Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-01 00:00:00

У серпні 2021 року представник позивача звернулась до Кіровського районного суду м. Кіровограда із позовом, яким просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що на підставі свідоцтва про права власності на житло від 21.01.2002 року, договору дарування від 10.08.2018 року позивач є власником Ѕ частки квартири. [INFO] pоку померла співвласник 1/2 частки квартири [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина. Спадкоємцем, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] є позивач [PERSON] . З врахуванням подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] - [PERSON] належать всі права щодо квартири [ADDRESS] . За вищевказаною адресою зареєстровано двоє осіб: позивач [PERSON] та [PERSON] . Вказує, що відповідач фактично не проживає за даною адресою починаючи з 24.03.2016 року, є сином позивача, особистих речей в будинку відповідача немає. Реєстрація відповідача за місцем проживання в квартирі створює позивачу перешкоди у праві на розпорядження своїм помешканням. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06.09.2021 року відкрито провадження та призначено підготовче засідання. Згідно ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.11.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання представник позивача не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, просила задовольнити позовні вимоги, не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся, причини неявки суду не відомі, правом подачі відзиву до суду не скористався. За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зі згоди сторони позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] є власником ј частки квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21.01.2002 р. № [NUMBER] зареєстрованого ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» у реєстровій книзі № 137 за реєстровим № 46095. Відповідно до договору дарування від 10.08.2018 pоку, посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Нікітенко О.В. за реєстром № 838, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційний об`єкта нерухомого майна: 496007735101, номер запису про право власності: 27439479 - [PERSON] (дарувальник), передав, а [PERSON] (Обдарований) прийняла безоплатно у власність 1/4 частку квартири під [ADDRESS] . В свою чергу, [PERSON] після смерті [PERSON] отримала в спадщину Ѕ частку квартири під [ADDRESS] згідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.02.2022 року посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Нікітенко О.В. за реєстровим номером № 88. Згідно довідки №016555/1 відділу реєстрації місця проживання особи управління у сфері державної реєстрації департаменту надання адміністративних послуг Кропивницької міської ради від 02.09.2021 року за вказаною адресою зареєстрований з 09.11.2006 року [PERSON] , [INFO] . Як вбачається із довідки № 1312 від 27.07.2021 року виданою начальником КП «ЖЕО №1 КМР» Ковальовою С.М. за адресою: [ADDRESS] зареєстровано 2 осіб позивач та її син [PERSON] . Відповідно до акту від 02.08.2021 року засвідченого начальником КП «ЖЕО №1 КМР» Ковальовою С.М., [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] засвідчили факт, що за адресою по [ADDRESS] починаючи з 24.03.2016 року по теперішній час не проживає [PERSON] , [INFO] . Конституція України встановила основні засади права власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, складається з права володіння, права користування і права розпорядження. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК Української РСР з урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали та/або в цей час перешкоджають відповідачу в користуванні квартирою та/або що з цього питання відповідач звертався до суду або до правоохоронних органів судом не встановлено. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] , [INFO] втратив право користування спірним житловим приміщенням, відтак дає суду підстави визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Судові витрати вважати по фактично понесеним стороною позивача.

Outcome: approved