Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-05 00:00:00

У квітні 2022 року до суду звернулась [PERSON] із заявою, в якій просить встановити факт її постійного проживання на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем - своїм батьком [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , в період з 01 січня 2009 року до дня його смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Заява мотивована тим, що [INFO] помер батько заявниці [PERSON] , який за свого життя 18 травня 2011 року склав заповіт, яким заповів усе належне йому майно [PERSON] . Також зазначає, що з 16 жовтня 1998 року вона зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . При цьому, стверджує, що до своєї смерті батько постійно проживав із нею, вони мали з ним спільний побут, взаємні права та обов`язки, а в подальшому заявниця понесла витрати на поховання останнього, що підтверджується показаннями свідків. Хоча згідно з довідкою КП «ЖЕО № 2» ПМР і був зареєстрований у квартирі за адресою: [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] , яка не зареєстрована та не проживала за вказаною адресою. Крім того, в період з 2009 року до моменту смерті батько отримував виплату грошової допомоги як непрацюючому пенсіонеру. 10 лютого 2022 року заявниця звернулась до нотаріуса із заявою про відкриття спадкової справи після померлого батька, але отримала довідку про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що фактично спадщину не прийняла, так як зареєстрована за іншою адресою, а саме у будинку за адресою: [ADDRESS] , а не за адресою місця реєстрації померлого батька: [ADDRESS] . Встановлення юридичного факту постійного проживання разом зі спадкодавцем необхідно заявниці для оформлення спадщини. Від представника заінтересованої особи до суду надійшли письмові заперечення на заяву, в яких зазначив, що в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження факту ведення із спадкодавцем спільного господарства, наявності взаємних прав та обов`язків, а також участі у витратах по утриманню квартири тощо. На підставі викладеного, просив відмовити у задоволенні поданої заяви. В судовому засіданні представник заявника заяву підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Представник заінтересованої особи Полтавської міської ради в судовому засіданні проти задоволення вимог заяви заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях, вважав, що подана заява не підлягає задоволенню. Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків та дослідивши надані докази, суд дійшов до таких висновків. Судом установлено, що [INFO] помер батько заявниці [PERSON] , про що 06 січня 2021 року складено відповідний актовий запис № 35, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) а. с. 9). Родинні відносини між заявницею [PERSON] та померлим як батьком та дочкою підтверджуються копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Октябрським РВ Полтавської області від 21 квітня 1967 року, паспорта [PERSON] та Витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № № 00034442795, 00034443425 від 29 грудня 2021 року з відомостями про зміну прізвища останньої (а. с. 4-5, 6, 10-11). Після смерті [PERSON] залишилася спадщина на все належне йому майно. Разом із тим, за свого життя останнім був складений заповіт від 18 травня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Карбан Є. О. та зареєстрований у спадковому реєстрі за № 48661259, згідно з яким на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все рухоме та нерухоме майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповідає [PERSON] (а. с. 12, 13). Як видно з копії довідки комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради № 41 від 17 січня 2022 року [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 21 березня 1975 року по день смерті (а. с. 20). Такі ж дані щодо зареєстрованого місця проживання померлого [PERSON] містяться в лікарському свідоцтві про смерть № 51 від 04 січня 2022 року (а. с. 21). У лютому 2021 року заявниця звернулась до нотаріуса з метою відкриття спадкової справи після померлого батька, однак листом приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Цвітохи Ю. М. № 77/01-16 від 10 лютого 2021 року їй в цьому було відмовлено у зв`язку з пропущенням строків про прийняття спадщини (а. с. 22). [PERSON] у своїй заяві стверджує, що з січня 2009 року по день смерті батька [PERSON] вони проживали з ним разом та вели спільне господарство за адресою: [ADDRESS] . Допитаний в судовому засідання як свідок [PERSON] пояснив суду, що приблизно з 1998 року [PERSON] проживала по сусідству з ними в будинку [ADDRESS] . З 2009 року заявниця забрала батька [PERSON] до себе на постійне місце проживання, де піклувалася за ним до моменту його смерті. Після чого свідок допомагав їй із похованням батька та був присутній на похоронах. Свідок [PERSON] повідомила суд, що працювала з [PERSON] у АТ «Укргазвидобування», а отримавши квартири, їх сім`ї почали проживати по сусідству по [ADDRESS] . Після погіршення стану здоров`я батьків [PERSON] забрала їх до себе на постійне проживання, оскільки вони вже не могли самостійно проживати. Зокрема, батько [PERSON] з 2009 року до дня смерті жив з нею за адресою: [ADDRESS] , де свідок його часто провідувала, оскільки вони товаришували й продовжували підтримувати хороші відносини, той був гарно доглянутий, хоча перед смертю дуже хворів. Крім того, згідно з копією листа № ПГВ004.1.3.3-422 від 28 січня 2022 року видно, що філією ГПУ «Полтавагазвидобування» здійснювалися виплати грошової допомоги своєму непрацюючому пенсіонеру [PERSON] на підставі вимог Колективного договору АТ «Укргазвидобування», що підтверджується довідкою про доходи. Виплати здійснювалися через Укрпошту за адресою: [ADDRESS] , грошові кошти були отримані у повному обсязі (а. с. 18, 19). Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Статтею 315 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Частиною другою даної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з роз`ясненнями, що викладені в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. За позицією Пленуму Верховного Суду України, яка викладена у п. 2, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами, або підставою для їх обмеження. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. За змістом п. п. 3.21., 3.22. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Відтак, до спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Отже, в судовому засіданні з`ясовано, що [PERSON] постійно проживала за місцем реєстрації зі спадкодавцем своїм батьком [PERSON] по [ADDRESS] , де вони вели спільне господарство з 2009 року по день його смерті - [INFO] , однак останній на момент смерті проживав за цією адресою без реєстрації. Зазначений факт знайшов своє підтвердження у судовому засіданні на підставі досліджених судом письмових доказів та показань допитаних свідків. Метою встановлення факту спільного постійного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Таким чином, оскільки встановлення зазначеного юридичного факту необхідне [PERSON] для реалізації права на спадщину, у свою чергу, вимоги заяви не містять в собі спору про право і його наступним вирішенням, тоді як заперечення заінтересованої особи висловлені лише щодо належності та допустимості окремих доказів, але такі аргументи не знайшли свого підтвердження, а тому суд вважає за можливе заяву [PERSON] задовольнити.

Outcome: approved