Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-24 00:00:00

У січні 2022 року [PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дітей. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що шлюб із відповідачем розірвано на підставі рішення суду від 01 квітня 2015 року. Від шлюбу у сторін народилось двоє дітей, які на даний час є неповнолітніми. Доньки [PERSON] та [PERSON] [INFO] . Рішенням Івано-Франківського міського суду від 06.10.2021 року змінено розмір аліментів, які стягувались з відповідача, а саме присуджено стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти в розмірі 1500 гривень на кожну дитину. Позивач вказує, що несе додаткові витрати на утримання дітей, на їх лікування та розвиток здібностей. А саме, у доньки [PERSON] проблеми з зором, позивач витратила в 2021 році на лікування 12286 гривень, також донька проходила лікування в лікаря дерматолога, на що було витрачено 542 гривні. А також, протягом 2020-2021 років донька [PERSON] лікувалась в лікарів ендокринолога та стоматолога, вартість лікування становила 5910,08 гривень. Окрім цього, діти навчаються на першому курсі за спеціальністю «Лікувальна справа» в КЗФПО «Івано-Франківський медичний фаховий коледж», позивачка придбавала одяг та канцтовари на суму 4340 гривень. Вказала, що донька [PERSON] також відвідує заняття з тхеквондо, вартість яких за період з 2020 по 2021 рік становить 9874 гривні. Просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання дітей в загальному розмірі 16476,04 гривень. 15.02.2022 року від [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову. З тих правових підстав, що у нього відсутня матеріальна можливість сплачувати додаткові витрати на утримання дітей. Вказав, що внаслідок поранення в січні 2018 року йому встановлено третю групу інвалідності. Він є пенсіонером та отримує пенсію в розмірі 8000 гривень. Має на утриманні непрацездатну матір. Вказує, що позивачем не доведено належними доказами витрати на навчання дітей. Щодо витрат на лікування вказав, що сторони спору є учасниками бойових дій, в свою чергу, діти учасників бойових дій мають право на отримання безкоштовних ліків, позивач не надала доказів, що придбані нею медичні препарати були куплені за призначенням лікаря. Вказані позивачкою витрати мають покриватись аліментами, та не є додатковими витратами. У судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав наведених в ньому. Зазначила, що розмір аліментів, які сплачує відповідач є недостатнім для належного матеріального забезпечення дітей. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтв про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] батьками [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідок від 01.09.2021 року виданої КЗФПО «Івано-Франківський медичний фаховий коледж» Івано-Франківської обласної ради [PERSON] та [PERSON] навчаються в вказаному закладі, термін закінчення коледжу - червень 2025 року. 09 грудня 2021 року постановою Івано-Франківського апеляційного суду рішення Івано-Франківського міського суду від 06 жовтня 2021 року, яким зменшено розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] та присуджено стягувати з нього аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] в твердій грошовій сумі по 1500 гривень на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Позивачка стверджує, що у дітей є проблеми із зором, зокрема на лікування дочки [PERSON] вона витратила 12 286 грн. 20 коп. Такі твердження позивачки є обґрунтованими та така сума витрат підтверджена належними доказами, що містяться в матеріалах справи. До позовної заяви в обґрунтування витрат на придбання одягу долучено: товарний чек від 22.08.2021 року, товар «дж.жіночі» - вартість 590 гривень, товарний чек без дати та номеру за товар «штани чорні Lilya» на суму 595 гривень, товарний чек від 11 серпня 2021 на товари «штани спортивні» на суму 780 гривень, накладну без номеру від 22.08.2021 року на товар «халат медичний» на суму 420 гривень, накладна без номеру від 11.08.2021 на товари халат медичний (2шт) та шапка (2 шт) на суму 900 гривень, накладна від 11.08.2021 без номеру на товари халат медичний та тапки на суму 540 гривень. Позивачка стверджує, що у зв`язку з навчанням доньок вона витратила на одяг, канцтовари грошові кошти в сумі 4340 грн. Але, вказана сума грошових коштів не може враховуватись до додаткових витрат, а повинна покриватись розміром аліментів, які сплачуються відповідачем, тому суд не враховує їх додаткових витрат та вони не підлягають відшкодуванню. В обґрунтування додаткових витрат на лікування у ендокринолога та стоматолога долучено: товарний чек без дати та номеру за стоматологічні послуги в розмірі 400 гривень, три фіскальних чека ТзОВ «Подорожник Станіславів» аптека, за придбані лікарські засоби: нормарін алерджі спрей - 208,99 гривень, тазалок краплі 892,99 гривень, магнікум таблетки - 279,98 гривень, фолієва кислота таблетки - 67,80 гривень, йодомарин таблетки - 109,99 гривень, цефоселен йод чистий капсули - 255,99 гривень (а.с. 15); рахунок №А8336-21 від 26.06.2021 ПП «Пріма МЕД» на суму 615 гривень. А також чотири фіскальних чеки ТзОВ 2ФК «Здорова родина» за купівлю лікарських засобів на загальну суму 519,80 гривень (а.с.18). Позивачка вказує вартість лікування дочки у ендокринолога та стоматолога - 5910 грн. 08 коп., але обґрунтованою сума 4249 грн. 40 коп. згідно наданих квитанцій. Також позивачем долучено копії фіскальних чеків Приват Банк (а.с.17-18) на суми 337,88 гривень, 458,13 гривень, 864,90 гривень, 187,50 гривень. Суд звертає увагу, що вказані чеки не є належними та достовірними доказами, оскільки дублюються, в них не зазначено лікарських засобів, що були придбані, в призначені платежу кожного з них вказано «покупка». Тому на підставі них, не можна встановити дійсні обставини справи та вони не підтверджують понесення витрат на лікування дочки у ендокринолога та стоматолога, як вказує позивачка. Згідно консультативної довідки медичний центр «Ефект» лікарем дерматологом видано консультативну довідку [PERSON] та призначено лікування. Позивачкою долучено копії фіскальних чеків ТОВ «Іва-Фарм» за купівлю препарату іоксізон на суму 73 гривні, ТзОВ «Подорожник Станіславів» за купівлю препарату нав веган шкіра, нігті, волосся капсули - вартістю 356,99 гривень, ТОВ «ФК «Здорова родина» за купівлю препарату бета лік. мазь вартістю 113 гривень (а.с.26). На лікування дочки [PERSON] у дерматолога позивачкою було витрачено 542 грн., що підтверджено належними доказами. Щодо долучених позивачкою квитанцій ПАТ КБ «ПриватБанк» про сплату на користь [PERSON] грошових коштів, в підтвердження понесених витрат по оплаті відвідування дочкою занять з тхеквондо (а.с. 19-25). Вказані квитанції суд не приймає до уваги, оскільки зазначені квитанції не є належним та допустимим доказом, в обґрунтування розміру витрат. Не містять інформацію щодо предмета доказування, в квитанціях відсутні призначення платежу, відтак взагалі. Тому при вирішенні спору суд бере до уваги лише надану позивачкою квитанцію від 04.09.2021 року на суму 600 гривень (а.с.19). Суд звертає увагу щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Стаття 185 СК України встановлює, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами. Визначення обставин, які можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду, який розглядає позов про визначення розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину, зумовлених особливими обставинами. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини або чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Тому розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Верховний Суд України у постанові від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 зазначив, що положення статті 185 СК стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 21 лютого 2018 року у справі № 127/16614/15-ц та від 01 квітня 2019 року у справі № 233/3518/17. У судовому засіданні було встановлено, що позивачка понесла певні витрати на лікування дітей та розвиток їх здібностей. Відповідач, як батько дитини, участі у цих витратах не приймав. Відповідач у відзиві на позов не визнав понесені позивачкою витрати та заперечував проти стягнення з нього на користь позивачки суми понесених нею витрат. Однак суд ставиться критично до незгоди відповідача із понесеними позивачкою додатковими витратами на дітей, оскільки наявність на утриманні в відповідача матері не позбавляє відповідача необхідності забезпечувати належний рівень розвитку та утримання спільних з позивачкою дітей. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд зазначає, що витрати на купівлю одягу та канцтоварів не підлягають до стягнення, оскільки ці витрати не є додатковими, що викликані особливими обставинами. Такі витрати мають покриватися витратами матері на утримання дітей та аліментними платежами батька. В ухвалі Верховного Суду від 30.04.2018 р. у справі № 522/6424/16-ц зазначено, що витрати з придбання канцелярських товарів, одягу та взуття є такими, що не відносяться до додаткових витрат у розумінні статті 185 СК України, а входять до складу аліментних платежів. Щодо витрат на купівлю ліків то такі підлягають задоволенню частково в розмірі 4249,40 гривень, витрати на купівлю лінз та обстеження в лікаря окуліста обґрунтовано належними правовими підставами. Таким чином, загальний розмір витрат, що понесла позивачка складає 17578,58 гривень, половина яких в розмірі 8789,29 гривень підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути 992,40 гривень судового збору на користь держави. На підставі ст. ст. 180, 185, 199 СК України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: partial