Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в сумі 20000 доларів США. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] надала в борг [PERSON] грошові кошти в сумі 20000,0 доларів США. На підтвердження отримання коштів відповідачем 01.10.2010 було надано розписку в якій зазначено, що [PERSON] підтверджує що він 01.10.2010 отримав від [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 20000,0 доларів США, які зобов`язався повернути [PERSON] до 01.01.2020 року, або достроково за її письмовою вимогою протягом 3-х днів. У разі прострочення повернення грошових коштів, він зобов`язувався повернути борг в сумі 20000,0 доларів США з урахуванням індексу інфляції та 3% річних від суми прострочення за весь час. Однак, після спливу обумовленої дати повернення боргу, незважаючи на досить тривалий час користування позикою, по сьогоднішній день, взяті на себе зобов`язання відповідач так і не виконав. Гроші отримані в бор не повернув. На письмову вимогу позивача про повернення боргу, письмово її повідомив, що він не може виконати взяті на себе грошові зобов`язання, в зв`язку з відсутністю в нього коштів в сумі 20000,0 доларів США. З огляду на викладене, позивач звернулась до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 04 квітня 2021 року провадження у справі відкрито за правилами загального підготовчого провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суд увід 26 січня 2022 року підготовче провадження у справі закрито. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися. Представник позивача адвокат Весеньов Є.В., надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. Позовну заяву підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, відомостей про поважність причин неявки суду не надав, у зв`язку з чим зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Судом встановлено, що 10 січня 2010 року була складена розписка, відповідно до якої [PERSON] отримав в борг у [PERSON] 20000 доларів США. Отриману позику в сумі 20000,0 доларів США [PERSON] зобов`язався повернути [PERSON] до 01.01.2020, або достроково за її письмовою вимогою. У зв`язку із чим, зобов`язався за першою вимогою [PERSON] повернути їй отриману ним позику в сумі 20000,0 доларів США протягом 3-х днів з дня отримання вимоги. В разі прострочення повернення отриманих ним в позику коштів в розмірі 20000,0 доларів США, зобов`язався повернути ці кошти з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3-х відсотків річних від простроченої суми. Відповідно до ст.ст. 512, 516 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути змінений внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника. Позивач звернулась до відповідача з вимогою протягом трьох днів повернути борг в сумі 20000,0 доларів США. Проте, відповідач надав їй письмову відповідь, з якої вбачається, що останній не може виконати взяті на нього грошові зобов`язання щодо повернення боргу в розмірі 20000,0 доларів США, оскільки на даний момент не має також можливості у зв`язку із відсутністю в нього такої суми коштів. Отже, на момент звернення позивача до суду з даним позовом, відповідач кошти отримані ним в борг від позивача в розмірі 20000,0 доларів США не повернув, взятих на себе зобов`язань не виконав. Відповідно до положень статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів та інших правочинів (ч.2 ст. 509 ЦК). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Зі змісту представленої письмової розписки убачається, що в ній зазначені: сторони зобов`язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передана та отримана у власність саме за договором позики, мета отримання грошових коштів та зобов`язання їх повернути в конкретний строк і в установленому порядку. У наявності у тексті розписки є особистий підпис позичальника [PERSON] . Стаття 204 ЦК України передбачає презумпцію правомірності правочину, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 1046 Цивільного кодексу України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до норм чинного цивільного законодавства договір позики відноситься до реальних договорів, тому передача грошей або речей є не тільки виконання договору, але й його укладення. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року N 959-XII "Про зовнішньоекономічну діяльність", Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (далі - Декрет N 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року N 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті". Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Така правова позиція викладена в Постанові ВПВС (справа № 373/2054/16ц, 16.01.2019). Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, судом було встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, в зв`язку з чим, суд вважає, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума боргу за договором позики від 10.01.2010 в розмірі 20000 доларів США. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Частиною 2 ст.141 ЦПК України встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд враховує, що при зверненні до суду з даним позовом, позивачем не було сплачено судовий збір. В той же час, ціна позовних вимог становить 20000,0 доларів США, що є еквівалентом 534904грн. з урахування курсу долара НБУ (26,7452грн. за 1 долар США) станом на день подання позовної заяви (09.09.2021). Відповідно до пп.1 п.1 ч.2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою справляється у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет» станом на 01.01.2021 прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2270грн. За таких обставин, з урахуванням викладеного, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 5349,04грн.

Outcome: approved