Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-08 00:00:00

В грудні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати недійсним наказ Кременчуцького учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих № 34-п від 18.10.2021, щодо звільнення позивача з посади директора Кременчуцького учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих 18.10.2021 за одноразове грубе порушення трудових обов`язків керівником підприємства, п. 1 ст. 41 КзпП України. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що до 18 жовтня 2021 перебував на посаді директора Кременчуцького учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих та незаконно був звільнений на підставі наказу Кременчуцького учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих № 34-п від 18.10.2021. Вважає, що наказ про його звільнення є недійсним, оскільки підписаний заступником директора Кременчуцького учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих Бутенко Н.М., яка не мала права підписувати та видавати такий наказ. В зв`язку з допущенням при звільненні трудового законодавства, він змушений звернутися до суду за захистом своїх трудових прав. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін суду не надходило. З огляду на вказане суд, на підставі ч.5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу здійснювався судом за відсутності учасників справи. Позивачем надано заяву про розгляд справи за відсутності учасника процесу, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовільнити. Від заступника директора Кременчуцького учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих Бутенко Н.М. надійшли письмові пояснення стосовно позову [PERSON] відповідно до яких вказує, що відсутні будь-які підстави для задоволення позову [PERSON] . В обґрунтування своєї позиції зазначає, що позивача звільнено за грубе порушення яке виразилося в недопуску позивачем комісії до проведення перевірки, яка визначена згідно Постанови ЦП УТОС від 29.09.2021 № 1-10-17. Додатково зауважила, що на підставі звернення [PERSON] від 20.10.2021 № ГР-13237110, що надійшло на адресу Держпраці листом департаменту з питань звернень громадян Офісу Президента України від 25.10.2021 № 22/047099-16К, звернення від 20.10.2021 №ГР-13237628, яке надійшло листом департаменту з питань звернень громадян Офісу Президента України від 26.10.2021 № 22/048026-16, звернення від 20.10.2021 № ГР-13238166, що надійшло листом департаменту з питань звернень громадян Офісу Президента України від 25.10.2021 № 22/047099-16К та інших звернень [PERSON] проведено інспекційне відвідування Громадської організації "Всеукраїнська організація інвалідів "Українське товариство сліпих". Перевіркою жодних порушень під час прийняття оскаржуваного наказу не встановлено, так само як і не встановлено інших порушень під час звільнення [PERSON] , а також і не встановлено порушень трудового законодавства у діяльності УТОС, не знайдено порушень у прийнятих рішеннях УТОС відносно позивача. Окрім того, рішеннями Крюківського районного суду м. Кременчука від 28.02.2022 у справах №537/5763/21, 537/5719/21 (про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу) у позовних вимогах [PERSON] відмовлено у повному обсязі. Вказані рішення підтримані судом апеляційної інстанції. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню виходячи із наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України). Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Судом встановлено, що [PERSON] працював директором Кременчуцького учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих. Наказом по підприємству № 34-п від 18.10.2021 позивача звільнено з займаної посади за п.1 ст. 41 КЗпП України за грубе порушення трудових обов`язків керівником підприємства. Підставою звільнення є Постанова Президії ЦП УТОС від 12.10.2021 № 02-03. Від підпису про ознайомлення з наказом позивач відмовився про що складено відповідний акт 18.10.2021. Згідно п.4.2,4.4, 4.5 Статуту підприємства затвердженого постановою президії Центрального правління УТОС від 24.01.2017 № 01-17 органами управління підприємства є Вищий орган - Президія УТОС та Виконавчий орган - директор підприємства; підприємство очолює директор, що діє за принципом одноосібного керування та на основі поєднання прав інтересів УТОС і трудового колективу. Директор призначається та звільняється з посади президією ЦП УТОС. Постановою ЦП УТОС від 21.04.2021 № 06-3 визначено про необхідність повести аудит ряду підприємств, засновником і власником яких є Українське товариство сліпих, у тому числі Кременчуцького учбово-виробничого підприємства УТОС. Враховуючи листи позивача питання щодо перевірки діяльності Кременчуцького УВП УТОС неодноразово переносилося. Постановою ЦП УТОС від 29.09.2021 № 1-10-17 затверджено склад комісії та визначено, що перевірку Кременчуцького УВП УТОС необхідно здійснити у першій половині жовтня 2021 року. Розпорядженням в.о. голови ЦП УТОС від 05.10.2021 № 61 визначено дати перевірки з 6 по 8 жовтня 2021 року. 06.10.2021 позивач недопустив комісію до перевірки діяльності Кременчуцького УВП УТОС. На запит Центрального правління УТОС від 08.10.2021 № 86 позивач повідомив, що недопустив оскільки особи, які назвалися членами комісії, не надали директору підприємства документів, що мають юридичну силу та документів, що підтверджують законність підстав для проведення зазначеної перевірки. 12.10.2021 проведено засідання президії ЦП УТОС на якому розглянуто питання недопуску позивачем комісії до проведення перевірки ВП УВП УТОС. Також на засіданні розглянуто наступні документи: акт від 06.10.2021 комісії про недопуск позивачем до проведення перевірки, яка визначена згідно постанови ЦП УТОС від 29.09.2021 № 1-10-17; доповідну записку голови комісії від 07.10.2021; акт про факт недопуску до перевірки діяльності Кременчуцького УВП УТОС від 06.10.2021; пояснення [PERSON] від 11.10.2021 та інші документи, що стосуються Кременчуцького УВП УТОС та директора цього підприємства. Позивач був запрошений та брав участь у засіданні президії Центрального правління УТОС. На засіданні президії позивачу зачитано постанову президії ЦП УТОС від 12.10.2021 № 02-03. Відповідно до змісту даною постанови президії, встановлено факт грубого порушення Статуту УТОС, яке полягає у невиконанні рішення власника підприємства про проведення перевірки та грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства [PERSON] . Вирішено звільнити позивача з посади директора Кременчуцького учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих 18.10.2021 за одноразове грубе порушення трудових обов`язків керівником підприємства, п. 1. ч. 1 ст. 41 КзпП України. Судом встановлено, що позивач 18.10.2021 відмовився підписувати та засвідчувати ознайомлення з постановою президії ЦП УТОС від 12.10.2021 № 02-03 та наказом № 34-п від 18.10.2021, відмовився отримувати трудову книжку, про що складено відповідний акт. 19.10.2021 на адресу позивача направлено лист з описом вкладення, яким повідомлено про звільнення та необхідністю з`явитися у відділ кадрів підприємства для отримання трудової книжки, також долучено копії постанов президії ЦП УТОС від 12.10.2021№ 02-04, № 02-03, наказ Кременчуцького УВП УТОС № 34-п від 18.10.2021. Відповідно до статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Статтею 139 КЗпП України встановлено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Пунктом 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України визначено, що трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку одноразового грубого порушення трудових обов`язків одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами податкових та митних органів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами. Таким чином, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов`язків трудовий договір може бути розірвано, зокрема з керівником підприємства, установи, організації (їх філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу). Важливим елементом застосування п. 1 ч. 1ст. 41 КЗпП України є звільнення керівника за порушення, яке має ознаку одноразовості. Так, і рішення компетентного органу, власника підприємства, і наказ про звільнення мають містити чітко сформульоване одноразове порушення, яке стало підставою звільнення керівника. За своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити цілу систему порушень, за які був звільнений позивач, а лише одноразове грубе порушення конкретних трудових обов`язків (постанова Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 759/1122/19). Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду (постанови Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі № 343/596/16-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 296/576/17). Обов`язковою умовою визнання діянь працівника як порушення трудових обов`язків є протиправність цих діянь, наявність вини, незалежно від її форми та причинного зв`язку між порушенням і його наслідками (постанова Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 759/9006/18). Згідно з ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такі заходи стягнення як догана або звільнення. У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1,148, 149 КзпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.( п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.10.95 р. № 18). Відповідно до ч. 3 ст. 41 КЗпП України розірвання договору у випадках, передбачених частинами першою і другою цієї статті, провадиться з додержанням вимог частини третьої статті 40, а у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті, - також вимог статті 43 цього Кодексу. Важливим елементом застосування пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України є звільнення працівника за порушення, яке має ознаки одноразовості. Так, і рішення компетентного органу власника підприємства, і наказ про звільнення повинні містити чітко сформульоване одноразове порушення, яке стало підставою для звільнення. За своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити посилання на цілу низку (систему) порушень, за які був звільнений позивач, а лише вказувати на одноразове грубе порушення конкретних трудових обов`язків. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17 липня 2019 року у справі 461/4863/16-ц (провадження № 61-20758св18). Відповідно до роз`яснень, даних у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про судову практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 частини першої статті 40, пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, та істотності наслідків порушення трудових обов`язків. При цьому суд повинен установити не тільки факт невиконання працівником обов`язку, який входить до кола його трудових обов`язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов`язку за встановлених судом фактичних обставин справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв`язку між невиконанням працівником трудових обов`язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення. Грубість порушення трудових обов`язків характеризується характером дій чи бездіяльності працівника, істотністю наслідків порушення та формою вини. Право оцінки порушення як грубого покладається на суд, який розглядає конкретний трудовий спір. Судом встановлено що на дату звільнення позивач займав посаду директора Кременчуцького учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих, що свідчить про те, що позивач є суб`єктом дисциплінарної відповідальності, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України за своєю природою є дисциплінарним, а тому воно має здійснюватись з дотриманням порядку і строків, викладених у ст. ст. 147, 147-1,148,149 КЗпП України. Так, ст. 147-1 КЗпП України передбачено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці, але у будь-якому разі не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Статтею 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Не можна звільнити за порушення, яке вже потягнуло застосовування інших видів дисциплінарних стягнень. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Водночас саме по собі невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами (постанови Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 359/5124/17, від 19 жовтня 2020 року у справі № 341/102/18). Недопуск позивачем комісії до проведення перевірки ВП УВП УТОС є грубим порушенням Статуту УТОС, яке полягає у невиконанні рішення власника підприємства про проведення перевірки. Вказане порушення позивачем трудових обов`язків є одноразовим, пов`язане із виконанням ним повноважень, як директора Кременчуцького учбово-виробничого підприємства Українське товариство сліпих, а тому розцінюється судом як грубе порушення трудових обов`язків керівником підприємства. При цьому, у постанові Президії Центрального правління Українського товариства сліпих № 02-03 від 12 жовтня 2021 року та у наказі про звільнення [PERSON] № 34-п від 18 жовтня 2021 року чітко зазначено за яке конкретне одноразове грубе порушення трудових обов`язків [PERSON] підлягає звільненню, у чому конкретно виявилося це порушення та що стало приводом до звільнення. Згідно з частиною першою статті 43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках: звільнення керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також службових осіб органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службових осіб центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами; керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об`єднаннями громадян. Частина 2 ст. 24 КЗпП України встановлює, що укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Аналогічно, у разі припинення трудового договору незалежно від підстав власником або уповноваженим ним органом видається відповідний наказ (розпорядження). Наказом Державного комітету статистики України від 05.12.2008 № 489 "Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці" затверджено типову форму № П-1 "Наказ (розпорядження) про прийняття на роботу". Відповідно до п. 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Наказ Кременчуцького УВП УТОС від 18.10.2021 № 34-п про звільнення [PERSON] підписаний заступником директора з комерційних питань яка є особою, до сфери повноважень якої входить прийняття рішення про припинення трудових відносин з позивачем. Зі змісту наказу вбачається, що [PERSON] , особу з інвалідністю 2 групи, звільнено з посади директора Кременчуцького учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих за одноразове грубе порушення трудових обов`язків керівником підприємства (п. 1 ст. 41 КЗпП України). Також в тексті наказу міститься посилання на постанову Президії ЦП УТОС від 12 жовтня 2021 року № 02-03. На підтвердження повноважень заступника директора Кременчуцького УВП УТОС з комерційних питань Бутенко Н.М. надано наказ директора Кременчуцького УВП УТОС від 04.01.2006 № 2-к відповідно до якого заступнику директора з комерційних питань надано повноваження на укладання (підпису) будь-яких цивільних, господарчих договорів, угод та інше. Наказ не скасовано. На підставі звернення [PERSON] від 20.10.2021 № ГР-13237110, що надійшло на адресу Держпраці листом департаменту з питань звернень громадян Офісу Президента України від 25.10.2021 № 22/047099-16К, звернення від 20.10.2021 №ГР-13237628, яке надійшло листом департаменту з питань звернень громадян Офісу Президента України від 26.10.2021 № 22/048026-16, звернення від 20.10.2021 № ГР-13238166, що надійшло листом департаменту з питань звернень громадян Офісу Президента України від 25.10.2021 № 22/047099-16К та інших звернень [PERSON] . Головним управлінням держпраці у Київській області проведено інспекційне відвідування Громадської організації "Всеукраїнська організація інвалідів "Українське товариство сліпих". Порушень щодо звільнення позивача з посади директора Кременчуцького учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих не встановлено. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд приходить до висновку, що звільнення позивача за п. 1 ч.1 ст. 41 КЗпП України є цілком обґрунтованим та законним, у зв`язку із чим, наказ від 18.10.2021 № 34-п "Про звільнення [PERSON] , особи з інвалідністю по зору 2 групи", є таким, що виданий з дотриманням норм чинного законодавства України, оскільки встановлено, що позивачем, як директором підприємства вчинено одноразове грубе порушення трудових обов`язків, що є достатньою підставою для його звільнення. Суд зауважує, що посилання позивача на існування підстав для його звільнення за угодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи. Так, зокрема, згідно наданої позивачем копії заяви від 13.10.2021 про звільнення з займаної посади з 18.10.2021, згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, вбачається що вона зареєстрована інженером з кадрів 18.10.2021 та будь-які погодження зі строни працедавця відсутні. Звільнення на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України передбачає двосторонню згоду на вказане рішення. Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed