Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-16 00:00:00

Позовні вимоги. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення моральної та матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Свої вимоги мотивував тим, що вироком Галицького районного суду м. Львова від 09 грудня 2021 року [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України. Так, позивач є потерпілим у кримінальному провадженні, та протиправними діями відповідача йому було завдано матеріальну шкоди на суму 20 000 грн. Крім того, вказав, що вчинення кримінального правопорушення пов`язане з викраденням майна, яке носило для нього особливу цінність. Такі дії відповідача призвели до негативних змін у його звичайному житті та обумовило необхідність вжиття додаткових заходів, прикладення зусиль для відновлення його порушених прав. [PERSON] змушений був витрачати свій час на участь у процесуальних та слідчих діях, вирішувати питання щодо відшукання джерел для покриття витрат, які виникли у ході слідчих дій. Також, після зазначених подій, позивач має підвищене почуття тривоги щодо збереження його майна, у нього виникло відчуття незахищеності перед протиправними діями інших осіб, що викликає постійну занепокоєність, порушення сну, негативні зміни у психоемоційній сфері його свідомості. Враховуючи вищевикладене, просить стягнути на його користь 10000 грн. моральної шкоди. Рух справи в суді. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 03 лютого 2022 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в судове засідання. Позиції сторін у справі. Копія позовної заяви з додатками надсилалася судом на адресу відповідача, однак відзиву чи заперечень по справі останній не надав. Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Встановлені судом фактичні обставини справи. Судом було встановлено, що [PERSON] , перебуваючи 25 липня 2021 року о 04.00 год. в кімнаті готелю « Львів », що за адресою: [ADDRESS] , повторно, шляхом вільного доступу, таємно викрала золотий ланцюжок, вагою 9 гр. та золотий хрестик, вагою 1,56 гр., який належав потерпілому [PERSON] , чим спричинила останньому матеріальної шкоди на суму 20 000,00 грн. Вироком Галицького районного суду м. Львова від 09 грудня 2021 року, [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки. На підставі статті 75 КК України, звільнено [PERSON] від відбування основного призначеного судом покарання з іспитовим строком 1 (один) рік. На підставі статті 76 КК України, покладено на [PERSON] обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Відповідно до ст.72 КК України, покарання у виді штрафу в розмірі 850,00 грн., призначеного вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 17.09.2019 року - виконувати самостійно. Мотиви прийняття рішення судом. Щодо завданої матеріальної шкоду, суд зазначає наступне. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно ч. 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до роз`яснень п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ по позовах про відшкодування шкоди» (з наступними змінами та доповненнями) - шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ним і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відтак, суд приходить до переконання, що дослідженими матеріалами справи було встановлено причинний зв`язок між протиправними діями відповідача та завданою ним матеріальною шкодою позивачу, яка підлягає відшкодуванню, а позовні вимоги до задоволення. Щодо моральної шкоди. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України). Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 23 ЦК України). Відповідно до ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В пункті № 10 зазначеної постанови зазначено, що при заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовом про відшкодування шкоди», шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. У відповідності до п. 9 зазначеної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи матеріали справи, суд вважає, що позивачу була спричинена моральна шкода, яка полягала у стражданнях з приводу викраденого майна, душевних страждань перенесених після спричинення кримінального правопорушення, а також неможливості позивачем протягом тривалого часу користуватися належним йому на праві власності майном. Судом було встановлено, що [PERSON] змушений був витрачати час на участь у процесуальних та слідчих діях, вирішувати питання щодо відшукання джерел для покриття витрат, які виникли у ході слідчих дій. Також, після зазначених подій, позивач має підвищене почуття тривоги щодо збереження його майна, у нього виникло відчуття незахищеності перед протиправними діями інших осіб, що викликає постійну занепокоєність, порушення сну, негативні зміни у психоемоційній сфері його свідомості. Відтак, позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі, та стягненню з [PERSON] . Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved