Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-23 00:00:00

03.08.2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування. 04.01.2022 року у зв`язку із заміною неналежного відповідача Запорізької міської ради на належного відповідача [PERSON] , подав позовну заяву, в якій змінив предмет та підстави позову. В обґрунтування позовних вимог вказав, що [INFO] померла його матір [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Квартира була набута у спільну сумісну власність матір`ю на підставі договору купівлі-продажу від 28.02.2008 року, в період шлюбу із батьком [PERSON] . Позивач [PERSON] та його матір [PERSON] на момент її смерті були зареєстровані за однією адресою: [ADDRESS] . Таким чином він прийняв спадщину після смерті матері. Приватний нотаріус Абрамов М.О. відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Просить суд: -визнати, що частка [PERSON] , яка народилась [INFO] в місті Запоріжжя, померла [INFO] , у праві спільної сумісної власності подружжя на квартиру за адресою: [ADDRESS] , становить 1/2 частину; -визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності на 1/2 частку квартири за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , яка померла [INFO] . 11.08.2021 року суддя відкрив у справі загальне позовне провадження та призначив по справі підготовче засідання (а.с. 21). 05.10.2021 року суд залучив до участі у справі в якості третьої особи [PERSON] (а.с. 109). 30.11.2021 року суд за заявою позивача замінив неналежного відповідача територіальну громаду в особі Запорізької міської ради на належного відповідача [PERSON] , відклав розгляд справи для подання позивачем позову до належного відповідача (а.с. 162). 04.01.2022 року [PERSON] пред`явив позов до належного відповідача [PERSON] (а.с. 164). 12.01.2022 року відповідач [PERSON] подав зустрічну позовну заяву до [PERSON] , в обґрунтування якої вказує, що у подружжя [PERSON] та [PERSON] був син [PERSON] , 1961 року народження, який є його батьком. [PERSON] померла [INFO] , а [PERSON] помер [INFO] . Його батько [PERSON] помер [INFO] . За життя [PERSON] склав заповіт, яким заповів все належне йому майно своєму сину [PERSON] , який помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти. Право на спадщину перейшло до нього [PERSON] . Він звернувся до приватного нотаріуса Щербини В.С. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , але не отримав свідоцтво про право на спадщину. [PERSON] на момент своєї смерті [INFO] проживала без реєстрації у належній їй на праві спільної сумісної власності квартирі [ADDRESS] разом із своїм чоловіком [PERSON] , що підтверджується довідкою житлово-будівельного кооператору та поясненнями свідків. Просить суд: -встановити факт постійного проживання [PERSON] разом із своєю дружиною [PERSON] , яка померла [INFO] . 12.01.2022 року суд об`єднав в одне провадження зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання на час відкриття спадщини прийняти до спільного розгляду з позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом та закрив підготовче провадження по справі (а.с. 209). 08.02.2022 року позивач за первісним позовом [PERSON] подав відзив на зустрічний позов, в якому заперечує проти вимог зустрічного позову. Вказав, що його матір [PERSON] за життя, перебуваючи у шлюбі з батьком [PERSON] , придбала у спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS] . Проте вона не змінила своє місце проживання та реєстрації, оскільки поверталась мешкати у квартиру [ADDRESS] , де знаходилась її кімната та особисті речі ліжко, телевізор. В будинку проживали її подруги, з якими вона спілкувалась. З батьком [PERSON] у неї були суперечки, через які вона часто поверталась до квартири за місцем реєстрації, щоб відпочити від [PERSON] . Перебування матері за місцем її реєстрації складало не менше ніж 6 місяців на рік. Тому постійним місцем проживанням матері на момент смерті була квартира [ADDRESS] (а.с. 210-211). 22.02.2022 року представник відповідача за первісним позовом адвокат Козар М.В. подав відповідь на відзив, де вказав, що незважаючи на реєстрацію в квартирі [ADDRESS] , [PERSON] постійно проживала з 2008 року в квартирі [ADDRESS] разом із своїм чоловіком (а.с. 217-218). В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Вельможко О.О. позовні вимоги первісного позову підтримали, просили його задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечили. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та його представник адвокат Козар М.В. просили суд залишити без задоволення первісний позов та наполягали на задоволенні зустрічної позовної заяви. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. На підставі ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Пунктом 3.22. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 визначено, що у разі відсутності в паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію місця проживання доказом постійного проживання можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкоємцем. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.08.1960 року (а.с.5). У подружжя народились діти: [INFO] народився [PERSON] ; [INFO] народився [PERSON] позивач за первісним позовом (а.с. 3). [INFO] народився [PERSON] відповідач за первісним позовом, батьком якого є [PERSON] , [INFO] (а.с. 182, 183). [INFO] померла [PERSON] (а.с. 4). [INFO] помер [PERSON] (а.с. 185). [INFO] помер [PERSON] (а.с. 186). Під час перебування у шлюбі [PERSON] придбав за договором купівлі-продажу від 28.02.2008 року квартиру [ADDRESS] . Придбання квартири вчинено за письмової згоди дружини [PERSON] (пункт 8.1 Договору) (а.с. 6). Відповідно до матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] (а.с. 28), із заявою про прийняття спадщини звернулись племінник [PERSON] (а.с. 33) та син [PERSON] (а.с. 57). Чоловік померлої [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Абрамова М.О. із заявою, в якій повідомив, що він прийняв спадщину після смерті [PERSON] шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с. 29, 32). На момент своєї смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом із нею був зареєстрований її син [PERSON] (а.с. 56). Чоловік померлої [PERSON] з 05.04.2008 року по день своєї смерті [INFO] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 30 зворот., а.с. 140 зворот.). 20.05.2020 року приватний нотаріус Абрамов М.О. видав свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] сину померлої [PERSON] (а.с. 82). 31.05.2021 року приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Абрамов М.О. відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] (а.с. 90) Відповідно до матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] (а.с. 114), із заявою про прийняття спадщини звернувся його син [PERSON] (а.с. 114 зворот.) [PERSON] за життя склав заповіт від 08.09.2010 року, яким заповів все належне йому майно [PERSON] (а.с. 132). На момент своєї смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом із ним на момент смерті був зареєстрований його син [PERSON] (а.с. 140 зворот.). Відповідно довідки, виданої головою правління ЖБК «Автомобіліст-7», [PERSON] був зареєстрований та проживав до моменту смерті [INFO] в квартирі [ADDRESS] . Разом із ним фактично проживала без реєстрації його дружина [PERSON] до своєї смерті [INFO] (а.с.195). Суть спору між [PERSON] та [PERSON] полягає у визначенні місця постійного проживання [PERSON] на момент її смерті, оскільки від встановлення цього факту залежить реалізація права на спадщину у вигляді квартири [ADDRESS] . Доводи відповідача [PERSON] полягають в тому, що [PERSON] , хоча і була зареєстрована в квартирі за адресою: [ADDRESS] , проте фактично з 2008 року до дня смерті проживала в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Квартира була придбана подружжям у 2008 році у спільну сумісну власність, була постійним місцем проживання [PERSON] та [PERSON] . В 2017 році [PERSON] померла у цій квартирі. Таким чином, чоловік померлої [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї дружини на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України. Позивач [PERSON] обґрунтовує свої вимоги тим, що його матір [PERSON] на момент своєї смерті була зареєстрована та проживала разом із ним в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Вона через суперечки із чоловіком [PERSON] поверталась до квартири за місцем реєстрації, щоб відпочити від [PERSON] . Перебування матері за місцем її реєстрації складало не менше ніж 6 місяців на рік. Таким чином, [PERSON] спадщину після смерті своєї дружини не прийняв. Свідки допитані судом за заявою позивача [PERSON] дали наступні пояснення. Свідок [PERSON] суду пояснила, що була знайома із [PERSON] . В 2008 році вона з чоловіком купила однокімнатну квартиру по [ADDRESS] та переїхали туди проживати. Але [PERSON] також часто проживала за адресою: [ADDRESS] , вона часто до неї приходила. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є сином позивача [PERSON] , проживає в квартирі за адресою [ADDRESS] . Його баба [PERSON] та дід [PERSON] купили квартиру однокімнатну квартиру по [ADDRESS] . [PERSON] була в поганих стосунках із своїм чоловіком, тому одночасно проживала і разом з чоловіком і в квартирі за адресою [ADDRESS] . Свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] з чоловіком в 2008 році придбала однокімнатну квартиру по [ADDRESS] , але постійно проживала в квартирі за адресою [ADDRESS] , оскільки не хотіла проживати в новій квартирі разом із чоловіком. У [PERSON] в квартирі за адресою [ADDRESS] була власна кімната. [PERSON] постійно сварилась із чоловіком, вона приходила до нього в квартиру по [ADDRESS] на декілька днів, а потім поверталась жити за місцем реєстрації. Свідки допитані судом за заявою відповідача [PERSON] дали наступні пояснення. Свідок [PERSON] суду пояснила, що її сусіди [PERSON] та [PERSON] постійно проживали в однокімнатній квартирі [ADDRESS] більше 12 років. Вони могли поїхали влітку на дачу. В інший час вона їх бачила майже кожен день, вони разом ходили в лікарню, бачила їх біля під`їзду. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] та [PERSON] постійно проживали в однокімнатній квартирі [ADDRESS] . Вона інколи приносила їм ліки та продукти харчування в квартиру. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] та [PERSON] придбали однокімнатну квартиру [ADDRESS] , та постійно там проживали до своєї смерті. [PERSON] більше ніде не проживала окрім цієї квартири. Вона постійно доглядала чоловіка, який хворів. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є дружиною відповідача. [PERSON] та [PERSON] проживали в квартирі по [ADDRESS] , а після цього придбали однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Свідок [PERSON] суду пояснив, що він працює в ритуальній службі. В 2017 році він зустрів свого знайомого [PERSON] , який повідомив, що у нього померла баба [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що померла [PERSON] є її тіткою, яка постійно проживала [ADDRESS] . Вона ходила до тітки 3-4 рази, робила їй зачистку. Свідок [PERSON] суду пояснила, що її сестра [PERSON] разом із чоловіком [PERSON] продали будинок на о. Хортиця та придбали квартиру [ADDRESS] , в якій проживали до кінця свого життя. Сестра [PERSON] залишилась зареєстрованою в квартирі сина, оскільки не хотіла втрачати пільги. Всі речі з квартири сина вона перевезла до квартири [ADDRESS] . [PERSON] перенесла інсульт. Вона приносила сестрі їжу двічі на місяць в квартиру [ADDRESS] , де вона проживала. [PERSON] померла у своїй квартирі. Після смерті вона переглядала речі [PERSON] , всі вони знаходились в квартирі [ADDRESS] . Суд при вирішенні спору враховує правову позицію Верховного Суду в постанові від 10.01.2019 року по справі №484/747/17, де суд касаційної інстанції вказав, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що відповідач [PERSON] довів факт постійного проживання [PERSON] із [PERSON] на час відкриття спадщини. Так судом було встановлено, що 28.02.2008 року подружжя [PERSON] та [PERSON] придбало у спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS] . [PERSON] зареєструвався у вказаній квартирі, а його дружина [PERSON] залишила реєстрацію у попередньому місці проживання. Довідка голови ЖБК «АВТОМОБІЛІСТ-7» підтверджує, що [PERSON] проживала у цій квартирі без реєстрації до своєї смерті у 2017 році. Шлюб між собою подружжя не розірвало. Допитані по справі свідки підтвердили факт того, що [PERSON] померла у квартирі [ADDRESS] . Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили, що дана квартира була єдиним місцем проживання [PERSON] , де вона проживала разом із чоловіком, перед смертю [PERSON] хворіла. Всі речі померлої знаходились у цій квартирі. Пояснення позивача та свідків [PERSON] , [PERSON] [PERSON] про те, що [PERSON] часто сварилась із чоловіком [PERSON] , інколи приходила жити до сина у квартиру за адресою [ADDRESS] не свідчать про те, що квартира сина була її постійним місцем проживання на час відкриття спадщини. Позивач надав докази того, що [PERSON] отримував житлову субсидію за адресою: [ADDRESS] . В декларації про доходи і витрати особи, яка звернулась за призначенням житлової субсидії, [PERSON] відсутня серед осіб, які зареєстровані у квартирі (а.с. 215-216). Суд не вважає ці докази підтвердженням того, що [PERSON] проживала окремо від свого чоловіка, оскільки [PERSON] дійсно була зареєстрована в іншій квартирі. До того, як пояснила свідок [PERSON] її померла сестра [PERSON] зберігала реєстрацію у квартирі сина, оскільки не хотіла втрачати пільги. Переконливих доказів того, що [PERSON] дійсно постійно проживала окремо від свого чоловіка [PERSON] на час своєї смерті суду надано не було. У зв`язку із цим суд вважає доведеним факт постійного проживання [PERSON] із [PERSON] на час відкриття спадщини. У зв`язку із цим, зустрічний позов [PERSON] про встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини підлягає задоволенню, а первісний позов [PERSON] про визнання права власності на частку квартиру підлягає залишенню без задоволення.

Outcome: approved