Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-24 00:00:00

05 червня 2020 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов Житлово-будівельного кооперативу «Центральний-25» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 12\~755,26 гривень. В обґрунтування зазначено, що відповідно до договору купівлі-продажу р.№ 1-6313 від "11" грудня 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори Шевченко Тамара Іванівна, [INFO] (надалі - Відповідач) є власником частки квартири [ADDRESS] . Згідно з довідкою № 3 від 06.02.2020 року, виданою Житлово-будівельним кооперативом "ЦЕНТРАЛЬНИЙ-25", особовий рахунок відкритий на [PERSON] , яка з 05.10.2001 року зареєстрована та постійно проживає в зазначеній квартирі разом з донькою [PERSON] , 1994 року народження. Власниками квартир, фізичними та юридичними особами - членами житлово-будівельного кооперативу, житлового будинку [ADDRESS] , з метою забезпечення житлом членів кооперативу і членів їх сімей шляхом будівництва багатоквартирного житлового будинку, а також для наступної експлуатації та управління багатоквартирним будинком було створено Житлово-будівельний кооператив "ЦЕНТРАЛЬНИЙ-25" (надалі за текстом - ЖБК "ЦЕНТРАЛЬНИЙ-25" або ЖБК) та зареєстровано його як юридичну особу в виконавчому комітеті Одеської міської ради, про що було видане Свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи від 24 липня 1996 року, в подальшому свідоцтво було замінено на нове від 14 грудня 2010 року. Незважаючи на чисельні звернення керівника ЖБК "ЦЕНТРАЛЬНИЙ-25" до власників квартири [ADDRESS] , які не є членами ЖБК, щодо надання правовстановлюючих документів на квартиру та укладення договору про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, останні по теперішній час ухиляються від його укладення, копії документів на право власності до ЖБК "ЦЕНТРАЛЬНИЙ-25" не надають, в загальних зборах власників квартир участі не приймають. Проте, [PERSON] , як власник вказаної квартири, з "01" червня 2017 року по "01" червня 2020 року продовжує отримувати житлово-комунальні послуги, пов`язані з утриманням будинку та прибудинкової території, але належним чином ці послуги не оплачує. Таким чином, станом на 01.06.2020 року заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги квартири [ADDRESS] ) складає 12085,75 грн. З урахуванням вимог п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, загальна сума заборгованості що підлягає стягненню з [PERSON] за оплату житлово-комунальних послуг складає 12755,26 грн. (дванадцять тисяч сімсот п`ятдесят п`ять грн., 26 коп.), з яких: -12085,75 грн. (дванадцять тисяч вісімдесят п`ять грн., 75 коп.) сума заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг; -93,99 грн. (дев`яносто три грн., 99 коп.) індекс інфляції (розрахунок додається); -575,52 грн. (п`ятсот сімдесят п`ять грн., 52 коп.) 3 (три) відсотки річних (розрахунок додається). У зв`язку з вищевикладеним, представник позивача звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 06 липня 2020 року відкрито провадження по справі, встановлено спрощений порядок розгляду справи з викликом сторін по справі. 15 жовтня 2020 року та 30 жовтня 2020 року від [PERSON] до суду надійшла заява про застосування строків позовної давності. 23 листопада 2020 року від [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування зазначено, що [PERSON] заявляє про застосування строків позовної давності, оскільки Позивач може вимагати стягнути з Відповідача лише заборгованість, що склалась в термін з 05 червня 2017 року по 30 червня 2019 року та індекс інфляції і 3% річних за термін з 05 червня 2019 року по 30 червня 2019 року. Також зазначила, що Позивач не довів належними та допустимими доказами, що сума заборгованості за комунальні послуги становить саме 12\~755, 26 гривень, оскільки Відповідачем сплачується кошти за послуги з утримання будинку та прибудинкової території. На підтвердження чого Відповідачем надано копії банківських чеків щодо сплати коштів за комунальні послуги за період з 2019 року по 2020 рік. А відтак, Відповідач зазначає, що у нього виникла заборгованість перед Позивачем у розмірі 3\~483 гривень 78 копійок. Відповідач вважає, що заборгованість підлягає реструктуризації для того, щоб поступово сплатити за послуги. 30 листопада 2020 року від представника Позивача до суду надійшла заява про залучення співвідповідача. Ухвалою суду від 10 грудня 2020 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] . 16 грудня 2020 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника Позивача надійшла позовна заява (доповнена) Житлово-будівельного кооперативу «Центральний-25» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. 11 січня 2021 року від [PERSON] до суду надійшла заява про долучення письмових доказів до матеріалів справи. Просила долучити до матеріалів справи копії квитанції про сплату [PERSON] Житлово-будівельному кооперативу "ЦЕНТРАЛЬНИЙ-25 грошових коштів на загальну суму 5\~546,46 гривень від розміру суми, яку Позивач вказав в позові 12\~755, 26 гривень. Протокольною ухвалою суду від 01 лютого 2021 року ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. 05 лютого 2021 року від представника Позивача до суду надійшла відповідь на заперечення на позовну заяву. В обґрунтування зазначено, що докази сплати за комунальні послуги надані [PERSON] зазначені в запереченні від 12.01.2021 року, не мають відношення до справи та не стосуються предмета спору, є необґрунтованими і недопустимими доказами у справі. Також заперечують проти задоволення клопотання про долучення зазначених доказів до матеріалів справи заявлене в запереченні від 12.01.2021 року р.№ 2126/21 та в заяві від 11.01.2021 року р.№ 1665/21 поданих [PERSON] та вважають його таким, що не підлягає задоволенню. 16 лютого 2021 року до суду надійшли відомості щодо місця реєстрації [PERSON] , яка зареєстрована з 05.10.2001 року за адресою: [ADDRESS] . 05 березня 2021 року від представника позивача до суду надійшли додаткові письмові пояснення. Також, 05 березня 2021 року від представника позивача до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог. Протокольною ухвалою суду від 09 березня 2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті. 20 липня 2021 року від [PERSON] до суду надійшла заява про долучення письмових доказів до матеріалів справи. Просила долучити до матеріалів справи копії квитанції про сплату [PERSON] ЖБК «Центральний 25» грошових коштів на загальну 2\~668 гривень 78 копійок, як доказу здійснення сплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території. 18 жовтня 2021 року від [PERSON] до суду надійшла заява про долучення письмових доказів до матеріалів справи. Просила долучити до матеріалів справи копії квитанції про сплату [PERSON] ЖБК «Центральний 25» грошових коштів на загальну 1 244 гривень 16 копійок, як доказу здійснення сплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території. 29 листопада 2021 року від [PERSON] до суду надійшла заява про долучення письмових доказів до матеріалів справи. Просила долучити до матеріалів справи копії квитанції про сплату [PERSON] ЖБК «Центральний 25» грошових коштів на загальну 849 гривень 64 копійки, як доказу здійснення сплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території. 06 грудня 2021 року від представника Позивача до суду надійшла заява про проведення судового засідання за відсутності. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. В судове засідання учасники справи не з`явились, сповіщались належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи положення ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи та надавши належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що ЖБК «Центральний-25» є юридичною особою, яке діє на підставі Статуту, має свою печатку та рахунок в банківських установах. 24.07.1996 року була проведена державна реєстрація ЖБК «Центральний-25», що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи в подальшому свідоцтво було замінено на нове від 14 грудня 2010 року. Як вбачається з матеріалів справи, 14 серпня 2001 року між [PERSON] , діючої від імені [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] діючої від свого імені та від імені своєї неповнолітньої дочки [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] купили в рівних частинах кожний квартиру [ADDRESS] . 11 грудня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила 1/3 частку квартири [ADDRESS] . З огляду на вищевикладене, та з врахуванням того, що сторони не заперечували даний факт, судом встановлено, що [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 14 серпня 2001 року та Договору купівлі-продажу від 11 грудня 2003 року належить 2/3 квартири [ADDRESS] , а [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 14 серпня 2001 року належить 1/3 квартири [ADDRESS] . Відповідно до ст. 3 Закону України "Про кооперацію", п. 2.2 статуту ЖБК "ЦЕНТРАЛЬНИЙ-25", метою діяльності ЖБК є задоволення економічних, соціальних, житлових та інших потреб членів ЖБК на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, поділу між ними ризиків, витрат і доходів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю. Згідно із п. 2.3 статуту, ЖБК "ЦЕНТРАЛЬНИЙ-25" створено для, зокрема: - управління нерухомістю, експлуатації багатоквартирного будинку і прибудинкової території; - проведення ремонтів, реконструкції і технічних переоснащень житлового будинку; - будівництва й експлуатації об`єктів спільної власності членів ЖБК; - забезпечення належного утримання будинків, споруд і прибудинкової території ЖБК; - сприяння мешканцям будинку в отриманні комунальних та інших послуг; - захисту майнових інтересів членів ЖБК і їхніх прав; - забезпечення виконання членами ЖБК, власниками квартир та нежитлових приміщень вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків. ЖБК "ЦЕНТРАЛЬНИЙ-25" прийняв на свій баланс житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Реєстраційним посвідченням на домоволодіння від 29.06.1992 р., уклав господарські договори на водопостачання та водовідведення, договір на технічне обслуговування ліфтів, договір на банківське обслуговування, набрав штат працівників та самостійно здійснює утримання будинку та прибудинкової території, оплачує працю найманих працівників, їх соціальне та пенсійне страхування, закупає необхідні матеріали та обладнання для експлуатації, ремонту житлового будинку. Згідно з п. 5 ч. 2, ст. 7, ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», абз. 3 п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків», затверджених постановою КМУ від 08.10.1992 року № 572, «власник квартири та/або житлового приміщення зобов`язаний щомісяця оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом». Згідно із ст. 12 Закону України "Про кооперацію", члени кооперативу зобов`язані: - додержуватись статуту кооперативу; - виконувати рішення органів управління кооперативу та органів контролю за діяльністю кооперативу; - виконувати свої обов`язки перед кооперативом; - сплачувати визначені статутом кооперативу внески. Відповідно до розділу 8 статуту ЖБК "ЦЕНТРАЛЬНИЙ-25", власники квартир і нежитлових приміщень, які не є членами ЖБК, зобов`язані, зокрема: - на рівні з членами ЖБК нести витрати на утримання будинку і споруд та прибудинкової території, ремонт, реконструкцію і технічне переоснащення будинку; - сплачувати ЖБК платежі за послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, ремонт, реконструкцію і технічне переоснащення будинку в об`ємах і строки, які встановлені рішенням загальних зборів членів ЖБК, якщо інше не зазначено у договорі; - виконувати вимоги "Правил користування приміщеннями житлових будинків"; - вчасно здійснювати оплату житлово-комунальних послуг, вносити внески і платежі в розмірі, встановленому загальними зборами членів ЖБК; - використовувати спільне майно багатоквартирного будинку тільки за його призначенням, не порушуючи при цьому права й інтереси інших членів ЖБК та власників жилих і/чи нежитлових приміщень; - відшкодовувати збитки, заподіяні майну членів ЖБК, власників квартир і/та нежитлових приміщень та спільному майну багатоквартирного будинку; - виконувати вимоги нормативно-правових актів України і договору. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується учасника справи, Відповідачі не є членами ЖБК. Відповідно до п. 11.2. статуту ЖБК "ЦЕНТРАЛЬНИЙ-25", внески і платежі на утримання будинку і споруд та прибудинкової територій вносяться членами ЖБК, власниками квартир, житлових і/чи нежитлових приміщень які не є членами ЖБК, в порядку і терміни затверджені загальними зборами членів ЖБК. Частка члена ЖБК, власника квартири, житлового і/чи нежитлового приміщення який не є членом ЖБК, у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку, встановлюється пропорційно до загальної площі квартири, житлового і/чи нежитлового приміщення, що перебувають у його власності або володінні і користуванні. Відповідно до п. 11.3. статуту ЖБК "ЦЕНТРАЛЬНИЙ-25", член ЖБК, власник квартири, житлового і/чи нежитлового приміщення зобов`язаний вносити внески (платежі) на утримання спільного майна незалежно від умов користування квартирою, житловим і/чи нежитловим приміщенням чи окремими об`єктами, що знаходяться в спільній власності. Відповідно до п. 11.4. статуту ЖБК "ЦЕНТРАЛЬНИЙ-25", розмір щомісячних платежів для оплати комунальних послуг визначається відповідно до показань приладів обліку і затвердженим у встановленому порядку тарифам, а при відсутності приладів обліку за нормами споживання та умовами договору. В матеріалах справи є розрахунок щомісячних платежів для оплати куманальних послуг (а.с. 33-34) Утримання і ремонт приміщень, які перебувають на балансі ЖБК "ЦЕНТРАЛЬНИЙ-25", здійснюються відповідно до чинного законодавства України. Видатки на утримання і ремонт приміщень або іншого майна, що перебуває у спільній власності, визначаються статутом ЖБК та договором про їх використання. Кошти за користування неподільним та загальним майном і обслуговування спільної власності сплачуються на банківський рахунок ЖБК "ЦЕНТРАЛЬНИЙ-25". Відповідно п. 9.1.11., 9.1.13, п. 9.1.14, п. 9.1.15. статуту, ЖБК "ЦЕНТРАЛЬНИЙ-25" має право: - встановлювати порядок оплати, перелік та розміри внесків і платежів на управління, експлуатацію, ремонт, реконструкцію і технічне переоснащення будинків і споруд та прибудинкової території; - захищати права і законні інтереси членів ЖБК у державних органах влади, органах місцевого самоврядування і у судах; - звертатися з позовом про притягнення до відповідальності члена ЖБК, власників квартир та нежитлових приміщень у випадках, передбачених чинним законодавством; - вимагати виконання свої обов`язків від членів ЖБК і власників квартир, житлових і/чи нежитлових приміщень. Відповідно до п. 12.2., п. 12.2.1. статуту ЖБК "ЦЕНТРАЛЬНИЙ-25", до компетенції правління відноситься, зокрема: - здійснення контролю за своєчасною сплатою членами ЖБК, власниками які не є членами ЖБК внесків і платежів та вжиття заходів по погашенню заборгованості. Голова правління забезпечує виконання рішень загальних зборів членів ЖБК і рішень правління, діє без доручення від імені ЖБК, укладає у межах своєї компетенції договори, розпоряджається коштами ЖБК відповідно до затвердженого кошторису. ЖБК "ЦЕНТРАЛЬНИЙ-25" здійснює утримання будинку та прибудинкової території, до складу якого входить: прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів, оплата праці технічного персоналу тощо, що підтверджується наданими до заяви переліками послуг з передбаченими статтями витрат. Зважаючи на зазначені положення закону та статуту, суд приходить до висновку, що ЖБК «Центральний 25» вправі встановлювати для мешканців будинку [ADDRESS] розмір платежів і внесків з утримання будинку. Щодо тверджень відповідача про відсутність договору між нею та позивачем щодо визначення розміру та порядку сплати за комунальні послуги суд зазначає наступне: Власники квартир\~у багатоквартирному\~будинку,\~ зобов`язані\~нести витрати\~по утриманню\~спільного неподільного\~майна незалежно\~від членства\~в обслуговуючій\~організації в\~розмірі затверджених\~в установленому\~порядку тарифів,\~а сам\~по собі факт\~відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг\~ не може бути підставою для звільнення споживача від оплати\~послуг\~у повному обсязі. Наведений висновок\~закріплено в\~постанові Верховного Суду від 05.04.2017 справа № 212/4917/15-ц та в силу ч.4 ст.263 ЦПК України підлягає врахуванню. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач не спростувала належними та допустимими доказами вимоги позивача в частині наявності у неї обов`язку зі сплати платежів за спожиті послуги з утримання будинку. Що стосується розміру заборгованості, то як вбачається зі змісту позовної заяви та виписки по особовому рахунку, позивачем заявлено вимогу про стягнення боргу за період з червня 2017 року по червень 2020 року. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] здійснювала свої розрахунки заборгованості за житлово-комунальні послуги та сплачувала грошові кошти на рахунок Позивача. Проаналізувавши надані копії квитанцій, а саме: -Квитанцію № б.н. від 03.09.2019р. на суму 313,89 грн., призначення платежу: за липень 2019 року; -Квитанцію № 9 від 01.10.2019р. на суму 306,89 грн., призначення платежу: "за комунальні послуги без встановлення конкретного поточного періоду за який сплачується"; -Квитанцію № 9 від 01.11.2019р. на суму 306,90 грн., призначення платежу: "за комунальні послуги без встановлення конкретного поточного періоду за який сплачується"; -Квитанцію № 31 від 10.12.2019р. на суму 307,00 грн., призначення платежу: "за комунальні послуги без встановлення конкретного поточного періоду за який сплачується"; -Квитанцію № б.н. від 27.01.2020р. на суму 627,78 грн., призначення платежу: за листопад, грудень 2019 року; -Квитанцію № 37 від 02.03.2020р. на суму 307,00 грн., призначення платежу: "за комунальні послуги без встановлення конкретного поточного періоду за який сплачується"; -Квитанцію № 77 від 05.05.2020р. на суму 307,00 грн., призначення платежу: "за комунальні послуги без встановлення конкретного поточного періоду за який сплачується"; -Квитанцію № 78 від 05.05.2020р. на суму 307,00 грн., призначення платежу: "за комунальні послуги без встановлення конкретного поточного періоду за який сплачується"; -Квитанцію № 25 від 29.05.2020р. на суму 307,00 грн., призначення платежу: "за комунальні послуги без встановлення конкретного поточного періоду за який сплачується"; -Квитанцію № 26 від 29.05.2020р. на суму 307,00 грн., призначення платежу: "за комунальні послуги без встановлення конкретного поточного періоду за який сплачується"; -Квитанцію № 30 від 15.07.2020р. на суму 307,00 грн., призначення платежу: "за комунальні послуги без встановлення конкретного поточного періоду за який сплачується"; -Квитанцію № 9 від 11.08.2020р. на суму 307,00 грн., призначення платежу: "за комунальні послуги без встановлення конкретного поточного періоду за який сплачується"; -Квитанцію № 20 від 11.09.2020р. на суму 307,00 грн., призначення платежу: "за комунальні послуги без встановлення конкретного поточного періоду за який сплачується"; -Квитанцію № 1 від 03.10.2020р. на суму 307,00 грн., призначення платежу: "за комунальні послуги без встановлення конкретного поточного періоду за який сплачується"; -Квитанцію № 17 від 14.11.2020р. на суму 307,00 грн., призначення платежу: "за комунальні послуги без встановлення конкретного поточного періоду за який сплачується"; -Квитанцію № б.н. від 08.12.2020р. на суму 307,00 грн., призначення платежу: за червень 2019р.; -Квитанцію № б.н. від 08.12.2020р. на суму 307,00 грн., призначення платежу: за листопад 2020р. Слід зазначити наступне, листом Міністерства з питань ЖКГ України № 12/1-64 від 17.05.2007 року зазначено, що «списання боргів за спожиті житлово-комунальні послуги чинним законодавством не передбачено». Виходячи з положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та «Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року № 237, виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства. Особовий рахунок відкритий на конкретного споживача у підприємства-виконавця житлово-комунальних послуг є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій підприємства-виконавця і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора, тобто підприємства-виконавця. Крім того, зобов`язання споживача щодо списання заборгованості за оплату комунальних послуг не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав. До такого висновку прийшла колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ по справі № 6-3986св14. Враховуючи той факт, що на момент подачі до суду позовної заяви у Відповідача-1 та Відповідача-2 за вказаною квартирою [ADDRESS] ) існував борг за період до 01.06.2017 року в розмірі 31281,29 грн. як вбачається з відомості ЖБК "Центральний-25" по квартирі [ADDRESS] , сума сплачених коштів за комунальні послуги без встановлення конкретного періоду оплати перераховувалась на погашення минулої заборгованості. Період за який Позивачем подано вимогу про стягнення заборгованості становить період з "01" червня 2017 року по "01" червня 2019 року. Виходячи з періоду проведення оплат [PERSON] за: червень - липень 2019 року, листопад - грудень 2019 року, листопад 2020 року на загальну суму 1555,67 грн., суми сплачених коштів та періоду за який вони проводилися [PERSON] , можна дійти висновку про те, що [PERSON] не визнаючи суму заборгованості почала проводити оплати за комунальні послуги вже після подачі позову до суду та за період, який не зазначений в позовній заяві та не є предметом спору. З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку про наявну заборгованість Відповідачів по справі перед Позивачем за період з в розмірі "01" червня 2017 року по "01" червня 2019 року в розмірі 12\~755, 26 гривень. Щодо заяви Відповідача про застосування строків позовної давності, то суд зазначає наступне. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.267 ч.3 ч.4 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В контексті спірних правовідносин суд зазначає, що предметом спору є стягнення заборгованості за щомісячними платежами, таким чином для кожного платежу позовна давність рахується окремо. З матеріалів справи слідує, що позивач звернувся до суду з позовом 05.06.2020 року, таким чином вимога про стягнення боргу за період з червня 2017 року по червень 2019 року подана без пропуску строку позовної давності. Відповідно до ч. 4\~ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує, а\~ст. 322 ЦК України\~наголошує на тому, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач, будучи власником майна, зобов`язаний його утримувати. Згідно\~ст. 509 ЦК України\~визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК України\~визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а\~ст. 527 ЦК України\~передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за період з червня 2017 по червень2019 року в розмірі 12\~755,26 гривень; Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідачів на його користь інфляційних витрат та 3% річних, то суд зазначає наступне: Відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 4\~ст. 263 ЦПК України\~передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 р. у справі № 686/21962/15-ц, зроблено висновок щодо можливості застосування положень ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~до спірних правовідносин. За вказаних обставин, вимога позивача про стягнення суми боргу з урахуванням інфляційних витрат та трьох відсотків річних є обґрунтованою. Що стосується судових витрат: Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 2102 грн. Стороною позивача надано докази розміру витрат на правову допомогу, які відповідно до ст.133 ЦПК України відносяться до судових витрат, та підлягають розподілу за результатом розгляду справи. Відповідно до вимог ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позовні вимоги задовольняються, з відповідачів в рівних частках на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у відповідному розмірі. Відповідно до ч.ч. 1-2ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Як вбачається з положень ч. 1ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з пунктами 2, 8 Постановою Пленуму ВСУ від 18.12.2009 року № 14 Про судове рішення по цивільній справі, рішення суду не повинно містити зайвої деталізації, яка не має правового значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124,129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ЖБК «Центральний-25» а відтак позовна заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved