Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначав, що він був представником в декількох цивільних справах, представником його матері,(номери справ № 552/3299/17/545/2308/17, 545/2971/17, 545/2152/17, 752/4150/17, 545/2777/17)пов`язаних із невиплатою їй заробітної плати, незаконним звільненням з підприємства ТОВ «УС-ТРАНС-УНІВЕРСАЛ» директором якого є [PERSON] .. Через невиконання даних рішень навіть було відкрито кримінальне провадження проти директора підприємства [PERSON] .. 07 лютого 2018 року директор підприємства ТОВ «УС-ТРАНС-УНІВЕРСАЛ», [PERSON] , в холі ТРЦ «Екватор» висловив в сторону позивача ряд погроз. Наступного дня, позивач подав до Відділу поліції №2 заяву про вчинення злочину, в якій вичерпно описав всі події щодо обставин погроз. Слідчий ВП №2 повідомив позивача, що внесене відомості в ЄРДР проте позивачу було видано лист від 14.02.2018 року про перенаправлення його заяви до ВП №1. Відділ поліції №1 проігнорував цю переслану заяву про вчинення злочину. Через затримки у реєстрації заяви ВП №1 і ВП №2 він 12.02.2018 року подав повністю аналогічну заяву про вчинення злочину до Полтавського відділу поліції м. Полтава, яку пообіцяли зареєструвати в ЄРДР, однак повідомили усно, що не знають яке рішення було ухвалено за даною заявою і на якій стадії вона перебуває, а тому порекомендували звернутись пізніше. За його скаргою на бездіяльність щодо невнесення відомостей до ЄРДР слідчий суддя Октябрського районного суду м. Полтава своєю ухвалою від 28.02.2018 року у справі № 554/1265/18 задовольнив скаргу та зобов`язав Полтавський відділ поліції внести відомості до ЄРДР. Однак представники Полтавського відділу поліції так і не виконали дану ухвалу суду. Через деякий час йому стало відомо, що його заяву передано до Відділу поліції №1. Після його звернення до даного відділу його повідомили, що 29.03.2018 року зареєстровано кримінальне провадження12018170020000762 на основі матеріалів переданих із Полтавського відділу поліції. Представники ВП №1 довгий час відмовлялись повідомити йому ім`я слідчого і надати контактні його дані з посиланням на те, що «мобільні номери всім підряд не роздають». Врешті-решт він так: не зміг самостійно отримати цю інформацію, але вже 02.04.2018 року з ним зв`язалась слідча Суржинська К.О. яка повідомила, що розслідує справу та запросила мене на допит. Під час спілкування зі слідчою Суржинською К.О. йому стало відомо, що представники Полтавського відділу поліції загубили його заяву про вчинення злочину івона внесла до ЄРДР фабулу злочину переписавши її з ухвали слідчого судді від 28.02.2018 року у справі 554/1265/18, яку вона прочитала в реєстрі судових рішень. У серпні 2018 року слідча знову його запросила до ВП №1 для отримання додаткових пояснень. Там позивачу стало відомо, що 07.08.2018 року вона провела допит [PERSON] ,тобто лише через пів року після спірної події. Після цього слідча Суржинська К.О. просто перестала відповідати на його телефонні дзвінки, а через деякий час йому стало відомо, що вона і взагалі з позором звільнилась з поліції. 21.12.2018року слідчим ВП №1 винесено постанову про закриття кримінального провадження. Дану постанову ним оскаржено і ухвалою слідчого судді Київського районного суду від 30.01.2019 року у справі 552/458/19 її скасовано з підстав неповноти досудового розслідування. 20.03.2019 року він зустрівся із слідчою Паламар Т.М. яка його повідомила, що звернулась в ТРЦ «Екватор» для отримання відеозапису самого злочину, а листом від 13.03.2019 їй було повідомлено, що запис вже знищено. Слідча пообіцяла, що буде вирішувати питання про оголошення підозри і вона повідомить його, коли справа буде передана до суду. Оскільки, на думку позивача, слідча Паламар Т.М. також проявляла бездіяльність, він почав подавати на неї скарги і з листа ГУ НП у Полтавській області від 22.07.2020 року йому стало відомо, що 15.03.2019 року, тобто ще за 5 днів до спілкування із слідчою вона винесла постанову про закриття кримінального провадження і дану постанову взагалі не надіслала. Отримав дану постанову лише в жовтні 2020 року і ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Полтави від 28.10.2020 року у справі 552/458/19 її скасовано з міркувань неповноти досудового розслідування. Одразу після цього він подав клопотання до Прокуратури з метою надання нових вказівок слідчому щодо тих дій, які слід вчинити в провадженні. У відповідь отримав лист від 31.12.2020 року де було вказано про повторне закриття кримінального провадження слідчим постановою від 26.12.2020 року. Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Потави від 14.01.2021 року у справі 552/458/19 постанову про закриття кримінального провадження від 26.12.2020 року скасовано з міркувань неповноти досудового розслідування. Через деякий час він отримав постанову слідчого від 26.03.2021 року про закриття кримінального провадження,третій раз,через сплив строків досудового розслідування. Цю постанову він також оскаржив, але ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Полтави від 14.04.2021 року у справі 552/458/19, залишеною без змін ухвалою Полтавського апеляційного суду від 15.06.2021 рокув задоволенні скарги було відмовлено у зв?язку зі спливом строків досудового розслідування. Вважає, що бездіяльністю поліції йому завдано моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню із державного бюджету, тому просить стягнути на його користь із держави в особі Головного управління Національної поліції у Полтавській області моральну шкоду в розмірі 26400 гривень. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Октябрського районного суду м.Полтави від 06.07.2021 року справу передано для розгляду судді Савченко Л.І. Ухвалою судді Октябрського районного суду м.Полтави від 07.07.2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду на 25 серпня 2021 рів в спрощеному позовному провадженні. 27.07.2021 року на адресу суду надійшов відзив ГУ Національної поліції в Полтавській області у якому просять позовну заяву [PERSON] залишити без задоволення. В обґрунтування вказувало, що при розгляді вимоги позивача про відшкодування завданої йому моральної шкоди судом можуть братися до уваги лише ті негативні наслідки немайнового характеру, які доведені позивачем під час розгляду даної справи. Так, відповідно до вищевказаних норм права позивач при розгляді справи повинен довести: факт наявності моральної шкоди; факти протиправних діянь саме Головного управління Національно поліції в Полтавській області; наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діянням ГУ Національної поліції в Полтавській області та завданою шкодою; вину відповідача. Але, на думку відповідача, вказані обставини позивачем не доведені, а доводи щодо спричинення моральної шкоди, викладені у позовній заяві, є безпідставними і нічим не доведені як і визначений позивачем розмір шкоди. Зазначало, що умови та порядок відшкодування державою шкоди завданою фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, встановлюються законом. Проте на даний час такого закону в Україні не прийнято. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 25 серпня 2021 року від 25 серпня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання ГУ Національної поліції в Полтавській області про залучення до участі у справі в якості співвідповідача Державну казначейську службу. Залучено до участі у справі , в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державну казначейську службу України. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Октябрського районного суду м.Полтави від 05.10.2021 року, у зв?язку з перебуванням судді Савченко Л.І. у відпустці по вагітності та пологах, справу передано для розгляду судді Материнко М.О. Ухвалою судді Октябрського районного суду м.Полтави від 11.10.2021 року справу прийнято до свого провадження, відкрито провадження у загальному позовному провадженні. Справу призначено до слухання. Ухвалою судді Октябрського районного суду м.Полтави від 25.01.2022 року виправлено описку в ухвалі Октябрського районного суду м.Полтави від 11.10.2021 року, зазначивши по всьому тексту ухвали третю сторону, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - «Державну казначейську службу України». Особи, що беруть участь у справі, про час, дату і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у порядку ст.128, 131 ЦПК України. Сторони будучи належним чином повідомленими про день і час слухання справи в судове засідання не з?явились. Відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне. 08.02.2018 року [PERSON] звернувся до Полтавського відділу поліції №2 з заявою про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення.(а.с.21-25) Листом № 307/115/103/01-2018 року в.о. начальника Полтавського ВП №2 повідомило [PERSON] , його звернення зареєстровано в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за № 1225 від 08.02.2018 р. За відсутністю в даній події ознак кримінального правопорушення, що унеможливлює внесення даної інформації до Єдиного реєстру досудових розслідувань, його звернення розглянуто у відповідності до ЗУ «Про звернення громадян», прийнято відповідне рішення. Під час проведення перевірки звернення було направлено до відділення поліції № 1 Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області, для прийняття рішення згідно чинного законодавства України.( а.с.15) 12.12.2018 року [PERSON] звернувся до Полтавського відділу поліції №2 з заявою про можливе вчинення [PERSON] кримінального правопорушення.( а.с.26-30) Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтававід 28.02.2018 року у справі № 554/1265/18скаргу [PERSON] на бездіяльність Полтавського відділу поліції ГУНП в Полтавській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про злочин - задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Полтавського відділу поліції ГУНП в Полтавській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви [PERSON] про злочин. Зобов`язано внести відомості за заявою [PERSON] від 21.02.2018 року про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. .398 КК України до ЄРДР та розпочати досудове розслідування.(а.с.31-32) 29.03.2018 року відділенням №1 Полтавського відділу поліції ГУ НП в Полтавській області внесено до ЄРДР заяву [PERSON] про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, відкрито кримінальне провадження № 12018170020000762, що вбачається з витягу з ЄРДР( а.с.38). Листом Полтавського відділу поліції № П-412 від 23.04.2018 року, повідомлено [PERSON] про те, що згідно його заяви від 03.04.2018 року № П-412, що згідно ухвали Октябрського районного суду м. Полтави щодо внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, звернення від Вас стосовно погроз гр. [PERSON] поблизу ТРЦ «Екватор», за вих. № 1935/115/101/04-2018 від 21.03.20І8 матеріали ЄО № 6927 надіслано на виконання до Полтавського відділення поліції № 1 ГУНП в Полтавській області, оскільки подія, яка вказана в ухвалі, трапилась на території оперативного обслуговування Полтавського ВП №1.Одночасно повідомлено, що слідчим підрозділом ВП № 1 проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 12017170020000762 від 29.03.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 398 КК України.( а.с.34). 02.08.2018 року [PERSON] звернувся до слідчого відділу поліції №1 Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області з клопотанням про проведення слідчих дій , а саме отримання в ТРЦ «Екватор» копії відеозаписів з камер за 07.02.2018 року та дослідити на предмет обставин вказаних в поданій ним заяві про вчинення злочину.(а.с.36-37) Листом Полтавського відділення поліції №1 № 4195115/102/18, від 06.08.2018 року повідомлено [PERSON] , що його клопотання про визнання потерпілим у кримінальному провадженні № 12018170020000762 та клопотання про проведення слідчих дій у кримінальному провадженні № 12018170020000762 розглянуті та задоволені і йому необхідно з?явитись до відділення для подання заяви про вчинення щодо нього кримінального правопорушення або заяви про залучення до провадження як потерпілого, для допиту в якості потерпілого та отримання пам?ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого.( а.с.39) 09.08.2018 року позивач звертався до Прокурора Полтавської місцевої прокуратури зі скаргою на бездіяльність слідчого( а.с.40-41) 15.08.2018 року Полтавська місцева прокуратура надала відповідь [PERSON] на його звернення, з якого вбачається, що згідно матеріалів провадження встановлено, що 06.08.2018 слідчим Суржинською К.О. за результатами розгляду клопотань від 02.08.2018 про визнання потерпілим в даному провадженні та проведення ряду слідчих пій спрямовано на адресу заявника письмове повідомлення про задоволення поданих клопотань. Водночас 15.08.2018 прокурором в провадженні з врахуванням змісту звернень в порядку п. 4 ч. 2 ст. 36 КПК України визначено та заведено до відома слідчого перелік обов`язкових для виконання процесуальних та слідчих дій. На даний час досудове розслідування триває, вживаються заходи, спрямовані на встановлення обставин можливого кримінального правопорушення та збору доказів вини конкретної особи його вчиненні. Про результати проведеного розслідування буде додатково повідомлено слідчим.(а.с.42) 21.12.2018 року слідчим Полтавського ВП №1винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв?язку з встановленням відсутності в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 398 КК України.(а.с.43-44) Ухвалою слідчого судді Київського районного суду від 30.01.2019 року у справі 552/458/19 дану постанову слідчого скасовано, оскільки сама постанова не містить в собі відповідей на поставлені заявником в поданій заяві про вчинення кримінального правопорушення питання, не є способом остаточного вирішення поставлених в заяві про вчинення злочину питань. Окрім того в даній ухвалі слідчого судді зазначено, що з досліджених матеріалів кримінального провадження № 12018170020000762 вбачається, що в межах даного кримінального провадження прокурором Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області 15 серпня 2018 року надані вказівки в порядку п. 4 ч. 2 ст. 36 КПК України, результати виконання яких не в повній мірі знайшли відображення в прийнятому слідчим рішенні про закриття кримінального провадження. Наголошено, що в постанові слідчого не викладена суть заяви [PERSON] про чинення кримінального правопорушення та відповіді на всі поставлені ним питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття.(а.с.47-48) Листом № 124-631-17 від 01.02.2019 року Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області повідомлено [PERSON] , що 31.01.2019 на виконання ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Полтави Яковенко Н.Л. від 30.01.2019 в праві № 552/458/19, якою задоволено відповідну подану ним скаргу та скасовано зазначену постанову слідчого, до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про відновлення досудового розслідування в даному провадженні і вживаються заходи до забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування з метою прийняття законного та обґрунтованого рішення. (а.с. 49) 22.10.2020 року слідчим Полтавського ВП №1 винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв?язку з встановленням відсутності складу кримінального правопорушення на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України. Ухвалою слідчого судді Київського районного суду від 28.10.2020року у справі 552/458/19 дану постанову слідчого скасовано, оскільки сама постанова не містить в собі відповідей на поставлені заявником в поданій заяві про вчинення кримінального правопорушення питання, не є способом остаточного вирішення поставлених в заяві про вчинення злочину питань. Окрім того в даній ухвалі слідчого судді зазначено, що з досліджених матеріалів кримінального провадження № 12018170020000762 вбачається, що в межах даного кримінального провадження прокурором Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області неодноразово надані вказівки в порядку п. 4 ч. 2 ст. 36 КПК України, результати виконання яких не в повній мірі знайшли відображення в прийнятому слідчим рішенні про закриття кримінального провадження. Наголошено, що в постанові слідчого не викладена суть заяви [PERSON] про чинення кримінального правопорушення та відповіді на всі поставлені ним питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття.(а.с.69-70) Постановою Відділення поліції№1 Полтавського відділу поліції від 26.12.2020 року закрито кримінальне провадження№12018170020000762 від 29.03.2018 року за відсутності в діях [PERSON] , [INFO] , будь-яких інших осіб складу злочинів, передбачених ч. 1 ст. 398 КК України. (а.с.76-677) Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Потави від 14.01.2021 року у справі 552/458/19 постанову про закриття кримінального провадження від 26.12.2020 року скасовано. Окрім того в даній ухвалі слідчого судді зазначено, що з досліджених матеріалів кримінального провадження № 12018170020000762 вбачається, що в межах даного кримінального провадження прокурором Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області неодноразово надані вказівки в порядку п. 4 ч. 2 ст. 36 КПК України, результати виконання яких не в повній мірі знайшли відображення в прийнятому слідчим рішенні про закриття кримінального провадження. Наголошено, що в постанові слідчого не викладена суть заяви [PERSON] про чинення кримінального правопорушення та відповіді на всі поставлені ним питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття.(а.с.79-80) Постановою Відділення поліції№1 Полтавського відділу поліції від 26.03.2021 року закрито кримінальне провадження №12018170020000762 від 29.03.2018 року, зважаючи на те, що за час досудового розслідування жодній особі не було повідомлено про підозру, а строки досудового розслідування вичерпані, відповідно ст. 284 КПК України.( а.с.84-85) Дану постанову оскаржено [PERSON] , але ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Полтави від 14.04.2021 року у справі 552/458/19, залишеною без змін ухвалою Полтавського апеляційного суду від 15.06.2021 року в задоволенні скарги було відмовлено.( а.с.88-95) Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені частиною першою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. За змістом зазначеної статті поряд із негативним обов`язком, на порушення Україною якого позивач не скаржився, держава має позитивні обов`язки гарантувати ефективне використання визначених Конвенцією прав кожному, хто перебуває під її юрисдикцією. Порушення кожного з цих обов`язків є самостійною підставою відповідальності держави. Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. mutatis mutandis $ 67 рішення Європейського суду з прав людини від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); $ 35 рішення Європейського суду з прав людини від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави. Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Аналіз положень статей 23, 1174 ЦК України свідчить про те, що моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень відшкодовується державою і при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності, виваженості і справедливості. Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пунктах 32, 60, 61, 66, 69, 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208 гс 18) зроблений висновок, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. У постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року (справа № 638/14009/17), від 27 травня 2020 року (справа № 585/724/19), від 16 вересня 2020 року (справа №638/6363/19), від 23 вересня 2020 року (справа №638/14007/17) викладені такі висновки: «Верховний Суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у зв`язку з такою тривалістю кримінального провадження [PERSON] змушений відвідувати органи досудового розслідування та суду, звертатися із відповідними клопотаннями, що не входить до його звичайної діяльності та призводить до моральних страждань.» «Надмірна тривалість кримінального провадження та, як наслідок, уникнення винною особою покарання за спричинену смерть сина позивача, призвела до її моральних страждань, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю заявляти неодноразові вимоги до органів досудового розслідування виконати їх посадові обов`язки; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; перебуванні у напруженому психологічному стані та усвідомленням того, що винна особа уникла відповідальності.» «Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, встановивши, що посадовими особами слідчих органів допущено затягування та порушення кримінально-процесуального законодавства при розслідуванні кримінальної справи щодо вбивства сина позивача, дійшов обґрунтованого висновку про те, що внаслідок бездіяльності посадових осіб органів досудового розслідування, позивачу завдано моральної шкоди, тягар відповідальності за відшкодування якої покладається на державу Україна.» «При цьому суди дійшли правильного висновку про те, що безпідставними є доводи та посилання прокурора на відповідну практику Верховного Суду про те, що скасування судом процесуальних рішень слідчого (прокурора) про закриття кримінального провадження не є безумовною підставою для висновку про порушенням прав позивача, оскільки у цій справі правовою підставою для відшкодування шкоди є не факт скасування процесуальних рішень, а саме систематичне прийняття відповідних рішень без проведення згідно з вимогами КПК України перевірки заяви [PERSON] про злочин, що свідчить про протиправну бездіяльність посадових осіб відповідача, надмірну тривалість досудового розслідування, що спростовує доводи касаційної скарги.» З наведеного слідує, що підставою для покладення на Державу обов`язку відшкодувати особі моральну шкоду є, зокрема, встановлення факту невиправданого затягування правоохоронними органами розслідування кримінальної справи внаслідок невиконання та\\або порушення вимог кримінального процесуального закону, при цьому такий факт не обов`язково має бути підтверджений судовими рішеннями, у тому числі постановами слідчих суддів. Невиправдана тривалість безрезультатного кримінального провадження об`єктивно приводить до моральних страждань потерпілої особи. У справі, що розглядається позивач обґрунтовує заявлені вимоги неефективністю і невиправданою тривалістю кримінального провадження. Оцінюючи наявні у справі докази у відповідності до вимог ст.89 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку до обгрунтованості доводів апеляційної скарги. Матеріалами справи підтверджено, що кримінальне провадження тривало три роки, при цьому кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.398 КК України, не є складним тяжким злочином. У зв`язку з відсутністю будь-яких результатів у досудовому розслідуванні позивач як потерпілий тривалий час звертався до правоохоронних органів із скаргами, листами, відповіді на які підтверджують порушення слідчими вимог кримінального процесуального закону, невиконання ними вказівок прокурора, формальність реагування на звернення позивача. Очевидним є те, що ефективне розслідування у розумні строки цього кримінального провадження мало особливе значення для позивача, оскільки йдеться про погрози в адресу [PERSON] і була встановлена особа яка їх висловлювала. Тривале (три роки) розслідування кримінального провадження, невиконання слідчими вимог кримінального процесуального закону поза розумним сумнівом негативно впливають на моральний стан позивача, завдаючи йому моральної шкоди.

Outcome: partial