Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-29 00:00:00

9 лютого 2022 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Лопатинської селищної ради Червоноградського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначає, що [INFO] померла [PERSON] - баба позивача. Спадкове майно, що залишилось після смерті спадкодавця [PERSON] , становить земельна ділянка площею 1,2119 га, яка складається із трьох земельних ділянок площею 0,1857 га, площею 0,5412 га, та площею 0,4850 га, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташовані на території Кустинського старостинського округу Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області, і які належали [PERSON] . Після смерті [PERSON] , спадкове майно фактично прийняв [PERSON] , її онук, що на час відкриття спадщини постійно проживав зі спадкодавцем. Фактично прийнявши спадщину та маючи намір оформити свої права на спадкове майно, позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак нотаріусом йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку відсутності належним чином оформленого правовстановлюючого документа на право власності на земельну ділянку, а саме Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ЛВ №092230 видано 10.03.2000 року, тобто після смерті спадкодавця. Відсутність у позивача належним чином оформлених правовстановлюючих документів унеможливлює реалізацію його майнових прав, як спадкоємця, у позасудовому порядку. Просить визнати за [PERSON] , право власності на земельну ділянку площею 1,2119 га, яка складається із трьох земельних ділянок площею 0,1857 га, площею 0,5412 га, та площею 0,4850 га, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташовані на території Кустинського старостинського округу Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №092230 від 10.03.2000 року, в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, просить покласти на сторону позивача (а.с.3-7). 20 травня 2022 року представник позивача подав до суду заяву про залучення до участі у справі співвідповідача. Зокрема, просить залучити [PERSON] , яка проживає у [ADDRESS] до участі у справі як співвідповідач (а.с.39). В підготовчому засіданні 30 травня 2022 року залучено до участі у справі співвідповідача [PERSON] . Враховуючи, що представник Лопатинської селищної ради Червоноградського району Львівської області подав до суду клопотання про розгляд справи без участі відповідача із визнанням позовних вимог, а також співвідповідач [PERSON] скерувала до суду заяву із визнанням позовних вимог, суд дійшов висновку про можливість продовження розгляду справи та прийняття рішення по суті позовних вимог (а.с.40,46). Позивач та представник позивача в підготовче судове засідання не з`явилися. Представник позивача скерував в адресу суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, судові витрати просить залишити за позивачем (а.с.48). Представник відповідача Лопатинської селищної ради Червоноградського району Львівської області скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив розгляд справи проводити без участі представника (а.с.46-47). Співвідповідач [PERSON] скерувала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі. Позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с.40-42). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися сторони. У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] померла [PERSON] - баба позивача, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим Кустинською сільською радою Радехівського району Львівської області 24.06.1996 року (а.с.9). Родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданим Кустинською сільською радою 26.06.1952 р., свідоцтвом про одруження, серії [NUMBER] виданим Лопатинським районним бюро ЗАГС 20.06.1961 року, свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданим Куликівською сільською радою 14.10.1971 р (а.с.13-15). Спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] становить земельна ділянка площею 1,2119 га, яка складається із трьох земельних ділянок площею 0,1857 га, площею 0,5412 га, та площею 0,4850 га, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташовані на території с. Руденко Кустинської сільської ради Радехівського району Львівської області), і які належали [PERSON] , згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №092230 виданого Радехівською РДА Львівської області 10.03.2000 року і зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №5527 (а.с.16). Згідно довідки №140 виданої 16 квітня 2021 року Кустинським старостинським округом, [PERSON] , [INFO] , постійно по день смерті ( [INFO] ) проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] разом з онуком - [PERSON] , [INFO] (а.с.17). Наведене дає підстави вважати, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті баби - [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №68884324 від 04.05.2022, після смерті [INFO] [PERSON] , у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а.с.43). Державний нотаріус відмовив позивачу [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, оскільки Державний акт, який належав [PERSON] (день смерті: [INFO] ), виданий після її смерті, а саме [INFO] (а.с.18). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Перешкодою в реалізації позивача його законних прав та інтересів, є те, що він позбавлений у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті [PERSON] . Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved