Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими спорудами за адресою [ADDRESS] . Позов мотивований тим, що позивач [PERSON] проживав з батьками [PERSON] та [PERSON] у житловому будинок [ADDRESS] . [INFO] помер батько позивача, а [INFO] померла мати позивача. Позивач [PERSON] проживав разом з батьками в даному будинку та не цікавився правовстановлюючими документами на даний будинок. Хоча земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку була приватизована на ім`я [PERSON] - батька позивача. Яким чином в даний будинок вселилися батьки позивачу не відомо. З довідки фізичної особи - підприємця [PERSON] , яка користується офіційними даними БТІ, будинок по [ADDRESS] право власності на даний будинок ні за ким не зареєстрований. Позивач з 2006 р. відкрито володіє будинком та розпоряджається ним, однак не є його власником. Інші особи на даний будинок не претендують. Враховуючи, що іншим чином позивач не може оформити право власності на даний житловий будинок, він звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності за набувальною давністю. Позивач [PERSON] у позові зазначає, що будинком [ADDRESS] він володіє з 2006 р. до теперішнього часу, а тому вважає, що має право отримати його у власність за набувальною давністю. У підготовче судове засіданні представник позивача [PERSON] надала заяву, в якій просила справу за позовом [PERSON] розглядати у її та позивача відсутність, позов підтримує в повному обсязі та посила задовільнити їх. Представник відповідача - об`єднаної територіальної громади в особі Доманівської селищної ради Миколаївської області у підготовче судове засідання не з`явився у письмовій заяві просив справу розглядати у відсутність представника за наявними матеріалами. Проти задоволення позову не заперечував. Дослідивши письмові матеріали суд встановив наступні обставини. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно копії паспорта серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] з 23 березня 1987 року прописаний в селі Маринівка Вознесенського району Миколаївської області. Згідно копій свідоцтв про смерть серії [NUMBER] встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , батько позивача, родинні відносини підтвердженні копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.02.2021 року виданого приватним нотаріусом Доманівського районного нотаріального округу Миколаївської області Лацановською С.М. встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняв його син [PERSON] яка складається з земельної ділянки площею 0,2000 гектарів у межах згідно з планом, яка розташована за адресою [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯИ №710481. Згідно довідки №14 від 12.03.2020 року, виданої фізичною особою - підприємцем [PERSON] , де зазначається, що житловий будинок за адресою [ADDRESS] , відомості щодо права власності відсутні. Також судом встановлено, що 12 березня 2020 року було виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] на ім`я [PERSON] . Відповідно до витягів з книг погосподарського обліку Маринівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області за 2006-2021 роки та 2021-2025 роки встанановлено, що членом домогосподарства по [ADDRESS] з реєстрацією місця проживання являється [PERSON] . З акту від 22 лютого 2022 року складеного старостою Маринівського старостинського округу Леоновою В.С., про те, що [PERSON] , [INFO] проживає в будинку по [ADDRESS] та з серпня місяця 2011 року користується та володіє даним будинком. Відповідно довідки №04/401 від07.06.2022 р. виданою Доманівською селищною радою Миколаївської області в тому, що житловий будинок [ADDRESS] до комунальної власності Доманівської селищної ради не приймався. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, відомості на будинок за адресою: [ADDRESS] , відсутні. Аналізуючи письмові докази по справі, судом встановлено, що [PERSON] відкрито та добросовісно володіє чужим майном, а саме - житловим будинком, розташованим в [ADDRESS] , починаючи з 2006 р. , тобто більше 10 років. Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Аналізуючи поняття добросовісності володіння, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Норми цієї статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов`язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. У пункті 9 постанови пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Отже, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Зокрема, виходячи зі змісту ст.344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: майно може бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). ( Отже, враховуючи, що позивач добросовісно володіє майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно користуватися житловим будинком, визнання представником відповідача пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на нього за набувальною давністю. На підставі викладеного, ст.ст.328, 335, 344 ЦК України,

Outcome: approved