Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-19 00:00:00

Позивачка вказує, що з жовтня 2004 року по 12.07.2007 перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . За період спільного проживання у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Батьком дитини являється відповідач. Шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано з підстав фактичного припинення шлюбних відносин та небажання відповідача виконувати роль батька для їх доньки, а також матеріально утримувати її ще з початку 2006 року. Позивачка стверджує, що відповідач не підтримує їх ні матеріально, ні морально. Він не піклується та не цікавиться фізичним та духовним розвитком доньки. Маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні своєї дитини, відповідач з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно до рішення Романівського районного суду Житомирської області від 19.07.2006 з [PERSON] на користь позивачки стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] . Станом на 21.10.2021 за відповідачем рахується заборгованість зі сплати аліментів у сумі 133760, 84 грн. [PERSON] , [INFO] , проживає із позивачкою, яка самостійно несе витрати на утримання дитини та її повноцінний розвиток. У звязку із тим, що відповідач відмовляється виконувати свої батьківські обов`язки щодо доньки [PERSON] , позивачка вимушена звернутися до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав. Позивачка у судове засідання на розгляд справи не з`явилася, однак у поданій заяві вказала, що позовні вимоги підтримує в повному об`ємі та просить справу слухати у її відсутності. Представник служби у справах дітей Романівської селищної ради Житомирського району Житомирської області у судове засідання на розгляд справи не з`явився, однак у заяві, що надійшла на адресу суду зазначив, що проти задоволення заявлених позовних вимог не заперечує та просить справу слухати у його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про визнання позову, просив розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] значаться [PERSON] та [PERSON] . 12 липня 2007 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . 01.10.2011 відділом ДРАЦС Романівського РУЮ у Житомирській області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що стверджується відміткою про сімейний стан у паспорті позивачки. Відповідно до довідки №198-23/2021/11956 від 21.10.2021, виданої Любарським відділом державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрально-західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Хмельницький) вбачається, що у Відділі на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист виданий Романівським районним судом Житомирської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів щомісячно у розмірі ј частини усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Станом на 21.10.2021 заборгованість по аліментним платежам становить - 133760,84 грн. Із довідки №473 від 27.10.2021 виданої Опорним закладом загальної освіти «Романівська гімназія» Романівської селищної ради вбачається, що [PERSON] не брав участі у вихованні та навчанні своєї доньки. Отже, матеріали справи вказують, що відповідач не приділяє уваги по вихованню своєї доньки [PERSON] , її життям та вихованням взагалі не цікавиться, матеріальної допомоги не надає. Згідно ч.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.1 ст.9 Конвенції «Про права дитини» держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про неї. У відповідності із ст.164 Сімейного Кодексу України однією із підстав для позбавлення батьківських прав є ухилення батьків, чи когось одного з них від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення, і поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] , будучи батьком неповнолітньої [PERSON] повністю ухиляється від виконання передбачених законом обов`язків, не надає будь-якої матеріальної допомоги на її утримання, не відвідує, не турбується про фізичний і духовний розвиток, не займається її вихованням та навчанням, визнання ним позову визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до довідки №1406 від 22.11.2021 виданої Романівським відділом №7 управління соціального захисту населення вбачається, що позивачка перебуває на обліку в управлінні і отримує державну допомогу малозабезпеченим сім`ям, а тому згідно п.п. г п.2 ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір» звільняється від сплати судового збору. Оскільки рішення ухвалено на користь позивачки, яка звільнена від сплати судового збору, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір.

Outcome: approved