Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-31 00:00:00

24.12.2021 року до Орджонікідзевського районного\~суду м.\~Запоріжжяза визначеною підсудністю з Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій позивач просить розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON] , зареєстрований 22.11.2000 року Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті\~Запоріжжі Південно-Східного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Дніпро), актовий запис\~№ 286. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.11.2000 року він та відповідач уклали шлюб у Олександрівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті\~Запоріжжі Південно-Східного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Дніпро), актовий запис № 286. Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. Позивач зазначив, що фактично шлюбні відносини припинені, з квітня 2021 року сторони проживають окремо, спільний побут не ведуть, а подальше збереження шлюбу є неможливим. Ухвалою суду від 28.12.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та зазначив, що рішення про припинення шлюбних відносин з відповідачем прийнято ним остаточно, наміру зберігати сім`ю він не має. Крім того зазначив, що подальше збереження шлюбних відносин не відповідатиме його інтересам. Відповідач у судове засідання, призначене на 24.01.2022 року не з`явилась надала заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою; у судове засідання, призначене на 09.03.2022 року відповідач не з`явилась про причини неявки суд не повідомила, у судове засідання, призначене на 17.05.2022 року відповідач не з`явилась, особисто через канцелярію суду надала заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з її надходженням поза межами м. Запоріжжя; у судове засідання, призначене на 01.06.2022 року, відповідач не з`явилась, особисто через канцелярію суду надала заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з її надходженням поза межами м. Запоріжжя. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи. Згідно п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у випадку першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Відповідно до ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідачем у строк, встановлений судом, не подано відзив на позов. Вирішуючи клопотання про відкладення розгляду справи, суд приймає до уваги те, що межі перенесення розгляду справи не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка учасників справи та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Враховуючи викладене, клопотання відповідача про відкладення судового засідання не підлягає задоволенню, з урахуванням того, що спрощене провадження по справі відкрито 28.12.2021 року, відзиву на позовну заяву не надано та судом неодноразово задовольнялись клопотання відповідача про відкладення слухання справи, а тому зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, розглянувши подані заяви і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , яке 03.12.2021 року видано повторно Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 286, сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22.11.2000 року. Сімейне життя позивача та відповідача не склалось, фактично шлюбні відносини між сторонами припинені, сім`я розпалася та існує формально, примирення подружжя неможливо, а подальше спільне проживання і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні положення містяться у частині 1статті 24 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як на тому наголошено у постанові Верховного Суду від 11.06.2019 у справі № 605/434/18, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Положеннями частин 3 та 4 Сімейного кодексу України у нормовано, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Отже, одним із принципів побудови сімейних та шлюбних відносин є принцип вільної згоди та добровільності їх існування. Шлюбні відносини тривають доти, доки існує бажання подружжя і надалі виконувати сімейні функції і надалі реалізовувати завдання сім`ї. Кожен з подружжя у будь-який час за наявності підстав, які унеможливлюють подальше шлюбне життя, має право висловити своє бажання розірвати шлюбні відносини. Реалізація цього права, яким наділений кожен з подружжя, повинна відбуватися з чіткім дотриманням матеріальних та процесуальних норм, для запобігання порушення інтересів іншого з подружжя або прав та інтересів дітей. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 3 статті 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1статті 110 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Вирішуючи вказаний спір, суд виходить з того, що побудова сімейних відносин повинна здійснюватись на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки та не може будуватися на примушені сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі та в подружніх відносинах. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, за твердженням одного із подружжя, примирення, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо, що також буде суперечити інтересам подружжя. Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка і після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін у справі, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Позивач не заявляв вимог про стягнення судового збору, тому на підставі ст. 13 ЦПК України, суд залишає витрати по сплаті судового збору за позивачем. \~ \~ \~ \~На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved