом. Крім цього, відповідно до протоколу оперативної наради при начальнику Шевченківської дистанції колії причиною травмування [PERSON] є порушення ним вимог п.2.2. «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті». Факт травмування [PERSON] відбувся внаслідок особистої необережності. Відповідно до наказу Міністерства транспорту України №54 від 19 лютого 1998 року (із змінами та доповненнями) «Про затвердження Правивил безпеки громадян на залізничному транспорті України» п.2.1 ч.2 пішоходам позволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішоходні мости, переходи, тунелі, переїзди, тощо), натомість згідно вказаних правил пішоходам забороняється ходити по залізничним коліям та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів, переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною, тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше 400 м., знаходитися на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння. У зв`язку із вищевикладеним, а також ваховуючи те, що [PERSON] порушив вимоги правил безпеки на залізничному транспорті, в даному кримінальному провадженні відстуні ознаки злочину, передбаченого ч.3 ст.276 КК України. У висновку експерта №103 лікаря судово-медичного експертна КЗ «Кіровоградське обласне бюро судово-медичної експертизи" від 30 серпня 2020 року зазначається, що при судово- медичному дослідженні трупа [PERSON] виявлено тілесні ушкодження у вигляді великих рвано-забійних ран голови, тулуба, кінцівок з численними переломами кісток, руйнування внутрішніх органів (головний мозок, серце, легені, нирки, печінка, шлунок, кишківник). Вищенаведені тілесні ушкодження утоврилися прижиттєво, від дій тупих твердих предметів зі значною силою, одночасно та при швидкій послідовності один за одним, могли утворитися в строк та при обставинах вказаних в установчій частині постанови, тобто при зіткненні рухомого потяга з пішоходом. За тяжкістю дані тілесні ушкодження належать до категорії тяжких, як небезпених для життя в момент їх утворення. Смерть [PERSON] знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями та є наслідком масивної тупої травми голови, тулуба, кінцівок, переломами кісток та руйнуванням внутрішніх органів. При судово - токсикологічному дослідженні м`яза від трупа [PERSON] виявлено етанол в кількості 0, 67 г/дм3, що відносно живих осіб належить до легкого ступеню алкогольного сп`яніння. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Володимирівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . У акті службового розслідування аварії складеного 10 вересня 2020 року та завіреного начальником виробничого підрозділу «Шевченківська дистанція колії» вказано, в добу 30 серпня 2020 року при слідуванні потяга №101 сполученням «Херсон - Київ» о 13 годині 23 хвилин на 277 км. перегону Чорноліська - Цибулеве при електровозі ЧС4 під керуванням машиніста ТЧ -1 ПЗз [PERSON] та помічника машиніста [PERSON] при виїзді з кривої ділянки колії на 278 км. перегону Чорноліська-Цибулеве в районі п.п «Мамаїв ЯР» при швидкості руху потягом 88 км/год, застосовано екстрене гальмування, запобігаючи наїзду на чоловіка, який рухався в бік залізничної колії, на звукові сигнали чоловік не реагував, наїзду уникнути не вдалося. За вказаного комісією встановлено, що даний випадок пов`язаний з порушенням самим потерпілим р.2 п.2.2, 2.3 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. Згідно з п.2.2. Правил, перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо). При наближенні поїзда до перону або платформи громадяни повинні стежити за звуковими сигналами, що подаються з локомотива, моторвагонного рухомого складу та іншого спеціального самохідного рухомого складу, уважно слухати оповіщення, що передаються по гучномовному зв`язку. Згідно з п.2.3. Правил, при наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід. Судом також встановлено, що згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Знам`янському району Знам`янського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області, [PERSON] з 21 вересня 2001 року перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачем [PERSON] . Відповідно до довідки Кіровоградської обласної лікарні №859-2 від 21 листопада 2017 року [PERSON] зроблено операцію та вона є інвалідом ІІІ групи, в трудовій книжці починаючи з листопада 2006 року відомості про її працевлаштування відсутні. Свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане Володимирівською сільською радою Знам`янського району Кіровоградської області свідчить про те, що позивач [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] . Починаючи з 14 червня 2021 року [PERSON] навчається в ДНЗ «Знам`янський професійний ліцей», термін закінчення навчання - 30 червня 2022 року. Крім того, судом встановлено і не заперечується відповідачем, що потяг №101 Херсон-Київ (ЧС4 №099 ТЧ-1 Київ), який 30 серпня 2020 року скоїв наїзд на [PERSON] належить АТ «Українська залізниця». Машиніст потягу (електровозу) №101 Херсон-Київ (ЧС4 №099 ТЧ-1 Київ) [PERSON] перебував у трудових відносинах з АТ «Українська залізниця», та на відповідній правовій підставі керував потягом. Право на судовий захист закріплено у ст. 4 ЦПК України як право на звернення до суду за захистом, згідно з яким кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків і інші способи відшкодування майнової шкоди та моральної (немайнової) шкоди (п.п. 8, 9 ч.2 ст.16 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18-ц (провадження № 61 - 12464св20), від 02 листопада 2020 року у справі № 133/1238/17 (провадження № 61 - 19345св19), від 16 грудня 2020 у справі № 161/3557/19. Судом встановлено, що [PERSON] загинув внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце на залізниці. Між наїздом потягом на останнього та його травмуванням внаслідок якого настала його смерть, наявний причинно-наслідковий зв`язок. Причиною нещасного випадку на залізниці стала необережність загиблого [PERSON] , який перебуваючи в стані легкого ступеню алкогольного сп`яніння рухався в бік залізничної колії, чим порушив вимоги п.2.2, 2.3 п.2 Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 № 54. Машиністом потяга подавалися звукові сигнали та застосовано екстрене гальмування, однак уникнути наїзду на пішохода [PERSON] не вдалося. Оскільки потяг відноситься до джерела підвищеної небезпеки, відшкодування спричиненої шкоди здійснюється незалежно від вини володільця джерела підвищеної небезпеки, яким є відповідач. Отже, відсутність в діях заподіювача шкоди - володільця джерела підвищеної небезпеки складу кримінального правопорушення, відсутність суспільно-небезпечних протиправних дій працівника залізничного транспорту не мають правового значення для правильного вирішення справи. Таким чином, АТ «Українська залізниця», з яким машиніст потягу перебував у трудових відносинах, має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, а позивачі як дружина та відповідно дочка загиблого наділені правом вимагати відшкодування спричиненої їм моральної шкоди в результаті смерті їх чоловіка та батька, яка настала внаслідок наїзду на нього потягу. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого розуміють, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.04.2021 у справі № 450/4163/18, яку суд застосовує у своєму рішенні. В ході розгляду справи обставин непереборної сили або умислу потерпілого судом не встановлено. Отже, у спірному випадку дорожньо-транспортна пригода мала місце внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки та поведінки потерпілого, а не внаслідок умислу або непереборної сили. В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року зазначено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Відповідно до ст. 23 ЦК України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди та розміру її відшкодування. Розмір відшкодування моральної шкоди позивачу визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, пов`язаних з противоправною поведінкою та страждань у зв`язку із пошкодженням майна, ступеня вини відповідача, який завдав шкоду. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (частина друга статті 1193 ЦК України). Наявні у справі докази підтверджують факт травмування [PERSON] внаслідок наїзду на нього пасажирського потягу №101 сполученням Херсон-Київ, який належить АТ «Укрзалізниця», на 276 км. п.1 перегону Чорноліська -Цибулеве Одеської залізниці, який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці. Твердження, що шкода спричинена не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник чи володілець джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини, може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. Таких обставин під час розгляду справи не встановлено. Встановивши, що позивачі доводилися загиблому [PERSON] дружиною та донькою, суд приходить до висновку, що заподіяна позивачам моральна шкода внаслідок загибелі чоловіка та батька підлягає відшкодуванню відповідачем АТ «Укрзалізниця», як власником джерела підвищеної небезпеки. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує вимоги розумності, виваженості, співмірності (пропорційності) та справедливості, встановлені судом обставини, глибину та тривалість моральних страждань, які позивачі зазнали внаслідок смерті близької людини, характер та тривалість немайнових втрат, які зруйнували нормальні життєві зв`язки, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди. Сам факт загибелі [PERSON] при встановлених судом обставинах є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивачів як дочки, яка втратила батька, так і дружини, яка втратила чоловіка, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Також суд бере до уваги відсутність вини відповідача в настанні смерті [PERSON] та те, що смерть останнього сталася саме внаслідок його власної грубої необережності та порушення ним вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 54 від 19 грудня 1998 року. З урахуванням зазначених обставин, суд приходить до висновку про зменшення суми моральної шкоди, яку просять стягнути позивачі до 25000 грн. на кожного, що на думку суду є належним відшкодуванням у цьому конкретному випадку. Відповідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ціна позову 600 000 грн. (судовий збір, який мав бути сплачений 1% відповідно 6000 грн.), задоволено вимоги на 8,3%, що дорівнює 498 грн.). Оскільки позивачі звільнені від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача, відповідно до вимог ч.6 ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial