Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

16 грудня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ДП "Шахта №9 "Нововолинська" про стягнення розрахункових належних при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої вимоги обґрунтовує тим, що працював на Відокремленому підрозділі «Шахта №9 «НВ» Державного підприємства «Волиньвугілля» підземним електрослюсарем. Згідно вимог Наказів України №550 від 21 серпня 2015 року зі змінами проведено створення ДП «Шахта №9 «Нововолинська» шляхом виділу зі складу ДП «Волиньвугілля» Відокремленого підрозділу «Шахта №9 «Нововолинська». 1 травня 2021 року проведено фактичний виділ та розпочато самостійну господарську діяльність ДП «Шахта №9 «Нововолинська». Боржник є правонаступником прав і обов`язків ДП «Волиньвугілля» пов`язаних із забезпеченням соціальних гарантій. Наказом №11-к від 27 січня 2020 рокубув звільнений з роботи за ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з невиконанням законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору. Зазначає, що відповідач допустив порушення вимог ст.116 КЗпП України і не виплатив йому розрахункові в сумі 33842,66 грн., в тому числі: заробітна плата та вихідна допомога. Позивач посилається на те, що спору про належні до виплати суми не має, так як відповідач видав довідку №171 від 7 вересня 2021 року, де вказано, що позивачу до видачі належать кошти на загальну суму 27751,21 грн. Позивач вказує, що заборгованість по заробітній платі не виплачено. Відповідач своєчасно не виплатив йому розрахункових, тому позивач вважає, що відповідач повинен виплатити йому за затримку виплати розрахункових з 28 січня 2020 року по 15 вересня 2021 року включно - 183342,43 грн., із розрахунку з 28 січня 2020 року по 15 вересня 2021 року включно, що становить 409 робочих днів - 183 342 грн. 43 коп. (448 грн. 27 коп. середньоденний заробіток, х 409 днів), всього підлягає до стягнення з відповідача - 211 093 грн. 64 коп. (27751,21 грн. + 183342,43 грн.). Позивач зазначає, що 17 вересня 2021 року Нововолинським міським судом було видано судовий наказ про стягнення із ДП «Шахта №9 «Нововолинська» про стягнення на користь [PERSON] 27751,21 грн. заборгованої заробітної плати та розрахункових, належних при звільненні, 183342,43 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Ухвалою Нововолинського міського суду від 18 жовтня 2021 року судовий наказ від 17 вересня 2021 року було скасовано та роз`яснено, що заявлені вимоги можуть бути розглянуті в порядку позовного провадження.Тому позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача в свою користь 27751,21 грн. розрахункових належних при звільненні, 183342,43 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку за період із 28 січня 2020 року по 15 вересня 2021 року, разом 211093,64 грн., а також 4000,00 грн. витрат понесених на професійну правничу допомогу, 1833,42 грн. сплаченого судового збору, всього 5833,42 грн. понесених судових витрат. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, представник позивача [PERSON] подала до суду письмову заяву про розгляд справи у їхній відсутності, позовні вимоги підтримують повністю та просять задовольнити. Представник відповідача ДП «Шахта № 9 Нововолинська»подав до суду відзив на позов та заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача, просить відмовити у задоволенні позову, при вирішенні справи врахувати положення ст.141 ЦПК України та врахувати позицію викладену у відзиві та в клопотанні про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. У поданому відзиві представник відповідача ДП "Шахта №9" "Нововолинська" просить при стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку врахувати, що сума компенсації 27689,30 грн. є співмірною із загальною сумою невиплачених розрахункових сум при звільненні (27751,21 грн.), тоді як розрахована позивачем сума (183342,43 грн.) майже у 7 разів перевищує розмір фактично невиплаченої позивачу розрахункової суми при звільненні. Тобто відповідач фактично визнав компенсацію середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 27689,30 грн. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. На підставі вказаної норми процесуального права, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково з таких підстав. Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У пункті 2.2 Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу вказано, що «за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Невиплата власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум і вимога звільненого працівника щодо їх виплати є трудовим спором між цими учасниками трудових правовідносин. Для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 квітня 2019 року у справі N 607/14495/16-ц (провадження N61-42314св18) вказано, що непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченоїстаттею 117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Як встановлено судом, позивач [PERSON] працював підземним електрослюсарем у ВП "Шахта №9" "Нововолинська" ДП «Волиньвугілля», 27 січня 2020 року був звільнений з роботи по ч.3 ст.38 КЗпП України, за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору, з виплатою 3-х місячного середнього заробітку, згідно ст.44 КЗпП України (а.с.8). Відповідно до довідки ДП "Шахта №9" "Нововолинська" №171 від 07.09.2021 заборгованість перед [PERSON] по виплаті заробітної плати з нарахуваннями вихідної допомоги станом на день звільнення 27 січня 2020 року становить 52907,82 грн., станом на 07.09.2021 заборгованість по заробітній платі становить 27751,21 грн. (а.с.9). Згідно довідки ДП "Шахта №9" "Нововолинська" від №173 від 07.09.2021 середньоденна заробітна плата позивача [PERSON] становить 448,27 грн. (а.с.10). Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 18.10.2021 судовий наказ виданий суддею Нововолинського міського суду Волинської області 17 вересня 2021 року за заявою [PERSON] , яким стягнуто з Державного підприємства "Шахта №9 Нововолинська" в користь [PERSON] 27751,21 грн. розрахункових належних при звільненні, 183342,43 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28 січня 2020 року по 15 вересня 2021 року включно, всього 211093,64 грн. та 2000,00 грн. витрат, понесених за надання правничої допомоги адвоката, та 227,00 грн. сплаченого судового збору, скасовано. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідачем не заперечується та обставина, що позивачеві у день звільнення не було виплачено усіх належних сум. Аналіз вищезазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені в день звільнення працівника. З матеріалів справи вбачається, що заборгованість по виплаті заробітної плати з нарахуваннями становить 27751,21 грн. Відповідно до статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Тобто сам законодавець чітко передбачив право найманого працівника звертатися до суду про стягнення заробітної плати без обмеження будь-якими часовими межами. На думку суду, визначений позивачем розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, є завищеним та не відповідає вимогам справедливості та співмірності, а тому підлягає зменшенню, враховуючи наступне. Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові від 18 березня 2020 року у справі №711/4010/13-ц зазначено, що Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (див. пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц). Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16). У пункті 91 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором. - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум. - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника. - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. Разом із тим при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати. Враховуючи те, що розмір заборгованості розрахункових сум при звільненні станом на 07.09.2021 року становить 27751,21 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні згідно поданого позивачем розрахунку становить 183342,43 грн., то враховуючи неістотність цієї суми відносно розміру розрахункових належних [PERSON] при звільненні, що становить 27751,21 грн., а сума за статтею 117 КЗпП перевищує реальну заборгованість, відсутність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення, та враховуючи, що відповідачем фактично визнано компенсацію [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 27689,30 грн., згідно наведеного відповідачем у відзиві розрахунку, суд вважає за справедливе застосувати принцип співмірності та користується своїм правом щодо зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, що підлягає стягненню на користь позивача. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що на користь позивача слід стягнути середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в розмірі заборгованої заробітної плати, тобто в сумі 27751,21 грн. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Оскільки, саме з вини підприємства належні звільненому працівникові суми у строки зазначені в ст.116 КЗпП України не були виплачені і не виплачені на даний час, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення з відповідача ДП "Шахта №9" "Нововолинська" в користь позивача [PERSON] 27751,21 грн. розрахункових належних при звільненні та 27751,21 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягає до стягнення 908,00 грн. судового збору щодо позовної вимоги про стягнення розрахункових належних при звільненні та 908,00 грн. сплаченого судового збору щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, всього: 1816,00 грн. сплаченого судового збору, що підтверджується документально (а.с.1, 2). Крім того до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають понесені витрати на професійно правничу допомогу пропорційно до задоволених вимог, суд враховуючи клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу з 4000,00 грн. на 2000,00 грн. задовольняє до стягнення 2000,00 грн. понесених витрат на професійно правничу допомогу, що підтверджені документально (а.с.12-13).

Outcome: partial