Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

28.12.2022 року позивач звернувся з позовом до суду та просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням та скасування (зняття) реєстрації місця проживання, а саме будинком [ADDRESS] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що даний будинок належить йому на праві приватної власності, а реєстрація вказаних осіб створює перешкоди в користуванні будинком, а саме в оплаті за комунальні послуги та інших платежів по утриманню, а також позбавляє можливості повноцінно скористатися субсидією, в зв`язку з чим він звернулася з позовом до суду. 05.01.2022 року відкрито провадження у справі та в порядку ст.ст. 274, 279 ЦПК України призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі у судове засідання не з`явився по невідомим причинам, відзив суду не надали, про час та місце розгляду справи повідомлялися шляхом публікації оголошень про виклик до суду на офіційному вебпорталі Судової влади України, також шляхом направлення поштової кореспонденції за адресою зареєстрованого місця проживання, та така неодноразово отримана ними особисто, про що свідчать зворотні рекомендовані повідомлення, які містяться в матеріалах справи Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Овідіопольської селищної ради Одеського району явку свого представника в судовому засіданні не забезпечила, при цьому представником органу Назаровою Т.В. до суду спрямовано заяву, відповідно до якої просила суд розглядати справу за її відсутності, не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення по справі. При ухваленні рішення просила суд взяти до уваги рішення виконавчого комітету Овідіопольської селищної ради від 24.05.2022 року № 234, та повністю підтримала вказаний висновок. У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не з`явився в судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини неявки; не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.11.2021 року на підставі свідоцтва 1307 від 13.11.2021 року приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Могила М.М. за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки Овідіопольської селищної ради Одеського району Одеської області № 2221 від 08.11.2021 року, [PERSON] є власником окремого житлового будинку [ADDRESS] . На цій житловій площі зареєстровано 4 чол.: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 15.11.2021 року, складеним депутатом Овідіопольської селищної ради VIII Авраменко С.В., 11.11.2021 року ніхто в будинку за адресою: [ADDRESS] не проживає, будинок потребує ремонту. Електропостачання, водопостачання та газопостачання - відсутнє. Згідно документів в будинку зареєстровані 4 особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зі слів [PERSON] вона разом зі сім`єю мешкає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Згідно зі статтею 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно статті 383 Цивільного кодексу власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. А відповідно до статті 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом із ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами й несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина, їхні діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із ним і ведуть спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права й обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Відповідно до частини першої статті 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У частині третій статті 71 вказаного кодексу наведено випадки, в яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Вичерпного переліку поважності причин не проживання в житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. В свою чергу доказами, що відповідач не проживає в спірному приміщенні, можуть бути зокрема: - правовстановлюючі документи, які підтверджують факт власності спірним майном; - довідка з ЖЕКу/ОСББ про склад сім`ї або проживаючих; - показання свідків; - матеріали судових або виконавчих проваджень; - документи про створення іншої сім`ї; - трудові контракти відповідача в іншій місцевості; - договори орендованого помешкання відповідачем у іншій місцевості / оплата комунальних послуг; - листи / телеграми з іншого регіону тощо. Згідно зі статтею 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Засадними принципами цивільного судочинства, як відомо, є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову, доводиться їхня достатність та переконливість. Позовні вимоги позивача, направлені на позбавлення відповідача права користування жилим приміщенням, а тому можуть бути задоволені лише на підставі переконливих, взаємоузгоджених і неспростовних доказів у справі. Відповідно до ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Стаття 391 ЦК України встановлює, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені законодавцем у ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів його сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Право громадян на житло передбачено ст. 10 Житлового кодексу УРСР. Статті 10, 59, 60 ЦПК України передбачають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відтак, на підставі наданих доказів судом встановлено, що [PERSON] відповідно до акту про реалізацію предмета іпотеки, складеного приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечком Д.М. 28.10.2021 року № 65064657 на праві власності належить майно, що складається з житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки місце розташування якої: [ADDRESS] . Позивачем заявлено вимогу про визнання [PERSON] , [PERSON] та малолітньої [PERSON] в інтересах якої діє законний представник [PERSON] такими що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] , проте [PERSON] одночасно з цим зазначає що відповідачі втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , та зазначає що реєстрація відповідачів в квартирі створює йому перешкоди, хоча спочатку зазначає саме про житловий будинок, як предмет спору. Крім того при зверненні до суду із позовом, позивач посилався на те, що відповідачі не проживають у спірному будинку, там відсутні їх особисті речі і на підтвердження цього факту надав суду копію акта про обстеження житлово-побутових умов проживання, тобто фактичне не проживання відповідачів за спірною адресою, хоча вся поштова кореспонденція яка надсилалася судом за спірною адресою отримана відповідачами особисто. Будь-яких інших доказів, які б доводили факт відсутності відповідачів у житловому приміщенні без поважних причин позивачем суду надано не було. Крім того, відповідно до рішення виконавчого комітету Овідіопольської селищної ради від 24.05.2022 року № 234 «Про затвердження висновку органу опіки та піклування щодо недоцільності визнання малолітньої [PERSON] , [INFO] , такою що втратила право користування житловим приміщенням (будинком)», вирішено недоцільним визнавати малолітню [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням (будинком) який знаходиться у власності [PERSON] з даного рішення також слідує, що відповідачі зареєстровані в спірному будинку і по сьогоднішній день, іншого житла та житла на праві власності не мають. Таким чином, суд приходить до висновку що позовні вимоги позивача про визнання [PERSON] , [PERSON] та малолітньої [PERSON] в інтересах якої діє законний представник [PERSON] такими що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] , проте [PERSON] є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed