Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-23 00:00:00

В грудні 2021 року позивача [PERSON] через свого представника - адвоката Поліщук Л.І., засобами поштового зв`язку звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить: 1) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] різницю між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу та розміром завданого матеріального збитку (страховим відшкодуванням) у розмірі 70 878,31 грн.; 2) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 7 000 грн. та витрати на замовлення та проведення оцінки майна у розмірі 4 000 грн., а разом 11 908 грн. В обґрунтування позову вказувала, що 16.02.2021 р. о 10 год. 25 хв. відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Mercedes-Benz, реєстраційний № [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу Volkswagen Passat реєстраційний № [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого транспортний засіб Volkswagen Passat отримав значні механічні пошкодження. Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.02.2021 року у справі № 357/1976/21 [PERSON] визнано винним у вчиненні зазначеної ДТП. Цивільно-правова відповідальність останнього станом на момент ДТП була застрахована в АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП». Вартість відновлювального ремонту КТЗ Volkswagen Passat [NUMBER] складає 133 336,45 грн., при цьому враховуючи фізичний знос автомобіля та франшизу в розмірі 2 000 грн., зі сторони страхової позивачу має бути відшкодовано 62 458,14 грн. Оскільки суми страхового відшкодування недостатньо для повного відшкодування шкоди, позивач звернулась до суду з даним позовом про стягнення залишку шкоди у розмірі 70 878,31 грн. з винуватця ДТП. 11.01.2022 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 31.01.2022 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено розгляд (судове засідання) в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи. 24.05.2022 року представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи за зареєстрованою адресою проживання, з відзивом (запереченнями) на позов до суду не звертався, тому суд ухвалив провести у справі заочний розгляд відповідно до ст. 280 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 16.02.2021 р. о 10 год. 25 хв. водій [PERSON] в м. Біла Церква по вул. Линника, 11, керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz Sprinter 311CDILWB д.н.з. [NUMBER] , здійснив рух заднім ходом, не впевнився в безпечності маневру, водій був не уважний та не стежив за дорожньою обстановкою, не звернувся за допомогою до інших осіб, чим скоїв наїзд на автомобіль Volkswagen Passat д.н.з. [NUMBER] . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.02.2021 року у справі № 357/1976/21 [PERSON] визнано винним у вчиненні зазначеної ДТП. Власником КТЗ Volkswagen Passat д.н.з. [NUMBER] є [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 23.04.2019 року. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] станом на момент ДТП була застрахована в АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП», відповідно до полісу № АО2972097. 02.03.2021 року [PERSON] звернулась до АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» з заявою про виплату страхового відшкодування, а також 10.03.2021 року повідомила про настання дорожньо-транспортної пригоди. Листом № 4-04/25939 від 21.07.2021 року Моторне (транспортне) страхове бюро повідомило [PERSON] , що Національний банк України прийняв рішення про застосування заходів впливу до страховика відповідача у вигляді тимчасового призупинення всіх ліцензій, однак зауважено про залишення обов`язку виконання укладених договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до висновку експертного дослідження судового експерта «Петрушанко Вадим Федорович» № 130 від 28.09.2021 року вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen Passat д.н.з. [NUMBER] без урахування значення коефіцієнта фізичного зносу складає 133 336,45 грн.; вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням фізичного зносу складає 64 458,14 грн.; вартість матеріального збитку, завданого власнику складає 72 723,54 грн. 01.10.2021 року представник позивача звернулась до [PERSON] з вимогою про добровільне відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. У постановах Верховного Суду від 15.10.2020 року у справі № 755/7666/19 та від 02.12.2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Оскільки вартість майнового збитку, завданого [PERSON] пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує розмір страхового відшкодування, то із [PERSON] , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та страховим відшкодуванням. Подібні по суті висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14.02.2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13.06.2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17.10.2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30.10.2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21.02.2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22.04.2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19). Різниця між сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. За таких обставин саме [PERSON] , як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити [PERSON] таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із [PERSON] на користь [PERSON] суд приймає за основу ремонтну калькуляцію № м130 від 28.09.2021 року, використану судовим експертом для визначення вартості ремонту пошкодженого автомобіля позивача. Відомості про фактичне здійснення ремонту пошкодженого транспортного засобу, в матеріалах справи відсутні. Так, згідно із ремонтною калькуляцією № м130 від 28.09.2021 року, вартість відновлювального ремонту склала 133 336,45 грн., при цьому за висновком експертного дослідження № 130 від 28.09.2021 року вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 64 458,14 грн. Таким чином розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із [PERSON] на користь [PERSON] становить 70 878,31 грн. (133 336,45 грн. - 64 458,14 грн. - 2 000 грн. франшизи). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Будь-яких відомостей та доказів на спростування встановлених судом обставин матеріали справи не містять. Крім цього, згідно з положеннями ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання, зокрема, про те як розподілити між сторонами судові витрати. В силу вимог ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Згідно з правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тож з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 908 грн. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Тож, з відповідача на користь позивача підлягає також стягненню вартість послуг судового експерта «Петрушанко Вадим Федорович» за дослідження № 130 в розмірі 4 000 грн., що вбачається з копії квитанції № 48 від 28.09.2021 року. Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Відповідно до висновку зазначеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» v. Ukraine» («Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України) від 23.01.2014 року в § 268 зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.09.2020 року у справі № 379/1418/18. Позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано копії наступних документів: 1) договір про надання правової допомоги № 01Б-1/248 від 29.09.2021 року, укладеним між Адвокатським бюро «Лідії Поліщук» та [PERSON] ; 2) додаткова угода № 1 до договору про надання правової допомоги № 01Б-1/248 від 29.09.2021 року, складена 29.09.2021 року, якою визначено вартість години часу роботи адвоката у розмірі 1 000 грн.; 3) розрахунок № 1 суми гонорару за надану правову допомогу за договором про надання правової допомоги № 01Б-1/248 від 29.09.2021 року; 4) рахунок № 65.12 від 17.12.2021 року на 7 000 грн. за надані згідно договору про надання правової допомоги № 01Б-1/248 від 29.09.2021 року послуги; 5) акт виконаних робіт № 65.12 до договору про надання правової допомоги № 01Б-1/248 від 29.09.2021 року, складеного 17.12.2021 року на суму 7 000 грн.; 6) квитанція № ПН2909657 від 17.12.2021 року про сплату [PERSON] АБ «Лідій Поліщук» 7 000 грн. 5) свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Поліщук Л.І. серії КС № 6202/10 від 06.10.2017 року; 6) ордер серії АІ № 1156937 від 01.10.2021 року про надання правової допомоги [PERSON] адвокатом Поліщук Л.І., виданий АБ «Лідії Поліщук»; З вищезазначених документів вбачається, що загальний час, витрачений адвокатом на надання позивачу послуг становить 7 годин, загальна вартість наданих послуг становить 7 000 грн., в тому числі: написання вимоги до [PERSON] (3 год.) - 3 000 грн. та підготовка і подання позовної заяви до суду (4 год.) - 4 000 грн. Суд розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази подані позивачем, є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу з іншої сторони, адже вони є доведені документально, обґрунтовані та відповідають критерію розумної необхідності таких витрат, правових підстав для зменшення вказаних витрат судом не встановлено.

Outcome: approved