Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», 3-і особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Зарічний відділ державної виконавчої служби у м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню і свої позовні вимоги мотивує тим, що наприкінці 2021 року йому стало відомо про наявність відкритого відносно нього виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною від 18.05.2017 року зареєстрованого в реєстрі за № 4443 про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором №730 від 24.12.2002 року в сумі 13424,17 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 365033,28 грн., а також 3000 грн. витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису. Вказує, що позивачем не укладалися жодні нотаріально посвідчені договори з ПАТ КБ «ПриватБанк», а відтак виконавчий напис не міг бути вчинений на такому договорі. До того ж сума, заявлена до стягнення, є спірною. Зазначає, що у виконавчому написі вказано, що заборгованість за кредитним договором №730 від 24.12.2002 року стягнута за період з 24.12.2002 року по 30.01.2017 року та складається з залишку заборгованості за сумою кредиту у розмірі 3500 доларів США, суми заборгованості за відсотками у розмірі 3497,80 доларів США, пені 6120,35 доларів США, штрафу 306,02 доларів США, витрат за вчинення виконавчого напису у розмірі 3000 грн., загальна сума, що підлягає стягненню у гривневому еквіваленті становить - 368033,28 грн. Однак, разом з цим, рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 28.04.2004 року у справі №2-2160/2004 за вказаним кредитним договором №730 від 24.12.2002 року на користь ЗАТ «ПриватБанк» з [PERSON] вже стягнуто заборгованість у розмірі 21238,38 грн. та судові витрати у розмірі 212,38 грн. До того ж з вказаного судового рішення встановлено, що відповідно до листа від 16.01.2004 року вказаний кредитний договір було розірвано АТ КБ «ПриватБанк» в односторонньому порядку. Таким чином, з дати розірвання договору, а також стягнення суми заборгованості за судовим рішенням, відповідач втратив право нараховувати відсотки. Крім того, позивач не повідомив про те, що відповідач розпочинає процедуру стягнення боргу за кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса, не отримував від відповідача письмової вимоги про усунення порушення чи письмового повідомлення про вчинення виконавчого напису. Позивач не визнає суму заборгованості. Таким чином, неотримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавило його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги АТ «КБ «Приватбанк». Він не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Укладений між АТ «КБ «Приватбанк» та позивачем договір не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Відповідач не надавав нотаріусу бухгалтерські первинні документи на підтвердження безспірної суми заборгованості, з яких можна встановити, яка сума коштів надавалась позивачу, яку суму коштів і коли було повернуто, за який період нараховані комісія, проценти, а також за допомогою яких можна шляхом простих арифметичних дій (множення, поділ, складання, віднімання) перевірити вірність суми заборгованості, заявленої відповідачем. Розмір боргових зобов`язань позивача перед відповідачем, який визначений у виконавчому написі нотаріуса, не є підтвердженим. Нотаріусу не були подані всі необхідні документи, визначені Порядком та Переліком, у зв`язку чим нотаріус вчинив нотаріальну дію з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат». Посилаючись на викладене, просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною 18.05.2017 року та зареєстрований в реєстрі за № 4443, про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості в сумі 368033,28 грн., а також просить стягнути судові витрати. Ухвалою суду від 17.01.2022 року відкрито спрощене провадження по справі, справу призначено до розгляду на 05.04.2022 року. 05.04.2022 року судове засідання не відбулося, призначено на 26.05.2022 року. 26.05.2022 року судове засідання відкладено на 01.06.2022 року. Представник позивача [PERSON] - адвокат Авраменко О.В. в письмовій заяві позов підтримав, просить суд слухати справу без його участі та участі позивача. Відповідач АТ КБ «ПриватБанк» належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, представник в судове засідання не з`явився. В письмовому відзиві (а.с.93-97) просять відмовити у задоволенні позову. Треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Зарічний відділ державної виконавчої служби у м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, в судове засідання не з`явилися. Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна в листі, надісланому на адресу суду, просить розглядати справу без її участі (а.с.51). У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що 24.12.2002 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено Договір №730 про відкриття та обслуговування карткового рахунку та Додаткову угоду № 1 до нього (а.с.65-66), відповідно до умов якого [PERSON] було встановлено кредитний ліміт на платіжну картку у розмірі 3500 доларів США під 19% річних. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 28.04.2004 року по справі №2-2160/2004 стягнуто з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі Сумської філії заборгованості в сумі 21238,38 грн., судові витрати в сумі 212,38 грн., а всього 21450,76 грн. (а.с.13). Згідно вказаного рішення суду заборгованість стягнута з [PERSON] за договором №730 від 24.12.2002 року станом на 17.02.2004 року. Крім того, у рішенні суду вказано, що листом від 16.01.2004 року [PERSON] було повідомлено про розірвання договору №730 від 24.12.2002 року та додаткової угоди до нього (а.с.13). В подальшому, за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною було вчинено 18.05.2017 року виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №4443 про звернення стягнення з [PERSON] заборгованості за Кредитним договором №730 від 24.12.2002 року, укладеним між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк», яке є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі: залишок заборгованості за кредитом 3500 доларів США, залишок заборгованості за відсотками - 3497,80 доларів США; пеня - 6120,35 доларів США; штраф - 306,02 доларів США, а всього 13424,17 доларів США, що становить 365033,28 грн. Витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису - 3000 грн. Строк, за який проводиться стягнення, - чотирнадцять років один місяць шість днів, а саме з 24.12.2002 року по 30.01.2017 року (а.с.52). Вказаний виконавчий напис було пред`явлено до виконання та старшим державним виконавцем Зарічного ВДВС у місті Суми ПСМУ МЮ (м. Суми) Трегубовим О.В. відкрито виконавче провадження ВП №63337850. Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] посилається на те, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису було порушено вимоги закону. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 87 Закону України «Про нотаріат»). Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Зміст виконавчого напису повинен відповідати вимогам ст. 89 Закону України «Про нотаріат». Вчинення виконавчого напису здійснюється в порядку, передбаченому главою 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (далі - Порядок), затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року. Зокрема, згідно з Порядком для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій мають бути зазначені необхідні відомості про стягувача та боржника; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, який має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Якщо за борговим документом необхідно провести стягнення частинами, виконавчий напис за кожним стягненням може бути зроблений на копії документа або на виписці з особового рахунку боржника; у цих випадках на оригіналі документа, що встановлює заборгованість, робиться відмітка про вчинення виконавчого напису і зазначаються, за який строк і яка сума стягнута, дата і номер за реєстром нотаріальних дій. За заявою кредитора розмір суми, яка підлягає стягненню за виконавчим написом, може бути встановлений з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Неустойка (штраф, пеня) включається до виконавчого напису, якщо це передбачено умовами договору. У справах нотаріуса залишається копія документа, що встановлює заборгованість, чи правочину, за яким здійснюється стягнення, або витяг з особового рахунку боржника і примірник виконавчого напису. Один примірник витягу з виконавчим написом і оригінал зобов`язання повертаються стягувачу, а другий примірник залишається у нотаріуса. Якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд перевіряє доводи боржника в повному обсязі й установлює та зазначає в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Як вбачається з виконавчого напису, сума яка зазначена до стягнення, нарахована за період 24.12.2002 року по 30.01.2017 (а.с. 52). Таким чином, частина складових сум заборгованості виникла більш як за три роки до моменту звернення до нотаріуса, що прямо суперечить ст.88 Закону України «Про нотаріат». Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. Проте, нарахована сума боргу, вказана у виконавчому написі нотаріуса не може вважатися безспірною та свідчить про спірність такої суми. Отже, суд, перевіривши доводи позивача в повному обсязі, зазначає, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису № 4443, виданого 18.05.2017 року, боржник не мав безспірну заборгованість перед стягувачем, як зазначено у виконавчому написі, оскільки стягнення відбулося поза межами строку позовної давності. Крім цього, рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 28.04.2004 року по справі №2-2160/2004 стягнуто з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі Сумської філії заборгованості в сумі 21238,38 грн., судові витрати в сумі 212,38 грн., а всього 21450,76 грн. (а.с.13). Згідно вказаного рішення суду заборгованість стягнута з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» станом на 17.02.2004 року за кредитним договором №730 від 24.12.2002 року (а.с.13). АТ КБ «ПриватБанк» не було повідомлено нотаріуса про наявність вказаного рішення суду. Таким чином, при вчиненні виконавчого напису, нотаріус не переконався у безспірності розміру заборгованості, не перевірив чи не пройшло більше ніж три роки з дня виникнення права вимоги у стягувача, не витребував іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, які він вправі витребувати у стягувача. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. На підставі викладеного, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог позивача, оскільки заборгованість за кредитним договором не є безспірною. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 цієї ж статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору на загальну суму 1362 грн. (908 грн. - при подачі позовної заяви та 454 грн. - при подачі заяви про забезпечення позову), а також документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved