Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-16 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ», треті особи, які не заявляють самостійних вимог, на стороні відповідача щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Пирога Сергій Степанович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги мотивує тим, що 11 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Остапенком Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис (зареєстрований в реєстрі №140530) про стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ» заборгованості в розмірі 150000 гривень. Вважає, що виконавчий напис є безпідставним, оскільки нотаріус вчинив його без відповідних правових підстав, зокрема, між сторонами існує спір про право, оскільки за вказаним кредитним договором є рішення суду у справі №161/21418/13-ц про звернення стягнення на предмет застави і у даній справі відповідачу відмовлено у поновленні строку на подачу виконавчого листа та видачу його дублікату, вимоги за кредитом №6М/2007/840-МКЛ/37ю від 16 жовтня 2007 року забезпечені заставою, нотаріус не мав права видавати виконавчий напис поза межами строку давності (кошти отримано у 2007 році, виконавчий напис видано 11 червня 2021 року), спірний кредитний договір не посвідчено у нотаріальному порядку, що перешкоджало нотаріусу у видачі виконавчого напису, а також порушена процедура нотаріального процесу (письмова вимога про сплату боргу позивачу не направлялась). З огляду на це, просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Остапенком Євгеном Михайловичем (зареєстрований в реєстрі №140530) від 11 червня 2021 року про стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ» заборгованості в розмірі 150000 гривень. Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 04 лютого 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 04 лютого 2022 року за клопотанням позивача у відповідача та приватного нотаріуса витребувано докази документи, що слугували підставою вчинення виконавчого напису. Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 02 березня 2022 року за клопотанням позивача було відкладено підготовче засідання та витребувано з архіву Горохівського районного суду Волинської області матеріали цивільної справи №155/167/14-ц, провадження №2/155/57/15. Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 30 березня 2022 року було закрито підготовче провадження в даній справі та призначено судовий розгляд. В засідання суду позивач не з`явився, у клопотанні просить вказану справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Щодо заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи, витребовуваних судом доказів не надав, з будь-якими клопотаннями чи заявами до суду не звертався, проти позову у встановленому законом порядку не заперечив. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Пирога Сергій Степанович, який був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явився, будь-яких клопотань, заяв чи заперечень від нього на адресу суду не надходило. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, який був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, витребовуваних судом доказів не надав, будь-яких клопотань, заяв чи заперечень від нього на адресу суду не надходило. За погодженням позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені наступні обставини спірних правовідносин. Із матеріалів цивільної справи №155/167/14-ц (провадження №2/155/190/14) вбачається, що 16 жовтня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії №6М/2007/840-МКЛ/37ю, відповідно до п. 1.1 якого Банк відкриває Позичальнику кредитну лінію в сумі 49500 дол. США терміном на 60 місяців з 16.10.2007 р. по 16.10.2012 р. Сума кожного траншу, терміни користування траншем обумовлюються окремими додатковими угодами до даного договору, що є невід`ємною його частиною. Повернення кожного траншу та сплата відсотків здійснюється відповідно до графіків, що є додатком до договору. 16.10.2007 р. між сторонами укладено додаткову угоду №1 до даного договору, а 06.05.2008 р. додаткову угоду №2 (яка в подальшому рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 03.03.2015 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 22.04.2015 р., визнана недійсною). Договір та додаткова угода №1 укладені в письмовій формі, підписані сторонами та скріплені печаткою Банку. 11 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Остапенком Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис (зареєстрований в реєстрі №140530) про стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ» заборгованості за кредитним договором №6М/2007/840-МКЛ/37ю, укладеним між [PERSON] та ПАТ «КБ «Надра», право вимоги яким було відступлено 14 травня 2020 року до нового кредитора ТОВ «ФК «Морган Кепітал», а в подальшому 30 грудня 2020 року до ТзОВ «ФК ФОРТ», в розмірі 150000 гривень (а.с. 16). Також судом встановлено, що приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Пирогою С.С. постановою від 27 січня 2022 року відкрито виконавче провадження №68385267 на підставі вищевказаного виконавчого напису нотаріуса (а.с. 14). Спір у даній справі виник у зв`язку із оспоренням [PERSON] законності вчиненого за зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ» на кредитному договорі виконавчого напису р №140530. Так, статями 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (далі Порядок №296/5). Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88\~цього Закону визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів даної норми нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу ( підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України\~«Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюється з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (пункт 3.4 глави 16 розділу II Порядку №296/5). При цьому, стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Тобто, нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц (провадження №14-84цс19). При цьому, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. В даному випадку, звертаючись з позовом до суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивачем було визначено, зокрема, що виконавчий напис було вчинено на договорі, який не був посвідчений в нотаріальному порядку, заборгованість, яка була предметом стягнення за ним не була безспірною. Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Як встановлено судом, підставою вчинення приватним нотаріусом Остапенком Є.М. виконавчого напису, як вбачається із змісту виконавчого напису, є, зокрема, пункт 2 Переліку документів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року. Відповідно до пункту 1 Переліку документів нотаріусам подаються нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. В дану постанову постановою Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року були внесені зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, зокрема, доповнено перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року в цій частині. Вказану постанову залишено без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Тобто, на даний час, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Таким чином, договір кредитної лінії №6М/2007/840-МКЛ/37ю від 16 жовтня 2007 року, укладений між [PERSON] та ПАТ «КБ «Надра», на момент вчинення виконавчого напису вже не відносився до документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса в розумінні положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», адже на момент звернення до приватного нотаріуса для вчинення виконавчого напису про стягнення відповідної заборгованості з позивача вже не існувало чинних положень, які б передбачали можливість вчинення таких дій на укладеному в простій формі договорі. Окрім цього, позов в даній справі мотивовано невідповідністю заборгованості, за якою вчинено виконавчий напис, критерію безспірності, зокрема, позивач вказує, що між сторонами існує спір про право, оскільки за вказаним кредитним договором є рішення суду про звернення стягнення на предмет застави (вимоги за кредитним договором забезпечені заставою). Даний факт вказує на існування між сторонами спору щодо дійсного розміру заборгованості за кредитним договором, а відтак, і наявності факту відсутності безспірності як необхідної складової можливості вчинення щодо неї виконавчого напису. Безспірність заборгованості боржника може бути підтверджена, зокрема, документами первинної бухгалтерської документації, оформленими відповідно до вимог ст.\~9\~Закону України\~«Про бухгалтерський\~облік та\~фінансову звітність»\~від 16.07.1999\~року із змінами та доповненнями, а саме: платіжними дорученнями, меморіальними ордерами, виписками з рахунків, на які боржник перераховує кошти, розписками, чеками тощо. В ході розгляду справи відповідачем не було надано суду розрахунку заборгованості, виписку з рахунку боржника, яка б відображала рух коштів за особовим рахунком позивача з моменту надання кредиту і до моменту виникнення заборгованості, що унеможливлює встановлення розрахунку розміру заборгованості (з урахуванням періодів погашення) та дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу та свідчила б про безспірність суми заборгованості. Вказані обставини не дають суду підстав вважати вказаний у виконавчому написі розрахунок заборгованості безспірним, а виконавчий напис таким, що виданий в межах строку давності. Одночасно матеріали справи не містять доказів отримання [PERSON] відповідної письмової вимоги про сплату боргу станом на дату вчинення виконавчого напису, відтак, відсутні підстави вважати, що станом на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису позивачу було відомо про вимогу відповідача та суму боргу, що свідчить про відсутність узгодження боржником суми боргу. Встановлені судом обставини свідчать про те, що нотаріусом порушено процедуру вчинення виконавчого напису. Оспорюваний виконавчий напис вчинено за договором, за яким стягнення заборгованості не може провадитись у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, за вимогами, які не є безспірними, боржник не був повідомлений про вимогу повернути заборгованість, а, відтак, вимоги позову про визнання його таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому, суд враховує волевиявлення боржника щодо відсутності його бажання врегулювати питання заборгованості за кредитним договором в позасудовому порядку в обраний кредитором спосіб (шляхом вчинення виконавчого напису). Відповідно до частин 1, 2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених вимог. Враховуючи те, що позов задоволено повністю, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача ТзОВ «ФК ФОРТ» на користь позивача слід стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору. Оскільки судом задоволено заяву позивача про забезпечення позову і поданий позивачем позов, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1488 гривень 60 копійок (992,40 гривні за подання позовної заяви і 496,20 гривень за подання заяви про забезпечення позову). Поряд з цим, згідно з ч. 7 ст.\~158\~ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved