Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-24 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просив встановити для нього земельний сервітут довжиною 20 м та шириною 3 м по земельній ділянці, яка належить для [PERSON] , яким надати можливість проїзду на транспортному засобі до його земельної ділянки з метою її обробітку та вивезення зібраного врожаю. Позов мотивований тим, що у користуванні позивача знаходиться земельна ділянка для ведення городництва орієнтовною площею 0,05 га, яка розташована в [ADDRESS] , власником якого є відповідач, проїзд до котрої постійно пролягав через земельні ділянки будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] , та був загальним для всіх осіб, які проживають поблизу та користуються земельними ділянками. В 2019 році [PERSON] заборонив для [PERSON] здійснювати проїзд до його городу, повідомив останнього, що частина земельної ділянки, на якій знаходився проїзд, ним приватизована. Також відповідач закрив проїзд брамою, котра замикається, тим самим позбавив позивача можливості належно користуватись своєю земельною ділянкою, що й спонукало його звернутись до суду. В судовому засіданні [PERSON] та його представник адвокат Кушнірук В.М. заявлений позов підтримали. [PERSON] та його представник адвокат Салюк І.В. в поданому відзиві (а.с.32-34), а також в ході розгляду справи позов не визнали, зазначивши, що позивачем не надано належних доказів про те, що саме він є власником чи користувачем земельної ділянки, до якої необхідно встановити проїзд, а також про неможливість здійснення проїзду до цієї земельної ділянки іншими способами. 23.07.2021 року в підготовчому судовому засіданні, за клопотанням позивача, ухвалою суду занесеною до протоколу судового засідання (а.с.59) до участі в справі в якості третіх осіб притягнуто Полонську міську раду та суміжного землекористувача [PERSON] 05.10.2021 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача адвоката Кушнірука В.М. та по справі призначено земельно-технічну експертизу, а провадження у справі зупинено (а.с.73-75). 17.03.2022 року у зв`язку з надходженням до суду висновку експерта поновлено провадження у справі (а.с.143), а 06.04.2022 року постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.151). Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши письмові докази, висновок судового експертизи, суд зазначає про таке. Встановлено, що за [PERSON] в листопаді 2005 року рішенням Полонського районного суду визнано в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований в [ADDRESS] (а.с.103). Відповідно до даних листа посвідченого секретарем Полонської міської ради, а також старостою Новоселицького старостинського округу Полонської міської ради ОТГ (а.с.55, 102) за цим домогосподарством згідно записів у погосподарських книгах, зокрема № 4 за 1991-1995 роки рахувалась земельна ділянка площею 0,39 га, яка складалась із 0,2500 га та 0,1400 га відповідно для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, котрі розташовувались біля зазначеного будинку ( [ADDRESS] ); а також ділянка орієнтовною площею 0,0500 га для ведення особистого селянського господарства, з місцем розташування [ADDRESS] , без номера, щодо якої позивач просив встановити проїзд. За даними договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, посвідчених нотаріально 09.03.2017 року, а також витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.43-49) [PERSON] купив у [PERSON] житловий будинок з господарськими спорудами та земельну ділянку загальною площею 0,2274 га кадастровий номер 6823685500:01:006:0219 для будівництва та обслуговування вказаного будинку, котрі розташовані в [ADDRESS] . Згідно показань свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також даних листа посвідченого старостою Новоселицького старостинського округу Полонської міської ради ОТГ (а.с.55), до 2017 року позивач за усною згодою бувшого власника [PERSON] здійснював проїзд до земельної ділянки площею 0,0474 га, розташованої по [ADDRESS] , через земельну ділянку, що знаходиться біля жилого будинку [ADDRESS] . [PERSON] , набувши право власності за вказаними вище договорами купівлі-продажу на житловий будинок та земельну ділянку, заборонив [PERSON] здійснювати такий проїзд. Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи (а.с.130, 138) позивач на дату проведення експертизи (лютий 2022 року) доступ до території земельної ділянки площею 0,0474 га, що в [ADDRESS] , якою він фактично користується, здійснює із [ADDRESS] (земельної ділянки з кадастровим номером 6823685500:01:006:0235) та будинковолодіння [ADDRESS] . Вирішуючи питання щодо законності позовних вимог суд виходить із такого. Частиною першою статті 15\~ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 цього ж Кодексу, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За положеннями ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.98 ЗК України право земельного сервітуту це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Відповідно до\~ст.99\~ЗК України власники або\~землекористувачі земельних\~ділянок чи\~інші заінтересовані\~особи можуть\~вимагати встановлення\~таких земельних\~сервітутів,\~зокрема право\~проїзду на\~транспортному засобі\~по наявному\~шляху,\~ інші земельні сервітути. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут) (ч.1 ст.100 ЗК України). За положеннями статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій особі, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом. Згідно зі статтею 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. У пункті 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК України і цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. Отже, закон вимагає від позивача надання суду доказів на підтвердження того, що нормальне використання своєї земельної ділянки неможливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. При цьому слід довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити яким-небудь іншим способом. Як вбачається із змісту позовної заяви [PERSON] не вказав про те, чи має бути запропонований ним земельний сервітут платним, або ж безоплатним, постійним чи на певний строк, а виходячи із принципу диспозитивності суд позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог. Відповідно до висновку вищевказаної судової земельно-технічної експертизи встановлено, що проїзд та прохід до земельної ділянки, якою користується позивач, можливий за трьома варіантами, а саме: 1) встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку з кадастровим номером 6823685500:01:006:0219, власником котрої є відповідач; 2) встановлення земельного сервітуту на територію будинковолодіння [ADDRESS] ; 3) встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку з кадастровим номером 6823685500:01:006:0235 та на територію будинковолодіння, що розташована за адресою [ADDRESS] . Таким чином, задоволення потреб [PERSON] щодо проїзду та проходу до земельної ділянки можливо здійснювати також іншими способами, а не тільки шляхом встановлення сервітуту на земельну ділянку яка знаходиться у власності [PERSON] , а відтак заявлена позивачем вимога не відповідає вище наведеним положенням земельного та цивільного закону. Крім цього суд зауважує, що [PERSON] не є власником або землекористувачем земельної ділянки площею 0,0474 га, розташованої в [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України, в редакції на листопад 2005 року, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди. \~ \~ \~ \~Згідно до ст.377 ЦК України, в редакції на листопад 2005 року, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. За положеннями п.п.14.1.73 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України землекористувачами визнаються\~ юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди. Вище наведеним рішенням суду за позивачем визнано право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований в [ADDRESS] , за яким рахувалась земельна ділянка площею 0,39 га, котра складалась: із 0,2500 га та 0,1400 га відповідно для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, котрі розташовувались біля зазначеного будинку ( [ADDRESS] ); а також орієнтовною площею 0,0500 га для ведення особистого селянського господарства, з місцем розташування [ADDRESS] без номера, до якої позивач просив встановити проїзд через земельну ділянку належну відповідачу. Таким чином, у зв`язку з набуттям [PERSON] права власності на зазначене домоволодіння, до нього на законних підставах могло перейти право користування лише земельною ділянкою, на якій розташований будинок, та частина ділянки, яка необхідна для його обслуговування, тобто в даному випадку не більше ніж 0,25 га. \~ \~ \~ \~В той же час, позивач не надав доказів, що він набув права на користування також земельною ділянкою площею 0,0474 га, котра розташована по [ADDRESS] та призначена до ведення особистого сільського господарства, що виключає можливість встановлення земельного сервітуту у виді проїзду та проходу через земельну ділянку належну відповідачу.

Outcome: dismissed