Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-29 00:00:00

Позивачі звернулися до Деснянського районного суду м. Києва з даним позовом до відповідачки, зазначивши, що позивач 1 (донька відповідачки) та позивач 2 (онука відповідачки та донька позивача 1) та відповідач на підставі розпорядження органу приватизації Деснянського району № 398 від 30 січня 2009 року набули у власність квартиру [ADDRESS] , що підтверджується довідкою КВ-2021 № 24571 від 27.07.2021, довідкою № 217 від 10.06.2021. Разом з позивачами та відповідачкою у зазначеній квартирі проживає третя особа (чоловік позивача 1), що підтверджено паспортом та свідоцтвом про шлюб. Відповідно до технічного паспорту від 01.07.2021 та довідки КВ-2021 № 2457 від 01.07.2021 квартира [ADDRESS] складається з коридору площею 8,4 кв. м., ванна площею 3,0 кв. м., вбиральні площею 1,3 кв. м., кухні площею 8,3 кв. м., житлова кімната (приміщення 2) площею 17,4 кв. м., житлова кімната (приміщення 1) площею 12,3 кв. м., лоджиї площею 4,2 кв. м., лоджиї площею 4,3 кв. м., загальна площа квартири 59,3 кв. м., житлова площа 29,7 кв. м., підсобна площа 21,0 кв. м. Всі житлові кімнати є ізольованими. Особовий рахунок оформлений на відповідачку. У позивачів з відповідачем постійно виникають конфлікти щодо користування спільною квартирою. Позивачам та третій особі з боку відповідачки постійно чиняться спроби перешкодити користуванню житловими приміщеннями, що полягає в тому, що відповідач не дозволяє позивачам та третій особі користуватися кухнею і більшою частиною коридору, а також неодноразово погрожувала не пускати третю особу 1 (чоловіка позивача 1 та позивача 2 (онучку), до житлових кімнат або навіть змінити ключі від вхідних дверей. В результаті позивач 2 вимушена час від часу проживати за іншими адресами, а позивач 1 та третя особа 1 проживають в найменшій кімнаті площею 12,3 кв. м., де також перебувають речі та ліжко позивача 2 (доньки позивача 1), позивачка 2 час від часу проривається до кімнати, але після чергової сварки з відповідачем вимушена іти до іншого житла. В процесі цього тривалого конфлікту відповідач зайняла не погоджено з позивачами, найбільшу кімнату (приміщення 2) площею 17,4 кв. м., а також влаштувала в коридорі шкаф із речами, які збирає по дворах серед мусора, а на кухні перешкоджає позивачам користуватися плитою, яку закрила. Відповідач агресивно боронить підходи до своєї території. Загалом зайнята відповідачем кімната перебуває в антисанітарному стані тому, що завалена мусором і не прибирається. Отже відповідач перешкоджає позивачам та третій особі 1 у користуванні власністю, в тому числі, перешкоджає позивачу 2 мати постійний доступ до всіх її речей, які знаходяться в квартирі. Добровільно пустити позивачів до кухні і дозволити користуватися плиткою, визначити з ними порядок користування майном та усунути перешкоди в користуванні їх часткою квартири. Що знаходиться у спільній частковій власності, про що позивачі не однократно просили відповідача, відповідач відмовилася. Мирним шляхом відповідач відмовляється у домовленості, у зв`язку з чим позивачі вимушені були звернутися до суду за захистом порушених своїх прав. Позивачі мають намір залишити у своєму користуванні житлову кімнату площею 17,4 кв. метрів від загальної житлової площі квартири 29,7 кв. метрів. Ухвалою суду від 17.08.2021 позовна заява залишена без руху та надано час на усунення недоліків. Ухвалою суду від 01.09.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання позивачі не з`явилися, про час та місце слухання повідомленні належним чином, причин не явки суду не повідомили, але в той же час подали заяви про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися про час та місце слухання справи повідомлені належним часом, причини не явки суду не повідомили, про те на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказує, що позов необгрунтований та безпідставний і заперечує проти задоволення позову в повному обсязі. Треті особи в судове засідання не з`явилися про час та місце слухання справи повідомлені належним часом, причини не явки суду не повідомили. На адресу суду надійшла відповідь на відзив в якому позивачі вказують, що у відзиві аргументацію позивачів жодним належним та допустимим доказом спростовано не було. Позивачі відхиляють повністю заперечення, наведені у відзиві, оскілки вони є необгрунтованими та не підтверджені жодним доказом. Тому просять задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. На адресу суду надійшли заперечення на відповідь (відзива), в якому відповідачка вважає що у відповіді на відзив позивачі жодним чином не спростували правові позиції відповідача, натому позивачі намагаються перекрутити слова відповідача, зазначені у відзиві на позовну заяву. Враховуючи викладене просила у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Представник позивача та позивач позов підтримали та просила його задовільнити. Представник відповідача позов не визнав та просив відмовити в позові. Трейтя особа [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що позивачці 1, позивачці 2 та відповідачу належить по 1/3 частки. Коли приватизувалася квартира , позивач 1 проживала в квартирі колишнього чоловіка, потім два роки проживала на зйомній квартирі, а в 2019 році повернулася в дану квартиру. З відповідачкою (матір`ю) конфлікт з 13 років. Позивачка 2 в даній квартирі не проживає, проживає у квартирі чоловіка. Батько отримав дану квартиру вже після того, як позивачка 1 жила з першим чоловіком. Речей позивачки 2 у квартирі не має. Батько помер [INFO] , заборгованості з комунальних платежей нема, ділим так: відповідачка займає більшу площу, а платить 1/3 , а позивачі займають меншу площу а платять 2/3. Дослідивши письмові докази по справі в їх сукупності, оцінивши їх відповідно до ст.89 ЦПК України, їх належність, достатність, допустимість, достовірність та взаємний зв`язок між ними, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між сторонами по справі виникли правовідносини пов`язані з користуванням житловим приміщенням, яким на праві спільної часткової власності у рівних частках по 1/3 належить квартира за адресою: [ADDRESS] . Згідно з технічним паспортом, Відповідно до технічного паспорту від 01.07.2021 та довідки КВ-2021 № 2457 від 01.07.2021 квартира [ADDRESS] складається з коридору площею 8,4 кв. м., ванна площею 3,0 кв. м., вбиральні площею 1,3 кв. м., кухні площею 8,3 кв. м., житлова кімната (приміщення 2) площею 17,4 кв. м., житлова кімната (приміщення 1) площею 12,3 кв. м., лоджиї площею 4,2 кв. м., лоджиї площею 4,3 кв. м., загальна площа квартири 59,3 кв. м., житлова площа 29,7 кв. м., підсобна площа 21,0 кв. м. Всі житлові кімнати є ізольованими. Жилі кімнати в квартирі ізольовані. Як зазначили позивачі у позовній заяві, що вони із відповідачкою не можуть дійти згоди про порядок користування квартирою, а також про пропорційний розподіл витрат на її утримання, зокрема сплати житлово- комунальних послуг. У позивачів з відповідачем постійно виникають конфлікти щодо користування спільною квартирою. Позивачам та третій особі постійно чиняться спроби перешкодити користуванню житловими приміщеннями, що полягає в тому, що відповідач не дозволяє позивачам та третій особі користуватися кухнею і більшою частиною коридору, а також неодноразово погрожувала не пускати третю особу 1 (чоловіка позивача 1 та позивача 2 (онучку), до житлових кімнат або навіть змінити ключі від вхідних дверей. В результаті позивач 2 вимушена час від часу проживати за іншими адресами, а позивач 1 та третя особа 1 проживають в найменшій кімнаті площею 12,3 кв. м., де також перебувають речі та ліжко позивача 2 (доньки позивача 1), позивачка 2 час від часу проривається до кімнати, але після чергової сварки з відповідачем вимушена іти до іншого житла. В процесі цього тривалого конфлікту відповідач зайняла не погоджено з позивачами, найбільшу кімнату (приміщення 2) площею 17,4 кв. м., а також влаштувала в коридорі шкаф із речами, які збирає по дворах серед мусора, а на кухні перешкоджає позивачам користуватися плитою, яку закрила. Відповідач агресивно боронить підходи до своєї території. Загалом зайнята відповідачем кімната перебуває в антисанітарному стані тому, що завалена мусором і не прибирається. Отже відповідач перешкоджає позивачам та третій особі 1 у користуванні власністю, в тому числі, перешкоджає позивачу 2 мати постійний доступ до всіх її речей, які знаходяться в квартирі. Добровільно пустити позивачів до кухні і дозволити користуватися плиткою, визначити з ними порядок користування майном та усунути перешкоди в користуванні їх часткою квартири. Що знаходиться у спільній частковій власності, про що позивачі не однократно просили відповідача, відповідач відмовилася. Мирним шляхом відповідач відмовляється у домовленості, у зв`язку з чим позивачі вимушені були звернутися до суду за захистом порушених своїх прав. Стороною відповідачки у свою чергу зазначено про те, що відповідачка не чинить перешкод позивачам у користуванні спільною квартирою і доказів цього суду не надано. Стороною позивача не надано будь-якого підтвердження про встановлення порядку користування приміщеннями квартири або виділення їх часток в натурі. При цьому позивачі по справі із родиною займають кімнату розміром 12,3 кв.м., а відповідач кімнату площею 17,4 кв.м. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року) передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Непорушність права власності також закріплена в ст. 321 ЦК України. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном відповідної матеріальної компенсації. Дана норма свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.12.2019 року у справі № 639/2184/16-ц. Відповідно до пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду від 25 грудня 1995 (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998 року) № 15 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною часткою власності, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або ті, які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. З п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995 року (із наступними змінами) слідує, що у квартирі, яка є спільною частковою власністю може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Зі змісту ч. 1 ст. 383 ЦК України вбачається, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. При вирішенні спору стороною відповідачки не запропоновано іншого, альтернативного варіанту порядку користування спірною квартирою ніж той, який був запропонований позивачами. Суд звертає увагу сторін на те, що встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на таке майно, а тому виділені у користування приміщення можуть не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам. Критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.02.2016 р. у справі № 6-1500цс15. В ст. 47 Конституції України закріплено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник вправі вимагати усунення будь-яких перешкод, пов`язаних з володінням, розпорядженням і використанням власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Суд вважає необхідним встановити порядок користування квартирою відповідно до запропонованого позивачем варіанту. Таке рішення, на думку суду, буде відповідати інтересам сторін та не порушуватиме їх права на користування належною їм квартирою. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає можливим встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] наступним чином: у спільне користування [PERSON] та [PERSON] виділити житлову кімнату 17,4 кв.м. з лоджиєю; у користування [PERSON] виділити житлову кімнату площею 12,3 кв.м. з лоджиєю; у загальному користуванні [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] залишити коридору площею 8,4 кв. м., ванна площею 3,0 кв. м., вбиральні площею 1,3 кв. м., кухні площею 8,3 кв. м. Враховуючи наведене суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Судові витрати підлягають стягненню відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved