Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-25 00:00:00

У січні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, Управління Державної казначейської служби України у Деснянському районі м. Києва, в якій просить стягнути з Державного бюджету України моральну шкоду у розмірі 500 000,00 грн. та судові витрати у розмірі 31 000,00 грн. У позовній заяві [PERSON] зазначає, що 05 березня 2020 року приблизно о 10 годині 00 хвилин він підійшов до вхідних дверей власного помешкання, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , намагався вставити власний ключ у механічний замок, натомість здійснюючи декілька спроб, відкрити вхідні двері йому так і не вдалося через те, що цьому заважали ключі, які були встромлені в замок із середини квартири. Не розуміючи, за яких обставин у механічному замку можуть бути встромлені ключі із середини квартири, позивач натиснув на кнопку дзвоника, яка розташована біля вхідних дверей і почув відповідний сигнал з-за вхідних дверей, дану дію він повторив декілька разів, натомість вхідні двері йому ніхто не відкрив. Після чого, о 10 годині 14 хвилин із власного телефону [PERSON] зателефонував на спецлінію «102» і здійснив повідомлення про те, що він не може потрапити у власну квартиру і, ймовірно, через те, що колишня дружина перешкоджає цьому шляхом зміни замків у вхідних дверях, і просив відповідно направити наряд поліції для здійснення заходів впливу з метою забезпечення реалізації його права власності. Право власності на 1/2 частину зазначеної вище квартири належить позивачу на підставі рішення державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської державної адміністрації Тараненко О.О. 18.10.2019 за індексним номером 49240306 про здійснення державної реєстрації права власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] за [PERSON] , відповідно до якого 12.10.2018 внесено відповідний запис № 33741666 до реєстру, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності № 185363811 від 18.10.2019. Станом на 08.03.2020 право власності на 1/2 частини зазначеної квартири за [PERSON] підтверджується відомістю з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 1940462780000 від 08.03.2020. Позивач вказує, що в той же день о 10 годині 19 хвилин, тобто через декілька хвилин після повідомлення на спецлінію «102», з телефонного номеру « [NUMBER] » позивачу зателефонувала раніше невідома йому особа і сказала: « [PERSON] , зачем ты нас вызывал? Нам нет смысла ехать, это семейные дела, которые решает суд». На що позивач попросив звертатися до нього ввічливо і зазначив, що йому необхідно, щоб приїхали співробітники поліції з метою фіксації того факту, що він не може потрапити до власного житла. Не дочекавшись приїзду співробітників поліції, о 10 годині 22 хвилини, позивач знову зателефонував на спецлінію «102» і повідомив, що працівники поліції відмовляються приїхати на виклик і просив вжити заходів для того, аби все ж таки співробітники поліції прибули на виклик і зафіксували факт перешкоджання йому у доступі до його власності. Позивач зазначає, що приблизно о 10 годині 40 хвилин до нього підійшли особи у формі, схожій на форму працівників Національної поліції, які не представилися, на що він їм повідомив, що не може потрапити у власне житло через те, що у механічному замку вхідних дверей знаходиться ключ із середини квартири. Також позивач надав їм для огляду оригінал правовстановлюючого документу на квартиру, а саме Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності № 185363811 від 18.10.2019 та власний паспорт громадянина України [NUMBER] , виданий Ватутінським РУ ГУ МВС України у місті Києві 26.06.2000. Під час здійснення перевірки документів дані працівники поліції зазначили, що вони з відділу превенції і до їх повноважень не належить вжиття відповідних заходів за його повідомленням, і порадили викликати патрульну поліцію та службу, яка здійснює аварійне відкриття механічних замків, на що особа, яка позивачем була ідентифікована як сержант поліції зазначив, що позивач має право самостійно без залучення сторонніх осіб здійснювати аварійне відкриття замків з метою потрапляння до власного помешкання. На що позивач попросив процесуально оформити згідно з чинним законодавством факт виклику ним поліції, її прибуття та факт перешкоджання йому у доступі до квартири, на що один із даної групи осіб, ідентифікований позивачем як сержант Національної поліції, у присутності позивача почав заповнювати бланк якогось документа. [PERSON] зазначає, що просив якомога швидше оформлювати відповідні документи, оскільки погано себе почував, йому важко було перебувати в положенні стоячи, зважаючи на те, що йому 19.02.2020 у ДЗ «Республіканська клінічна лікарня Міністерства охорони здоров`я України» було здійснено оперативно хірургічне вручання у колінний суглоб лівої ноги. Капітан поліції, який був у групі, яка приїхала на виклик, подзвонив декілька разів у квартиру, було чути дзвінок з квартири, на третій раз дзвінок не пролунав, хтось в квартирі вимкнув домофон, але двері не відчинили. Приблизно об 11 годині 00 хвилин приїхала колишня дружина позивача, [PERSON] , яка постукала рукою у вхідні двері квартири, в голос сказала: «Це я, [PERSON], відкривайте», після чого вхідні двері були відкриті зсередини невідомою особою і до квартири увійшла [PERSON] та згадані три особи у форменому одязі працівників поліції, особа, ідентифікована позивачем, як сержант Національної поліції, фізично перекрила [PERSON] доступ до квартири і не дозволила увійти до власного помешкання. Після очікування за дверима приблизно протягом 5 хвилин, позивач побачив як вхідні двері відчинилися і з помешкання виходять все ті ж три особи. [PERSON] вказує, що коли він намагався потрапити до власного житла, особи, які ним були ідентифіковані як капітан та сержант Національної поліції, застосували до нього фізичну силу, а саме нанесли позивачу множинні удари руками по тулубу, після чого особа, яка була ідентифікована позивачем як сержант поліції зазначив, що начебто [PERSON] не має права доступу до даної квартири. [PERSON] стверджує, що особа, яка була ним ідентифікована як капітан поліції, знаючи про здійснене позивачу хірургічне втручання, двічі своєю правою ногою вдарив у коліно лівої ноги позивача, в результаті чого останній відчув сильний біль і ледь не втратив свідомість. Зазначена група осіб розвернулася та пішла у напрямку ліфта, на питання [PERSON] , що йому після цього робити, особа, яка була ідентифікована позивачем як сержант поліції, зазначила, що [PERSON] може самостійно, із власної ініціативи здійснювати аварійне відкриття дверей власного помешкання. Документи, які почали оформляти зазначені особи, для ознайомлення, підпису тощо, позивачу надані так і не були. Користуючись дозволом працівника поліції, позивач здійснював дії, які були спрямовані на те, щоб потрапити до власного житла, в цей час він помітив, що індикатор постановки квартири під охоронну сигналізацію був активований, тобто увімкнувся постійним червоним сигналом. Також позивач вказує, що приблизно об 11 годині 30 хвилин до [PERSON] підійшли працівники поліції охорони, один з яких представився працівником поліції на прізвище [PERSON] , перевірили правовстановлюючі документи та документи, що посвідчують особу позивача, надані останнім, після чого викликали слідчо-оперативну групу. Саме [PERSON] викликав слідчо-оперативну групу для перевірки справжності документів позивача. Працівники слідчо-оперативної групи, оглянувши дані документи, будь-яких питань до позивача не озвучили, жодних документів не склали, зазначили, що претензій до [PERSON] не мають - документи справжні. О 12 годині 20 хвилин до позивача знову прийшли особи, в яких він упізнав тих працівників поліції, які в цей же день о 10 годині 40 хвилин приїжджали на виклик на спецлінію «102». Позивач стверджує, що приблизно о 12 годині 35 хвилин підійшла особа, яка представилася начальником сектору дільничних інспекторів поліції Деснянського управління поліції ГУНП у м. Києві, [PERSON] , який зазначив, що він не буде вживати будь-яких заходів із зупинення правопорушення щодо перешкоджання йому у користуванні житлом, що, начебто, позивач вчиняє психологічне насилля над дитиною, здійснюючи спробу потрапити до житла. На що позивач зазначив, що в квартирі він не перебував, про наявність доньки в цей період часу в квартирі йому не відомо, жодних дій, які могли бути кваліфіковані як насилля він не вчиняв, більш того був переконаний, що дитина в даний час перебувала на навчанні у школі, що за особа перебувала у квартирі до приїзду [PERSON] позивачу невідомо. Також [PERSON] вказав [PERSON] , що патрульні, які приїжджали перший раз дій зі сторони позивача про знущання з дитини не побачили, а також вони не надали йому інформацію, що робила в помешканні позивача стороння людина, і чи була там його дитина. Позивач зазначає, що приблизно о 12 годині 35 хвилин його до автомобіля слідчо-оперативної бригади вивели працівники поліції для оформлення пояснень, та від больового шоку внаслідок декількох ударів, завданих особою, що була ідентифікована [PERSON] як капітан поліції та психологічного і морального перенавантаження позивач втратив свідомість. У свідомість [PERSON] почав поступово приходити у кареті швидкої допомоги, яку викликали співробітники поліції, коли медичний працівник вводив йому у вену якусь речовину, поруч з позивачем перебував працівник поліції у цивільному одязі, який зазначив медичному працівнику, що [PERSON] затриманий. Карета швидкої допомоги доставила позивача до Київської міської клінічної лікарні № 3, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. П. Запорожця, 26, під час транспортування його до приймального відділення за допомогою нош позивач попросив лікаря, приблизно о 13 годині 48 хвилин, зателефонувати знайомій [PERSON] , [PERSON] , на номер « [NUMBER] » і повідомити, де він перебуває, що і було зроблено з його мобільного телефону. У приймальному відділенні Київської міської клінічної лікарні № 3 позивача оглянули лікарі і ввели у вену медичні препарати. [PERSON] було встановлено діагноз: забій м`яких тканин лівого колінного суглоба з набряком м`яких тканин. В цей час поруч перебували працівники поліції у цивільному одязі, які зазначали медичним працівникам, що позивач затриманий. Після того, як позивач відчув зменшення болю та полегшення загального самопочуття, він здійснив телефонний виклик на телефонну лінію Державного бюро розслідувань за номером (044) 294-64-63 і повідомив про незаконне затримання та перевищення службових повноважень, зокрема, і шляхом нанесення йому тілесних ушкоджень працівниками Деснянського управління поліції ГУНП у м. Києві. На наступний день - 06.03.2020 слідчим Другого слідчого відділу Державного бюро розслідувань І. Братіновим [PERSON] було направлено на судово-медичне дослідження до Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи. Коли за [PERSON] приїхала [PERSON] , та дочекавшись оформлення медичних документів Київської міської клінічної лікарні № 3, позивач пішов у бік автомобіля його знайомої [PERSON] , МAZDA з д.н.з. « [NUMBER] ». В цей момент йому на заваді стали зазначені вище працівники поліції, які наказали слідувати за ними до їх автомобіля з метою доставлення позивача до Деснянського управління поліції ГУНП у м. Києві за адресою: м. Київ, вул. Т. Драйзера, 9-Б, з невідомою йому метою, на що [PERSON] попросив надати протокол затримання та забезпечити реалізацію права на захист, в результаті чого протокол затримання надано не було. Зокрема, у зв`язку із цим позивач направився та сів до автомобіля [PERSON] , до якого після цього сів один із працівників поліції, незважаючи на відмову власника автомобіля у наданні добровільного дозволу на доступ до автомобіля, і наказав [PERSON] їхати до Деснянського управління поліції ГУНП у м. Києві. Під`їхавши за 200 метрів до Деснянського управління поліції ГУНП у м. Києві за адресою: м. Київ, вул. Т. Драйзера, 9-Б, [PERSON] побачив як із приміщення управління вибігло приблизно 15 працівників поліції, які за допомогою двох автомобілів патрульної поліції заблокували та оточили автівку [PERSON] , в якій позивач перебував. Після чого невідомі [PERSON] працівники поліції намагалися змусити підписати не зрозумілі йому документи в той момент, коли він перебував під дією знеболювальних препаратів і не мав об`єктивної можливості повноцінно усвідомлювати те, що відбувається, тож через це позивач відмовився, будь-які документи в результаті йому надані не були. Копії цих документів позивачу не надали. Пізніше позивачу стало відомо, що 05.03.2020 стосовно нього дільничним офіцером поліції Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві старшим лейтенантом Коутним Петром Вікторовичем складено терміновий заборонний припис серії АА № 005408 та складено протокол про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] , серія АПР18 № 355328. Так, 05.03.2020 дільничним офіцером поліції Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві старшим лейтенантом Коутним Петром Вікторовичем складено терміновий заборонний припис стосовно [PERSON] серії АА № 005408, яким встановлено, що останній вчинив психологічне насильство відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , 2011 року народження. Зазначеним терміновим заборонним приписом стосовно кривдника до [PERSON] вжито захід у виді зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи строком на 9 діб: з 16 год. 15 хв. 05.03.2020 до 16 год. 15 хв. 13.05.2020. 05.03.2020 дільничним офіцером поліції Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві старшим лейтенантом Коутним Петром Вікторовичем було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] серії АПР18 № 355328 про те, що 05.03.2020 об 11.00 год. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , вчинив психологічне насильство відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , 2011 року народження, чим скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Позивач вказує на те, що після всіх подій він повинен був змушений знову додатково лікувати свій суглоб для того, щоб зменшити больові відчуття, від яких він страждав. Позовні вимоги мотивовані тим, що 13 травня 2020 року постановою Деснянського районного суду м. Києва в адміністративній справі № 754/4147/20 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч. 1 ст.173-2 КУпАП закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 червня 2020 року у справі № 640/7584/20 визнано протиправним та скасовано терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 005408, складений 05.03.2020 дільничним офіцером поліції Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві старшим лейтенантом Коутним Петром Вікторовичем. У позовній заяві йдеться про те, що моральну шкоду позивачу завдано складенням протоколу про адміністративне правопорушення, неправомірним терміновим заборонним приписом, безпідставними заявами працівників поліції про затримання, встановлення фактичної заборони на побачення та спілкування з дочкою, [PERSON] , через що позивач зазнав страждань, тим більше виходячи з того, що перед цим випадком останній раз [PERSON] бачився із донькою 17.01.2020 через активне перешкоджання їх побаченням з боку колишньої дружини, [PERSON] , та протиправною забороною зі сторони [PERSON] користуватися нерухомим майно, житлом. Також позивачу моральну шкоду завдано приниженням честі та гідності шляхом створення відповідачем у [PERSON] негативного враження про батька, як про правопорушника, дії якого, начебто направлені на завдання шкоди її життю та здоров`ю, і відповідно життю та здоров`ю її матері, [PERSON] . Позивач вказує, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосовувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. З метою встановлення факту спричинення моральної шкоди позивачу та визначення грошового еквіваленту шкоди внаслідок неправомірних дій, рішень, бездіяльності органів державної влади, окремих посадових (службових) осіб та інших осіб експертом-психологом [PERSON] було проведено психологічне обстеження позивача [PERSON] , [INFO] , із написанням висновку експерта-психолога. В ході психологічного обстеження [PERSON] були виявлені значимі для нього обставини (стрес-фактори), які негативно вплинули як на його морально-психологічне благополуччя, так і на стан його фізичного здоров`я. Цей негативний вплив підтверджується результатами психологічного обстеження, проведеного з допомогою як бланкових, самооціночних, так і проективних методів дослідження, що забезпечило кількаразове перехресне тестування, перевірку і верифікацію одних і тих самих даних. Отже, на підставі опитування і психологічного тестування можна стверджувати, що обставини справи є дійсно психо-травмувальними, спричинили обстежуваному [PERSON] численні, значні та різко виражені моральні страждання (моральну шкоду). Крім того, в дослідженні було встановлено, що психотравмувальні обставини спричинили моральні страждання (моральну шкоду) через фрустрацію основних потреб і цінностей обстежуваного [PERSON] . Негативні наслідки позбавлення [PERSON] можливості спілкуватися з донькою та можливості користуватися власним житлом, перешкоджання у здійсненні права власності на квартиру, безпідставне притягнення його до адміністративної відповідальності, внаслідок чого він був змушений звертатися за правовою допомогою та захистом своїх прав зачіпають всі рівні потреб обстежуваного [PERSON] - від потреби безпеки до потреби в самовираженні. Сам обстежуваний [PERSON] сприймає свої моральні страждання і нанесену йому моральну шкоду як непоправну. Винесення рішення про грошову компенсацію хоча й відіграє важливу роль, проте не є ефективним способом відновлення попереднього стану речей. При обґрунтуванні грошового розміру компенсації спричиненої моральної шкоди в розмірі від двохсот тисяч гривень до п`ятисот тисяч гривень обстежуваний [PERSON] виходить з того, що це лише необхідна передумова і лише можливість певного, часткового відновлення його честі і ділової репутації, але не всіх негативних наслідків у вигляді пережитих негативних емоцій і станів. Відповідно, грошовим еквівалентом моральних страждань (моральної шкоди), спричинених [PERSON] , можна визначити компенсацію в розмірі від двохсот тисяч гривень до п`ятисот тисяч гривень. Зазначається, що під час постановлення рішення суд має врахувати мотиви протиправних дій Відповідача-1, їх довготривалість, що призвела до змін у способі життя позивача: дев`ять діб (термін дії тимчасового заборонного припису) позивач не міг спілкуватися з донькою; дев`ять діб (термін дії тимчасового заборонного припису) позивач не міг користуватися власним майном, потрапити до власної квартири; з 05 березня 2020 року до 05 червня 2020 року - позивач був змушений звертатися за правовою допомогою та захистом своїх прав в Окружному адміністративному суді м. Києва щодо визнання протиправним та скасування термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА № 005408, складеного 05.03.2020 дільничним офіцером поліції Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві старшим лейтенантом Коутним Петром Вікторовичем; з 05 березня 2020 р. до 13 травня 2020 р. - позивач був безпідставно притягнутий до адміністративної відповідальності, змушений був звертатися за правовою допомогою та захищати свої права в Деснянському районному суді; врахувати психологічні наслідки у позивача, як батька, який страждає від того, що не бачиться і не має можливості будь-яким чином спілкуватися із донькою, негативні наслідки заборони користуватися власним житлом - квартирою, розлад стану здоров`я позивача, врахувати його похилий вік у 57 років; врахувати висновок експерта-психолога Волочая С.П. від 30.11.2020 щодо спричинених позивачу моральних страждань та грошового еквіваленту цих моральних страждань. Таким чином, у зв`язку із неправомірністю винесених посадовою особою відповідача-1 тимчасового заборонного припису серія АА № 005408 від 05.03.2020, протоколу про адміністративне правопорушення серія АПР18 № 355328 від 05.03.2020 відносно [PERSON] , спричиненням ними негативного впливу на позивача [PERSON] , а саме страждань через безпідставне обмеження у спілкуванні та побаченнях з власною донькою [PERSON] , необґрунтованому обмеженні у користуванні власним житлом, приниженнях, пов`язаних із створення у його доньки враження про нього, як про правопорушника, дії якого направлені на завдання їй шкоди, а також через пригнічений стан та розлад здоров`я, розчарування та відчуття несправедливості, у результаті не тільки бездіяльності посадових осіб відповідача із захисту його прав, але і активного їх порушення, позивач просить стягнути з Державного бюджету України моральну шкоду у розмірі 500 000 грн. Крім того, позивач просить стягнути судові витрати у розмірі 31 000,00 грн. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 18 січня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Позивач виконав вимоги ухвали суду від 18 січня 2021 року, та подав до суду нову редакцію позовної заяви, визначивши відповідачем-1 - Головне управління Національної поліції у м. Києві. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 05 лютого 2021 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 17.03.2021. 09 березня 2021 року від представника відповідача-2 - Управління Державної казначейської служби України у Деснянському районі м. Києва надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить суд у задоволенні позову відмовити повністю посилаючись на те, що обґрунтовуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, позивач зазначає, що неправомірні дії посадових осіб відповідача, їх недбале ставлення до своїх обов`язків призвели до суттєвих душевних страждань, приниження честі та гідності, обмеженні у спілкуванні з донькою та у користуванні власним житлом, пригніченого стану та розладу здоров`я. Неправомірність дій відповідача встановлена судовим рішенням. Крім того, на підтвердження отриманої моральної шкоди позивач посилається на висновок експерта-психолога ФОП [PERSON] від 30.11.2020 щодо спричинення моральних страждань та визначення грошового еквіваленту цих моральних страждань. Згідно з інформацією, яка міститься на сайті Міністерства юстиції України, а саме з Реєстру атестованих судових експертів встановлено, що експерт-психолог ФОП [PERSON] відсутній серед атестованих судових експертів. За таких обставин, наданий позивачем висновок експерта не відповідає нормам Закону України «Про судову експертизу» та виконаний особою, яка відсутня у вищевказаному реєстрі, тобто без відповідної атестації експерта. Крім того, експертом здійснювався аналіз психічного стану позивача 10.08.2020, тобто після спливу 2-місячного строку вже після винесення рішення про закриття провадження в справі та визнання протиправним та скасування термінового заборонного припису стосовно кривдника, тому незрозуміло яким чином експерт зробив висновок, що моральна шкода завдана саме внаслідок неправомірних дій відповідача. Сам факт наявності судових рішень про закриття провадження в справі за відсутності складу адміністративного правопорушення, а тaкож про визнання протиправним, тa скасування термінового заборонного припису стосовно кривдника, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог, не є безумовною підставою вважати що йому спричинено моральну шкоду та вона знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з діями відповідача. На підставі викладеного відповідач-2 вважає, що на підтвердження заявлених позовних вимог не надано достатніх та допустимих доказів, розмір шкоди не обґрунтовано, а також не доведено наявності причинного зв`язку мiж шкодою і протиправним діянням заподіювача. 10 березня 2021 року до суду надійшли додаткові письмові пояснення позивача, в яких він зазначає, що відносно нього посадовою особою відповідача-1 - дільничним офіцером поліції Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, старшим лейтенантом Коутним Петром Вікторовичем було винесено неправомірний, протиправний тимчасовий заборонний припис серія AA № 005408 від 05.03.2020 та протокол про адміністративне правопорушення серія АПР18 №355328 від 05.03.2020. Внаслідок протиправних дій відповідача-1 позивачу [PERSON] завдано страждань та принижень через безпідставне обмеження у спілкуванні та побаченнях з власною донькою [PERSON] , необґрунтованому обмеженні у користуванні власним житлом, приниженнях, пов`язаних із створення у його доньки враження про нього, як про правопорушника, дії якого направлені на завдання їй шкоди, а також через пригнічений стан та розлад здоров`я, розчарування та відчуття несправедливості, у результаті не тільки бездіяльності посадових осіб відповідача із захисту його прав, але і активного їх порушення, тому він просить стягнути з Державного бюджету України моральну шкоду у розмірі 500 000,00 грн. 16 березня 2021 року позивачем подано відповідь на відзив відповідача-2, в якій він не погоджується з твердження відповідача-2, вказуючи на те, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених Законом. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про судову експертизу» атестовані відповідно до цього Закону судові експерти включаються до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції України. Особа або орган, які призначають або замовляють судову експертизу, можуть доручити її проведення тим судовим експертам, яких внесено до державного Реєстру атестованих судових експертів, або іншим фахівцям з відповідних галузей знань, якщо інше не встановлено законом. Особами, які можуть бути судовими експертами відповідно до ст. 10 Закону України «Про судову експертизу» можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань. Висновок експерта психолога від 30.11.2020 відповідає усім вимогам зазначеним у ст. 102, 106 ЦПК України; на першій сторінці Висновку зазначено, що експерт психолог попереджений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку відповідно до статті 384 КК України, на другій сторінці висновку, що висновок експерта психолога буде використаний в суді. Таким чином, безпідставні доводи відповідача-2, що висновок експерта не відповідає нормам Закону «Про судову експертизу» та, що цей документ не відповідає ст. 76 ЦПК України, а отже не може бути доказом у справі, оскільки згідно зі ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, спростовуються нормами ст. 7, 9, 10 Закону України «Про судову експертизу», ст. 72, 102, 106 ЦПК України та поданими позивачем, а тому не можуть бути взяті до уваги судом під час розгляду справи. Підготовче засідання 17.03.2021 відкладено на 28.04.2021 у зв`язку з неявкою відповідача-1. 26 березня 2021 року від представника відповідача-1 - Головного управління Національної поліції у м. Києві надійшов відзив, в якому він вказує, що у позивача відсутні підстави для відшкодування шкоди, оскільки його не було притягнуто до адміністративної відповідальності. Відповідно до ст. 1176 ЦК України шкода відшкодовується в разі накладення адміністративного стягнення. Відтак оскільки на позивача не було накладено адміністративне стягнення, тому відсутні підстави для відшкодування шкоди. Позивач просить відшкодувати шкоду в розмірі, який є необґрунтованим. 06 квітня 2021 року позивачем подано відповідь на відзив відповідача-1, в якій зазначено, що здійснення провадження y справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосовувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Позивач вказує, що відповідач-1 у наданому відзиві не надає обґрунтованих заперечень тому, що у результаті порушення посадовими особами відповідача-1 прав і свобод позивача, у зв`язку із неправомірністю винесених посадовою особою відповідача-1 дільничним офіцером поліції Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, старшим лейтенантом Коутним Петром Вікторовичем тимчасового заборонного припису серія АА № 005408 від 05.03.2020, протоколу про адміністративне правопорушення серія АПР18 №355328 від 05.03.2020 відносно [PERSON] , спричинено негативний вплив на позивача [PERSON] , завдано йому моральної шкоди та страждань через безпідставне обмеження у спілкуванні та побаченнях з власною донькою [PERSON] , необґрунтованому обмеженні у користуванні власним житлом, приниженнях, пов`язаних із створенням у його доньки враження про нього, як про правопорушника, дії якого направлені на завдання їй шкоди, а також через пригнічений стан та розлад здоров`я, розчарування та відчуття несправедливості. Також позивач зазначає, що відповідач-1 ігнорує послідовний час подій, які описані в позовній заяві позивача, тобто сам незаконний припис був виписаний вже після скоєння ряду правопорушень співробітниками поліції для виправдання своїх противоправних дій, що зафіксовано у відеодоказах, які були надані суду і які відповідач-1 ігнорує у своєму відзиві. Ухвалою суду від 28.04.2021, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 07.06.2021. 07.06.2021 розгляд справи відкладено на 18.08.2021. 18.08.2021 розгляд справи не відбувся. Наступне судове засідання призначено на 17.09.2021. 06.09.2022 від представника відповідача-2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Судове засідання 17.09.2021 відкладено на 07.10.2021 у зв`язку з неявкою сторін. У судовому засіданні 07.10.2021 позивач, представник позивача та представник відповідача-2 виступили із вступним словом, судом допитано експерта та оголошено перерву до 25.11.2021. 25 листопада 2021 року у судовому засіданні представником позивача - адвокатом Ульяновою Наталією Юріївною подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій позивач просить поновити строк для прийняття заяви про уточнення позовних вимог, а також стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції у місті Києві (код ЄДРПОУ 40108583, м. Київ, вул. Володимирська, 15) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , [ADDRESS] ) моральну шкоду у розмірі 500 000 грн. (п`ятсот тисяч грн. 00 коп.); стягнути на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , [ADDRESS] ) судові витрати у розмірі - 31 000 грн. (тридцять одна тисяча грн. 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції у місті Києві (код ЄДРПОУ 40108583, м. Київ, вул. Володимирська, 15). Ухвалою суду від 25.11.2021 позивачу поновлено строк для подання заяви про уточнення позовних вимог та прийнято вказану заяву судом до розгляду, а також відкладено розгляд справи на 20.01.2022. У судовому засіданні 20.01.2022 оголошено перерву до 11.02.2022. Розгляд справи 11.02.2022 та 04.03.2022 не відбувся. Наступне судове засідання призначено на 26.05.2022. У судове засідання 26.05.2022 позивач з`явився, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача-1 в судовому засіданні (в режимі відеоконференції) щодо задоволення позову заперечувала у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог. Представник відповідача-2 у судове засідання 26.05.2022 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки за адресою місцезнаходження ( [ADDRESS] ), проте поштове відправлення повернулося до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (судова повістка на 26.05.2022). Відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. З огляду на вказані обставини та приписи процесуального закону, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача-2, який вважається таким, що повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. З матеріалів справи вбачається, що 05.03.2020 дільничним офіцером поліції Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві старшим лейтенантом Коутним Петром Вікторовичем складено терміновий заборонний припис стосовно [PERSON] серії АА № 005408, яким встановлено, що останній вчинив психологічне насильство відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , 2011 року народження. Зазначеним терміновим заборонним приписом стосовно кривдника до [PERSON] вжито захід у виді зобов`язання залишити місце проживання і перебування постраждалої особи строком на 9 діб: з 16 год. 15 хв. 05.03.2020 до 16 год. 15 хв. «13.05.2020». Також 05.03.2020 дільничним офіцером поліції Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві старшим лейтенантом Коутним Петром Вікторовичем було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] серія АПР18 № 355328 про те, що 05.03.2020 об 11:00 год. за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] вчинив психологічне насильство відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , 2011 року народження, чим скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. 13 травня 2020 року постановою Деснянського районного суду м. Києва у справі № 754/4147/20 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч. 1 ст.173-2 КУпАП закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення. У вказаній постанові суд зазначив, що в матеріалах справи відсутні будь-які фактичні дані, які б свідчили про завдання [PERSON] шкоди фізичного чи психологічного характеру неповнолітній [PERSON] . Крім того, складений протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам КУпАП, а саме: не розкрита суть адміністративного правопорушення - в чому відповідно до вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», полягало насильство з боку [PERSON] по відношенню до [PERSON] , яка зазначена в протоколі як потерпіла [PERSON] , а тому не є донькою [PERSON] та [PERSON] . Крім того, у матеріалах справи відсутні пояснення потерпілої [PERSON] , вона не опитувалась в присутності психолога чи педагога, як і відсутні факти її перебування у зазначеному помешканні. Крім того, 05 червня 2020 року рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 640/7584/20 задоволено позов [PERSON] до дільничного офіцера поліції Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві старшого лейтенанта Коутного Петра Вікторовича, третя особа [PERSON] в інтересах [PERSON] про визнання протиправним та скасування термінового заборонного припису. Визнано протиправним та скасовано терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 005408, складений 05.03.2020 дільничним офіцером поліції Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві старшим лейтенантом Коутним Петром Вікторовичем. У рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 червня 2020 року у справі № 640/7584/20 встановлено, що дільничним офіцером поліції Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві старшим лейтенантом Коутним Петром Вікторовичем допущено виправлення в даті вчинення правопорушення кривдником; неправильно зазначено по батькові постраждалої, а саме: « [PERSON] » замість « [PERSON] ». Крім того, зазначаючи строк дії спірного припису 9 днів, перебіг якого розпочинається 05.03.2020, відповідач допустив помилку, вказавши, що припис діє до 13.05.2020. Окружний адміністративний суд міста Києва дійшов висновку про наявність правових підстав для скасування спірного припису, позаяк останній містить виправлення та неточності, а отже є зіпсованим та недійсним з підстав неналежного оформлення. Відповідно до частини п`ятої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. За приписами частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За приписами положень частин першої - третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За правилами пункту 2 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Статтею 1174 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно з частиною першою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частина друга статті 1176 ЦК України). Відповідно до частини шостої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що: «5.6. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. 5.7. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). 5.8. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. 5.9. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. 5.10. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Разом з тим, законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. У постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17 зазначається, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача. Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР (далі - Закон № 266/94-ВР) встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття справи про адміністративне правопорушення. У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 зазначається, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Як зазначалося вище, дільничним офіцером поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] про вчинення ним психологічного насильства щодо неповнолітньої дочки. Санкція частини першої статті 173-2 КУпАП, станом на час складення вказаного вище протоколу про адміністративне правопорушення, передбачала відповідальність у виді накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб. Крім того, терміновий заборонний припис є спеціальним заходом щодо протидії домашньому насильству. Таким чином, застосування до позивача такого спеціального заходу працівниками відповідача-1 визначило його статус, як кривдника до винесення судом рішення про визнання такого припису протиправним та його скасування, що вплинуло на психоемоційний стан позивача. Також з матеріалів справи, зокрема постанови Київського апеляційного суду від 02.10.2019 у справі № 754/1492/17, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 18536381 від 18.10.2019, Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 203390072 від 08.03.2020 вбачається, що позивач, в тому числі і станом на дату виникнення спірних правовідносин, є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] загальною площею 90,40 кв.м., житловою площею 50,70 кв.м. Водночас, із відеодоказів, наданих позивачем, слідує, що працівники поліції 05.03.2020 перешкоджали у доступі позивача до його помешкання. Відповідно до частини третьої статті 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. На підтвердження дійсності спричинення моральних страждань (моральної шкоди) та обґрунтування грошового розміру компенсації спричиненої моральної шкоди позивачем надано висновок експерта психолога [PERSON] від 30.11.2020, який підготовлений на підставі адвокатського запиту № 05/08-1 від 05.08.2020 адвоката Ульянової Наталії Юріївни щодо проведення психологічного обстеження позивача [PERSON] . За приписами частини сьомої статті 102 ЦПК України у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Відповідно до частини п`ятої статті 106 ЦПК України у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Як вбачається зі змісту висновку експерта психолога від 30.11.2020, експерт психолог попереджений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку відповідно до статті 384 КК України. Також у висновку зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом. Статтею 9 Закону України «Про судову експертизу» встановлено, що атестовані відповідно до цього Закону судові експерти включаються до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції України. Особа або орган, які призначають або замовляють судову експертизу, можуть доручити її проведення тим судовим експертам, яких внесено до державного Реєстру атестованих судових експертів, або іншим фахівцям з відповідних галузей знань, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з приписів статті 9 Закону України «Про судову експертизу» особа або орган, які призначають або замовляють судову експертизу, можуть доручити її проведення не лише судовим експертам, яких внесено до державного Реєстру атестованих судових експертів, а також іншим фахівцям з відповідних галузей знань, якщо інше не встановлено законом. Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про судову експертизу» судовими експертами можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що висновок експерта психолога від 30.11.2020 відповідає вимогам, зазначеним у ст. 102, 106 ЦПК України. А отже, безпідставними є доводи відповідача-2, що висновок експерта не відповідає нормам Закону «Про судову експертизу» та ст. 76 ЦПК України. Для дослідження були поставлені наступні питання: 1. Чи спричинені громадянину [PERSON] моральні страждання (моральна шк:ода) внаслідок неправомірних дій, рішень, бездіяльності органів державної влади, окремих посадових (службових) осіб та інших осіб, пов`язаних із позбавленням [PERSON] можливості спілкуватися з донькою та можливості користуватися власним житлом, перешкоджанням у здійсненні права власності на квартиру, безпідставним притягненням його до адміністративної відповідальності, внаслідок чого він був змушений звертатися за правовою допомогою та захистом своїх прав? 2. Якщо внаслідок неправомірних дій, рішень, бездіяльності органів державної влади, окремих посадових (службових) осіб та інших осіб, пов`язаних із позбавленням [PERSON] можливості спілкуватися з донькою та можливості користуватися власним житлом, перешкоджанням у здійсненні права власності на квартиру, безпідставним притягненням його до адміністративної відповідальності, внаслідок чого він був змушений вертатися за правовою допомогою та захистом своїх прав громадянину [PERSON] моральні страждання (моральна шкода) дійсно спричинені, то як можна визначити грошовий еквівалент цих моральних страждань (моральної шкоди)? Так, у висновку експерта психолога від 30.11.2020 встановлено обґрунтованість скарг [PERSON] на погіршення його фізичного і морально-психологічного благополуччя внаслідок негативного впливу виявлених стрес-факторів, що фіксується, зокрема, в наступних проявах (с. 29-30 даного Висновку): - наявність численних різноманітних неприємних відчуттів, які спричиняють неспокій, заважають роботі, діяльності; - мають місце постійні больові відчуття, які серйозно непокоять і заважають роботі; - значне м`язове напруження, тремтіння рук, тремтіння (тик) м`язів обличчя, губ, вік; - зниження точності рухів, порушення координації, погіршення почерку, ускладнення при виконанні дрібних рухів, які потребують високої точності; - наявність неприємних відчуттів з боку серця - різке серцебиття, відчуття стислості в області серця, поколювання, болі в області серця; - виражені неприємні відчуття в животі - болі, зниження апетиту, нудота, відчуття спраглості; - значні зміни дихання - задишка, відчуття нестачі повітря, відчуття «клубок в горлі»; - відчуття сухості в роті; - відчуття невпевненості в собі, очікування невдачі, провалу; - знижений настрій, відчуття пригніченості; - неспокійний, з частими пробудженнями і сновидіннями сон протягом кількох ночей, в тому числі, й напередодні; - відчуття страху, паніки, відчаю; - значне зниження перешкодостійкості, нездатність працювати при наявності подразників, які відволікають; - відчуття стомленості, байдужості, неуважності, незібраносгі, апатії, зниження психічного тонусу; - погіршення уваги, нездатність зосередитися на виконуваній роботі, відволікання; - розгубленість, погіршення кмітливості; - значне зниження розумової працездатності, швидка розумова втомлюваність; - різко виражені і численні прояви психічного дискомфорту, неприємний загальний психічний стан, погіршення самопочуття, яке заважає роботі; - велика кількість різноманітних неприємних проявів нервово-психічного напруження, які спостерігаються з боку багатьох органів і систем організму і які суттєво заважають роботі; - напруження розвивається вельми часто, не лише при наявності реально складних ситуацій; - напруження триває надзвичайно довго (кілька годин і більше) і не припиняється навіть після зникнення складної ситуації; - різко виражене, надмірне нервово-психічне напруження. В ході психологічного обстеження [PERSON] були виявлені значимі для нього обставини (стрес-фактори), які негативно вплинули як на його морально-психологічне благополуччя, так і на стан його фізичного здоров`я. Цей негативний вплив підтверджується результатами психологічного обстеження, проведеного з допомогою як бланкових, самооціночних, так і проективних методів дослідження, що забезпечило кількаразове перехресне тестування, перевірку і верифікацію одних і тих самих даних. Отже, на підставі опитування і психологічного тестування можна стверджувати, що обставини справи є дійсно психо-травмувальними, що спричинили обстежуваному [PERSON] численні, значнi та різко виражені моральні страждання (моральну шкоду). Громадянину [PERSON] внаслідок неправомірних дій, рішень, бездіяльності органів державної влади, окремих посадових (службових) осіб, пов`язаних із позбавленням [PERSON] можливості спілкуватися з донькою та потрапити до власного житла, перешкоджанням у здійсненні права власності, безпідставним притягненням його до адміністративної відповідальності, внаслідок чого він був змушений звертатися за правовою допомогою та захистом своїх прав та свобод, дійсно спричинені моральні страждання (моральна шкода). Також в дослідженні було встановлено, що психотравмувальні обставини спричинили моральні страждання (моральну шкоду) через фрустрацію основних потреб і цінностей обстежуваного [PERSON] . Негативні наслідки позбавлення [PERSON] можливості спілкуватися з донькою та можливості користуватися власним житлом, перешкоджання у здійсненні права власності на квартиру, безпідставне притягнення його до адміністративної відповідальності, внаслідок чого він був змушений звертатися за правовою допомогою та захистом своїх прав та свобод, зачіпають всі рівні потреб обстежуваного [PERSON] - від потреби безпеки до потреби в самовираженні. Сам обстежуваний [PERSON] сприймає своi моральні страждання і нанесену йому моральну шкоду як непоправну. Винесення рішення про грошову компенсацію хоча й відіграє важливу роль, проте не є ефективним способом відновлення попереднього стану речей. При обґрунтуванні грошового розміру компенсації спричиненої моральної шкоди в розмірі від двохсот тисяч гривень до п`ятисот тисяч гривень обстежуваний [PERSON] виходить з того, що це лише необхідна передумова і лише можливість певного, часткового відновлення його честi i ділової репутації, але не всiх негативних наслідків у вигляді пережитих негативних емоцій і станів. Відповідно, грошовим еквівалентом моральних страждань (моральної шкоди), спричинених [PERSON] , експерт вказує, що можна визначити компенсацію в розмірі від двохсот тисяч гривень до п`ятисот тисяч гривень. Як окрему обставину для повноти відповіді на поставлене питання експерт зазначає, що психотравмувальна ситуація ще себе не вичерпала і продовжує свою дію. Вiдповiдно, перелік стрес-факторів, виявлений обсяг та глибина моральних страждань (моральної шкоди), а також грошовий еквівалент цих моральних страждань (моральної шкоди), не є остаточними і встановлені на дату проведення дослідження. У судовому засіданні експерт [PERSON] був приведений до присяги та попереджений про кримінальну відповідальність, а також надав роз`яснення щодо висновку, а саме вказав, що застосовує відразу декілька методик для визначення психологічного стану особу. Щодо суми компенсації експерт зазначив, що не має об`єктивної величини розміру компенсації, вона плинна і має бути належна компенсація, кожна людина має собі суб`єктивне уявлення про достатність за отримані страждання. Під час дослідження було актуалізовано переживання [PERSON] , актуалізовано стрес-фактори, які були внаслідок протиправних дій щодо нього і усвідомлення такої суми (від 200 000,00 грн. до 500 000,00 грн.) було б достатнім, щоб людина усвідомила, що відбулося правосуддя, його права відновлені та його страждання компенсовані. Відновлення права відбувається лише тоді, коли людина переконана, що компенсація настане. Також експерт вказав, що моральна шкода - це відношення особи до тих протиправних подій, які відбуваються стосовно нього. На переконання суду, адміністративне провадження Деснянського районного суду м. Києва у справі № 754/4147/20, за яким ухвалено постанову про закриття провадження від 13 травня 2020 року не зумовило поновлення прав позивача, як і рішення Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 640/7584/20 від 05 червня 2020, на що вказує подальше звернення позивача до суду із позовом у даній справі про відшкодування моральної шкоди. Закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності та скасування термінового заборонного припису свідчить про неправомірність дій працівників поліції. При цьому, такими незаконними діями [PERSON] завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу та скасування термінового заборонного припису свідчить про те, що позивача притягнуто до відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. При цьому, суд враховує довготривалість протиправних дій відповідача-1, що призвела до змін у способі життя позивача, а саме: дев`ять діб (термін дії тимчасового заборонного припису) позивач не міг спілкуватися з донькою; дев`ять діб (термін дії тимчасового заборонного припису) позивач не міг користуватися власним майном, потрапити до власної квартири; з 05 березня 2020 року до 05 червня 2020 року - позивач був змушений звертатися за правовою допомогою та захистом своїх прав в Окружному адміністративному суді м. Києва щодо визнання протиправним та скасування термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА № 005408, складеного 05.03.2020 дільничним офіцером поліції Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві старшим лейтенантом Коутним Петром Вікторовичем; з 05 березня 2020 р. до 13 травня 2020 р. - позивач був безпідставно притягнутий до адміністративної відповідальності, змушений був звертатися за правовою допомогою та захищати свої права в Деснянському районному суді міста Києва. Також суд враховує висновок експерта-психолога [PERSON] від 30.11.2020 щодо спричинених позивачу моральних страждань протиправними діями працівників відповідача-1 та грошового еквіваленту цих моральних страждань. Враховуючи, що позивача двічі неправомірно притягнуто до відповідальності, зважаючи на строки тривалості провадження в справі про адміністративне правопорушення та в адміністративній справі, зважаючи на негативні наслідки позбавлення [PERSON] можливості спілкуватися з донькою та можливості користуватися власним житлом, перешкоджання у здійсненні права власності на квартиру, дотримуючись вимог розумності та справедливості, з огляду на принцип диспозитивності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в сумі 200 000,00 грн. Доводи відповідачів, викладені у відзивах на позовну заяву, не спростовують обґрунтованості позовних вимог. Щодо судових витрат, суд враховує, що їх розмір, який підлягає стягненню, слід визначити на підставі приписів ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позовні вимоги задоволені частково. Так, вимоги позивача задоволені частково на суму 200 000,00 грн. і вказана сума від суми позову (500 000,00 грн.) складає 40 %, відповідно частина відмовлених позовних вимог становить 60 %. Позивачем сплачено судовий збір за подання даного позову в сумі 5 000,00 грн., у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог підлягає стягненню з відповідача-1 на користь позивача 2 000,00 грн. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктами 1 та 2 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. В матеріалах справи міститься договір про надання послуг № 10/08/2020-РАА від 10.08.2020 та квитанція про сплату за психологічне обстеження на суму 20 000,00 грн. Суд дійшов висновку, що витрати пов`язані із залученням експерта підтверджені позивачем та підлягають задоволенню пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 8 000,00 грн. (20 000,00 грн. * 40%). Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до правової позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладеної в постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Позивач надав до позовної заяви (в засвідчених належним чином копіях) договір про надання правової допомоги № 12 від 16.06.2020, додаток № 1 до вказаного договору від 16.06.2020, акт приймання-передачі наданих юридичних послуг № 1 від 10.01.2021, а також довідку про підтвердження отримання від клієнта готівкових коштів за надання правової допомоги від 10.01.2021 № 10/01/21-1, за якою позивач передав адвокату Ульяновій Н.Ю. 3 000,00 грн. за підготовку позовної заяви в даній справі. Згідно з умовами додатку № 1 до договору про надання правової допомоги №12 від 16.06.2020 вартість послуг за представництво клієнта на судових засіданнях (судодень) складає 1 000,00 грн. Представник позивача була присутня в п`ятьох судових засіданнях, а саме 28.04.2021, 07.06.2021, 07.10.2021, 25.11.2021 та 20.01.2022. Таким чином, матеріалами справи підтверджуються витрати на правову допомогу у сумі 8 000,00 грн. Отже, співмірною сумою за надання адвокатських послуг, яка підлягає задоволенню, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, є 3 200,00 грн. (8000,00 грн. * 40 %).

Outcome: partial