Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси із позовом звернувся [PERSON] до ТОВ «КРЕДИТПРОМІНВЕСТ» про визнання недійсним договору позики № 3449000514-972635 від 28 вересня 2020 року, посилаючись на такі обставини. Між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Є гроші ком» було укладено договір № 3449000514-972635 від 28.09.2020 року, відповідно до якого позивачем було отримано кредит на суму 6200 (шість тисяч двісті) гривень. Між ТОВ «Фінансова компанія «Є гроші ком» та ТОВ «КРЕДИТПРОМІНВЕСТ» було укладено Договір відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «КРЕДИТПРОМІНВЕСТ» отримало право вимоги заборгованості за кредитним договором № 3449000514-972635 від 28.09.2020 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Є гроші ком». Про це позивачу стало відомо з особистого кабінету ТОВ «Фінансова компанія «Є гроші ком». Ознайомившись зі змістом договору № 3449000514-972635 від 28.09.2020 року позивач вважає, що укладений договір є недійсним. ТОВ «Фінансова компанія «Є гроші ком» було надано фінансову послугу [PERSON] шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно- телекомунікаційної системи. Позивач вказаний договір не підписував. 04 листопада 2021 року Малиновським районним судом м. Одеси було винесено заочне рішення, за яким визнано недійсним договір позики № 3449000514-972635 від 28.09.2020 року, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є гроші ком» (ЄДРПОУ 43067861), право вимоги за яким перейшло ТОВ «КРЕДИТПРОМІНВЕСТ» (ЄДРПОУ 43305861). Стягнуто з ТОВ «КРЕДИТПРОМІНВЕСТ» на користь держави судовий збір в сумі 908,0 гривень. Відповідач ТОВ «КРЕДИТПРОМІНВЕСТ» 10 грудня 2021 року звернувся із заявою про перегляд заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2021 року, посилаючись на те, що оскаржуване рішення було ухвалено судом за відсутності відповідача, оскільки його жодного разу не було повідомлено про дату та час судового засідання у даній справі. Відсутність в судовому засіданні відповідача позбавило його можливості довести свою позицію в спорі. Зі змістом заочного рішення відповідач ознайомлений 02 грудня 2021 року. Відповідач вказує, що він не є належним відповідачем по справі, оскільки на час винесення ухвали про витребування доказів, прийняття рішення 01.03.2021 року між ТОВ «КРЕДИТПРОМІНВЕСТ» та ТОВ «ФК «ПРЕМІУМ АКТИВ» був укладений договір про надання послуг факторингу, відповідно до якого всі права та обов`язки за договором позики були передані ТОВ «ФК «ПРЕМІУМ АКТИВ». Крім того, в рамках заявлених позовних вимог належним відповідачем є ТОВ «ФК «Є ГРОШІ КОМ», з яким укладався договір позики. 15 лютого 2022 року судом було скасовано заочне рішення та судове засідання призначено на 23 березня 2022 року, 27 квітня 2022 року та 02 червня 2022 року. ТОВ «КРЕДИТПРОМІНВЕСТ» було направлено судову повістку на електронну пошту, вказану в заяві про перегляд заочного рішення та на вказану адресу було відправлено судові повістки, але були повернуті у зв`язку із відмовою. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку, відзиву та заяву про поважність причин неявки в судове засідання суду не представив. Суд у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з`явився, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених позивачем письмових доказів. Між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Є гроші ком» було укладено договір № 3449000514-972635 від 28.09.2020 року, відповідно до якого позивачем було отримано кредит на суму 6200 (шість тисяч двісті) гривень. Між ТОВ «Фінансова компанія «Є гроші ком» та ТОВ «КРЕДИТПРОМІНВЕСТ» було укладено Договір відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «КРЕДИТПРОМІНВЕСТ» отримало право вимоги заборгованості за кредитним договором № 3449000514-972635 від 28.09.2020 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Є гроші ком». Про це позивачу стало відомо з особистого кабінету ТОВ «Фінансова компанія «Є гроші ком». ТОВ «Фінансова компанія «Є гроші ком» було надано фінансову послугу [PERSON] шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно- телекомунікаційної системи. Позивач вказаний договір не підписував. Відповідно ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній фору він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 03 березня 2021 року зобов`язано ТОВ «КРЕДИТПРОМІНВЕСТ» надати суду для огляду в судовому засіданні оригінал договору позики № 3449000514-972635 від 28 вересня 2020 року, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є гроші ком». Ухвала суду виконана не була. Відповідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Згідно із ст. 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника. Відповідно до Постанови ВСУ від 12 жовтня 2016 року по справі № 916/16/16 судами попередніх інстанцій встановлено, що на підтвердження укладення між сторонами змішаного договору (ст. 628 ЦК України), який містить елементи як кредитного договору, так і договору банківського рахунку позивачем надано роздруківку електронної заяви ФОП ОСОБА 4 від 14.06.2011, відповідно до якої «Банк за наявності вільних грошових коштів здійснює обслуговування кредитного ліміту на рахунку № НОМЕР 1, про розмір ліміту Банк повідомляє клієнта на свій вибір або у письмовій формі або через встановлені засоби електронного зв`язку банку та клієнта. Порядок встановлення, зміни ліміту, погашення заборгованості та розмір відсоткової ставки за користування кредитним лімітом регламентується Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку, що розміщені у мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua і разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Підписавши цю заяву, Клієнт приєднується і погоджується із умовами, викладеними в Умовах і Правилах надання банківських послуг, Тарифах ПриватБанку, що розміщені на офіційному сайті ПриватБанк. Водночас, судами встановлено, що дана заява не містить підпису відповідача, натомість у заяві наявна відмітка про накладення клієнтом 14.06.2011 електронно-цифрового підпису у системі інтернет-клієнт-банкінгу Приват 24. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису: під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Згідно із ст. 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника. Разом з тим, судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем не надано будь-яких доказів того, що саме ФОП ОСОБА 4 підписано електронним цифровим підписом заяву від 14.06.2011 про приєднання до умов, викладених в Умовах і Правилах надання банківських послуг, Тарифах ПриватБанку, оскільки позивачем не надано ані відомості про сертифікацію ключа ЕЦП відповідача, ані відомості про особистий ключ підписувача, який має відповідати відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. При цьому, відповідач заперечує факт підписання даної заяви. Відтак, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» не доведено факту укладення між сторонами договору банківського обслуговування, який є підставою позову від 14.06.2011, що в свою чергу свідчить про те, що сторонами не було погоджено розмір та умови надання і повернення грошових коштів, а також сплати процентів, у тому числі черговість погашення заборгованості, та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань. Водночас, правовою підставою позову є саме надання відповідачу кредиту на умовах договору, укладеного відповідно до «Умов та правил надання банківських послуг», в той час як позивачем не доведено підставність користування відповідачем кредитними коштами банку». Таким чином, копія Договору про надання позики на умовах фінансового кредиту, підготовлений робітниками ТОВ «Фінансова компанія «Є гроші ком» - не містить жодних правових підстав та не може слугувати доказом безспірності укладення договору позики, оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є гроші ком» було порушено порядок укладання між сторонами договору. Відповідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями. Відповідно ч. З ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», надавати фінансові кредити за рахунок залучених коштів має право на підставі відповідної ліцензії лише кредитна установа. Відповідно ч. 2 ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», у разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій. Відповідно ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами: 1) страхової діяльності; 2) діяльності з надання послуг накопичувального пенсійного забезпечення; 3) надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів; 4) діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. Здійснення діяльності, зазначеної у частині першій цієї статті, дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії. Особи, винні у здійсненні діяльності без ліцензії, несуть відповідальність згідно із законами України. Ліцензія, яка надається для здійснення діяльності з надання фінансових послуг, не може передаватися третім особам. Оскільки надання коштів з умовою сплати процентів - це фінансова послуга, яка потребує наявності ліцензії відповідно до Закону України від 12.07.2001 р. №2664-111 «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», то кошти в позику під процент або в кредит можуть надавати лише фінансові установи - резиденти або нерезиденти, на яких вимога щодо отримання ліцензії для надання таких послуг на території України не поширюється. Відповідно до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 31.03.2006 р. №5555 «Про можливість надання юридичними особами - суб`єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, фінансових послуг з надання коштів у позику та надання поручительства, зареєстрованого у Мін`юсті України 25.04.2006 р. за № 477/12351, юридичні особи - суб`єкти господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, надають фінансові послуги з надання коштів у позику (крім на умовах фінансового кредиту) та поручительств відповідно до вимог цивільного законодавства та з урахуванням вимог законодавства України щодо запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом. Щодо позиції ТОВ «КРЕДИТПРОМІНВЕСТ» щодо належного відповідача, то суд виходить з того, що характерними ознаками договору факторингу є те, що: йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; відступлення права вимоги за таким договором може відбуватися виключно за плату, а його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись: у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; вимоги до форми такого договору визначені у ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Правочин, який не відповідає зазначеним ознакам, не є договором факторингу, а є правочином з відступлення права вимоги (цесії). До суду не надано жодного доказу, що договір факторингу від 01.03.2021 року між ТОВ «КРЕДИТПРОМІНВЕСТ» та ТОВ «ФК «ПРЕМІУМ АКТИВ» є виконаним в розумінні ознак договору факторингу. Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За викладених обставин суд дійшов висновку про задоволення позову. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved