Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

23.04.2021 керівник Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Криворізької міської ради в особі КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР звернувся до суду з даною позовною заявою. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що вироком Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.09.2020 року (справа №215/4935/20) та ухвали Дніпровського апеляційного суду від 03.12.2020 [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Потерпілий [PERSON] внаслідок отриманих тілесних ушкоджень перебував з 07.07.2020 по 23.07.2020 року на лікуванні у Комунальному підприємстві «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР». Загальна сума затрачених коштів на лікування потерпілого становить 15453,12 грн., які у добровільному порядку [PERSON] не сплатив, що стало підставою звернення прокурора до суду із даним позовом. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР» 15453,12 грн. витрат на лікування потерпілого від злочину [PERSON] . Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав в повному обсязі, оскільки потерпілому відшкодував збитки за лікування. Судом встановлено, що вироком Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.09.2020 року та ухвали Дніпровського апеляційного суду від 03.12.2020 [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки (а.с.13-18). Згідно довідки-калькуляції КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР», хворий [PERSON] знаходився на лікуванні в даному закладі у нейрохірургічному відділенні з 07.07.2020 по 23.07.2020. Вартість за 16 днів лікування склала 15453,12 грн. (а.с.30, 31). Згідно п.3 ст.131-1 Конституції України на органи прокуратури України покладається представництво інтересів громадянина чи держави в суді у випадках, визначених законом. Згідно з ч.1 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.1 ст.1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Згідно п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 07 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету міністрів України №545 від 16 липня 1993 року. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. Згідно п. 5 зазначеної Постанови закладу охорони здоров`я відшкодовуються тільки кошти витрачені на стаціонарне лікування потерпілого в лікарні, госпіталі, диспансері чи в іншому стаціонарному лікувальному закладі. Враховуючи вищевикладене, а також ті обставини, що [PERSON] в добровільному порядку не відшкодував бюджетні кошти, які були затрачені на лікування потерпілого від кримінального правопорушення, суд приходить до висновку про задоволення позову. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову до суду, а тому у порядку ч.6 ст.141 ЦПК України слід стягнути із відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 908 грн.

Outcome: approved