Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок нападу собаки, мотивуючи позовні вимоги тим, що 24.01.2021 близько 20:00 год., коли позивач поверталась з роботи, то проходила біля домогосподарства, належного [PERSON] , розташованого по [ADDRESS] , де з під воріт раптово вискочив пес породи вівчарка, чорного окрасу, який належить власнику даного домогосподарства, та накинувся на позивача, міцно вкусивши та тримавши за руку. Позивач намагалась вирватись та ледь спромоглася «відірвати» свою руку з-під зубів собаки. Не зважаючи на її крик, агресивна собака не відходила від неї та гарчала, намагаючись знову накинутись. Вівчарка знаходилась без супроводу її власником, поза місцем постійного утримання тварини, не мала спеціального поводка для вигулу та намордника. Позивач перебувала в шоковому стані, її трусив озноб, не могла навіть говорити, лише видавлювався крик. В результаті цієї події позивач отримала тілесні ушкодження. Рана від укусів носила рваний характер. В закладі охорони здоров`я їй накладали шви, загоєння рани мало довготривалий характер, що підтверджується відповіддю КНП «ТМО «ВОЦЕМДМК ВОР» та відповіддю КНП «Тульчинська ЦРЛ» Тульчинської міської ради, випискою із амбулаторної карти позивача від 24.06.2021, висновком експерта №12 від 05.02.2021. Позивач звернулася із заявою до органів внутрішніх справ про притягнення відповідача до відповідальності. За заявою позивача до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №1202102018000026 від 01.02.2021 були внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України та проведено досудове розслідування. В рамках проведеного досудового розслідування був проведений слідчий експеримент за участю потерпілої, про що складено протокол проведення слідчого експерименту від 19.02.2021; проведена судово-медична експертиза; проведена слідча дія пред`явлення для впізнання за фотознімками, про що складено протокол від 19.02.2021; допитані свідки, про що складені відповідні протоколи. В результаті проведеного досудового розслідування було встановлено, що [PERSON] покусав собака на кличку « БЛЕК », [INFO] , породи вівчарка, масть чорна, власником якої є [PERSON] , [INFO] , житель [ADDRESS] , що підтверджується копією постанови про закриття кримінального провадження від 24.02.2021. Згідно підсумків висновку експерта №12 від 05.02.2021 у гр. [PERSON] мали місце тілесні ушкодження у вигляді укушених ран в ділянці лівого передпліччя, дані тілесні ушкодження виникли від дії зубів тварини внаслідок укусу, і по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. За приписами ст.128 КК України кримінальна відповідальність за цією статтею настає за необережне тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, а тому кримінальне провадження № 1202102018000026 від 01.02.2021 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст.128 КК України було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ст.128 КК України, Разом з тим, відносно відповідача був складений протокол про адміністративне правопорушення від 03.03.2021 серії ВАБ №369671, згідно якого 24.01.2021 о 20:10 год. [PERSON] в [ADDRESS] неналежно утримував свою собаку породи німецька вівчарка, внаслідок чого собака вкусив [PERSON] , чим наніс їй легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. В результаті розгляду Тульчинським районним судом Вінницької області даного адміністративного матеріалу у справі №148/437/21 була винесена постанова від 14.05.2021, відповідно до якої, посадовою особою, якою складено протокол про адміністративне правопорушення не дотримано вимог КУпАП, та не встановлено конкретних дій, які б могли інкримінуватись особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, визначених диспозицією статті 154 ч.2 КУпАП, провадження у даній справі закрито. Таким чином, в результаті неправильно складеного працівниками поліції протоколу про адміністративне правопорушення відповідач уникнув адміністративної відповідальності. Разом з тим, у зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень позивачем саме через напад собаки належної відповідачу, що встановлено досудовим слідством у кримінальному провадженні № 1202102018000026 від 01.02.2021, позивач має право вимагати відшкодування майнової та моральної шкоди. Так, позивач внаслідок нападу на неї собаки відповідача в результаті чого її здоров`ю завдана шкода, понесла витрати (збитки) на придбанні ліків та медичних препаратів у розмірі 1441,47 грн. Також, для відновлення свого порушеного права, позивач потребувала правничої допомоги, яка їй надавалась при зверненні до правоохоронних органів та при розгляді в суді адміністративного матеріалу щодо притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, в результаті чого, вона понесла витрати (збитки) пов`язані з оплатою послуг адвоката у розмірі 7000 грн., що підтверджено відповідними документами. Крім матеріальної (майнової) шкоди, внаслідок нападу собаки, позивачу була заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та душевних стражданнях, які вона зазнала у зв`язку з нападом тварини. В результаті цієї події позивач дуже сильно злякалася і не спала кілька ночей через сильний біль руки. У позивача був дуже сильний емоційний стрес та шок. Позивача було госпіталізовано до Тульчинської ЦРЛ, де на місце укусу накладено шви, які зняті 05.02.2021. До цього стан здоров`я позивача погіршувався. 13.03.2021 болі не проходили, у зв`язку з чим позивач знову була змушена зверталась за медичною допомогою та весь цей час проходити курс лікування. Болі в руці відчуваються дотепер. Позивач ушкодженою рукою не може виконувати фізичну працю по домогосподарству та по роботі. Порушився нормальний хід її життя. Окрім того вона зазнала також вимушені зміни у зв`язку з відновленням своїх прав. Тепер позивач панічно боїться собак. Панічні атаки наступають кожного разу, коли позивач йде з роботи або на роботу та проходить біля домогосподарства відповідача. Позивач відчуває себе ущемлено, перебуває в депресії, настрій міняється дуже часто. Всього цього не сталося б, якби собака бійцівської породи, яка є джерелом підвищеної небезпеки для оточуючих, був прив`язаний, і власник реагував на скарги людей та слідкував би за належне утримання тварини. Відповідач компенсувати збитки відмовляється. З урахуванням часу хвороби позивача, тривалості страждань, спричиненого душевного та фізичного болю, порушення спокою, вимушених змін, погіршення стану її здоров`я внаслідок тілесних ушкоджень та внаслідок перенесеного потрясіння, відмови відповідача вирішити ситуацію мирно, попросити вибачення та компенсувати причинену їй матеріальну шкоду, позивач оцінила моральну шкоду в розмірі 10000 грн. В зв`язку з даними обставинами позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Просить стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду (збитки) у розмір 8441,47 гпн та моральну шкоду у розмірі 10000 грн, стягнути витрати на послуги адвоката в розмірі 5000 грн. В судове засідання 07.06.2022 позивач та її представник не з`явилися, від представника позивача надійшла заява, згідно якої остання просить розгляд справи продовжити за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судовому засідання 03.05.2022 позивач та її представник підтримала позовні вимоги, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просили позов задовольнити. В судове засідання 07.06.2022 відповідач та його представник не з`явились. Від представника відповідача надійшла заява, відповідно до якої він просить судове засідання провести у відсутнсть відповідача та його представника, в задоволенні позовних вимог відмовити. Також вказав, що в судовому засіданні не було підтверджено, що належна відповідачу собака здійснила напад на [PERSON] та завдала їй шкоди. Окрім того, відсутні докази на підтвердження належності собаки на кличку "Блек" до породи Німецька вівчарка, а тому відповідальність для власника об`єкту підвищеної небезпеки не наступає. В судовому засіданні 03.05.2022 відповідач та його представник позовні вимоги не визнали та просили відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві. Відповідач вказав, що на фото, яке було пред`явлено позивачу для впізнання, зображена собака, яка належить йому. Відповідно до наявного в матеріалах справи відзиву, відповідач вказав, що заперечує проти задоволення позовних вимог та просить відмовити в їх задоволенні у зв`язку з необгрунтованістю. Так, матеріали справи не містять беззаперечних доказів, що належна йому собака здійснила напад на позивача та завдалі їй шкоди. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження належної йому собаки на кличку "Блек" до породи собаки Німецька вівчарка. Жодним чином не доведено розмір моральної шкоди в розмірі 10000 грн. Доказів на підтвердження його вини та протиправної поведінки позивачем не надано. Допитаний в судовому засіданні 03.05.2022 свідок [PERSON] суду показав, що одного разу, коли він йшов ввечері повз подвір`я відповідача, то на нього з воріт накинувся собака останнього. Він на нього накричав і той втік. Були випадки, коли собака бігав по вулиці. Під ворітьми даний собака пролазить. Про обставини подій з [PERSON] йому відомо зі слів останньої. Заслухавши учасників справи, свідка, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до фотокопії постанови про закриття кримінального провадження від 24.02.2021 (а.с.20) вбачається, що до чергової частини Тульчинського РВП у Вінницькій області надійшла заява від [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] , про те, що 24.01.2021 біля 20.10 год. собака породи вівчарка, що належить її сусіду [PERSON] , жителю [ADDRESS] , спричинила їй тілесні ушкодження. 01.02.2021 матеріали кримінального провадження було внесено до ЄРДР за №12021020180000026 та розпочато кримінальне розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України. Відповідно до висновку №12 від 05.02.2021, виданого завідуючим Тульчинським відділенням Вінницького обласного бюро СМЕ Бондаренко Г.М., у [PERSON] мали місце тілесні ушкодження у вигляді укушених ран в ділянці лівого передпліччя. Дані тілесні ушкодження виникли від дії зубів тварини внаслідок укусу, що могло бути в терміни і за обставин на які вказує обстежена, і по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Відповідно до проведених слідчих дій, а саме: слідчого експеременту, пред`явлення для впізнання, допиту потерпілої [PERSON] , було встановлено, що останню покусала собака на кличку "Блек", [INFO] породи вівчарка, масть чорна, власником якої є [PERSON] , [INFO] , житель [ADDRESS] . Відповідно до показів свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було встановлено, що собака на кличку "Блек", [INFO] породи вівчарка, масть чорна, власником якої є [PERSON] , раніше неодноразово кидалась на людей та періодично ходить по вулиці Першотравневій, с.Кинашів, Тульчинського району, Вінницької області, без нагляду. Відтак, ст. слідчим Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області Ткаченком Д.Л. було встановлено, що в даному випадку відсутній склад злочину, передбаченого ст.128 КК України, а в діях [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] , вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.154 КУпАП, а тому кримінальне провадження №12021020180000026 від 01.02.2021 за ознаками складу злочину, передбаченого ст.128 КК України було закрито у зв`язку з відсутністю в даному діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України. Про вищевказані проведені слідчі дії також свідчать наявні в матеріалах справи фотокопії висновку експерта №12 від 01.02.2021 (а.с.10), протоколу проведення слідчого експерименту від 19.02.2021 (а.с.13-14), протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками від 19.02.2021 (а.с.15-16) протоколів допуту свідка від 19.02.2021 (а.с.17, 18, 19). Згідно фотокопії довідки, виданої [PERSON] . Тульчинською районною державною лікарнею ветеринарної медецини 04.02.2021 №14 (а.с.11), собака віком 4 роки був щеплений проти сказу 27.04.2020. Відповідно до фотокопії ветеринарного паспорту (а.с.12) в графі «ОПИС СОБАКИ/КОТА» зазначено: кличка собаки BLEK (блек); дата народження [INFO] ; стать чол.; порода вівчарка; масть чорна. При цьому судом враховано, що в судовому засіданні відповідач визнав, що даний ветеренарний паспорт належить його собаці, а також те, що на фото, яке було пред`явлено позивачу для впізнання, зображено його собаку. Згідно фотокопії постанови Тульчинського районного суду Вінницької області від 14.05.2021 у справі №148/437/21 (а.с.21-22) вбачається, що адміністративну справу відносно [PERSON] про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення ч.2 ст.154 КУпАП провадженням закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, визначеного ч.2 ст.154 КУпАП. Судом було встановлено, що посадовою особою, якою складено протокол про адміністративне правопорушення не дотримано вимог КУпАП, та не встановлено конкретних дій, які б могли інкримінуватись особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, визначених диспозицією ч.2 ст.154 КУпАП. Згідно фотокопії повідомлення КНП "Тульчинська ЦРЛ" Тульчинської міської ради Вінницької області від 29.06.2021 №817-01-11 (а.с.7), гр. [PERSON] , жителька [ADDRESS] була доставлена каретою швидкої допомоги в приймальне відділення зі скаргами на укушену рану лівого передпліччя. Надана допомога: ПХО рани, асептична пов`язка, протиправцевий анатоксин 0,5 мл. Знаходилась на амбулаторному лікуванні в поліклінічному відділенні КНП "Тульчинська ЦРЛ" Тульчинської міської ради з 25.01.2021 по 10.02.2021 з приводу укушеної рани лівого передпліччя. Зі слів хворої була укушена сусідською собакою 24.01.2021 в [ADDRESS] . При огляді лівого передпліччя відмічена укушена рана розміром 3 х 1 см 28.01.2021 було виконано Ro лівого ліктьового суглобу в 2-х проекціях (№752). Призначена антибіотикотерапія, перев`язки рани з діоксидопем, компреси на основі димексиду, УЗД передпліччя. Відповідно до фотокопії повідомлення КНП "ТМО" ВОЦЕМДМК ВОР" від 05.07.2021 №06/1569 (а.с.7), згідно аудіозаписів, зафіксованих системою архівації мовної інформації оперативно-диспетчерської служби Avaya Contact Recorder, 24.01.2021 в центральну оперативну диспетчерську до гр. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , надійшов виклик з приводу травматичних пошкоджень. Після прибуття бригади екстренної медичної допомоги пацієнтку було обстежено, встановлено попередній діагноз та надано відповідну медичну допомогу. О 20 год. 56 хв. гр. [PERSON] госпіталізовано в КНП "Тульчинська ЦРЛ". Згідно фотокопії карти виїзду бригади екстренної медичної допомоги №015869 (а.с.8) вбачається, що 24.01.2021 до гр. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] був здійснений виїзд бригади екстренної медичної допомоги та при обстеженні було виявлено укушену рану лівого передпліччя. Відповідно до фотокопії виписки з амбулаторної картки [PERSON] від 24.06.2021 (а.с. 9) вбачається, що в закладі охорони здоров`я 29.01.2021 [PERSON] на рану було наложено кілька швів і хірургом було рекомендовано видати лікарняний лист та призначено лікування. 15.02.2021 шви було знято та продовжено лікування до 10.02.2021. 13.03.2021 хвора знову з`явилась на прийом до лікаря зі скаргами на болі в області укушеної рани, оніміння в лівій руці, головні болі, порушення сну та було призначено лікування. Таким чином, судом достеменно встановлено, що 24.01.2021 біля 20.10 год. в [ADDRESS] позивач зазнала нападу собаки на кличку "Блек", породи вівчарка, що належить [PERSON] , жителю [ADDRESS] та отримала легкі тілесні ушкодження у вигляді укушеної рани лівого передпліччя. Позивач вважає, що внаслідок нападу собаки, яка належить відповідачу, було завдано шкоди її здоров`ю, внаслідок чого вона вимушена була понести матеріальні витрати на лікування в сумі 1141,47 грн. Понесені нею витрати в розмірі 1441,47 грн підтверджені фіскальними чеками відповідно до призначень лікарів (а.с.23). Також, позивач стверджує, що для відновлення свого порушеного права вона потребувала правничої допомоги, яка їй надавалась при зверненні до правоохоронних органах та при розгляді в суді адміністративного матеріалу щодо притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, в результаті чого, вона понесла витрати (збитки) пов`язані з оплатою послуг адвоката у розмірі 7000 грн. Понесені нею витрати на професійну правничу довомогу в розмірі 7000 грн підтверджені фотокопіями договору №б/н про надання правової допомоги від 29.01.2021 (а.с.24-25), квітанції до прибуткового касового ордера №01-29 від 29.01.2021 на суму 5000 грн (а.с.31), акту наданих послуг від 03.03.2021 (а.с.27), Додатковою угодою №1 до договору про надання правової допомоги №б/н від 29.01.2021, укладеною 12.03.2021 (а.с.28), квітанції до прибуткового касового ордера №03-12 від 12.03.2021 на суму 2000 грн (а.с.28), акту наданих послуг від 25.05.2021 (а.с.29). Крім матеріальної (майнової) шкоди, внаслідок нападу собаки, позивачу була заподіяна й моральна шкода, яку остання оцінила в розмірі 10000 грн. Відповідно до ст.50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав. На них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом. Правила поводження з тваринами встановлюються законом. Тобто собака є майном, об`єктом права власності людини, яке остання здійснює відповідно до закону на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб. І як власнику речі (собаки) згідно зі ст.317 ЦК України лише її господарю належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. У ч.5 ст.319 ЦК України зазначається, що власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Відтак, усвідомлення вищевказаного власником та здійснення свого права власності лише в межах та порядку, встановленому законом, є необхідним для убезпечення інших людей від негативних наслідків, які може спричинити недбале використання свого права власності на собаку господарем. Частиною 2 та 8 ст.9, ч.4 ст.12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» встановлено, що правила утримання домашніх тварин установлюються органами місцевого самоврядування. Фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані дотримуватися вимог нормативно-правових актів, зазначених у статті 2 цього Закону, санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та правил, а також не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин. Шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує. Рішенням 25 сесії 5-го скликання Тульчинської міської ради Тульчинського району Вінницької області від 20.06.2008 було затверджено Правила утримання домашніх та інших таврин і поводження з ними у м.Тульчині та перелік порід собак, визнаних як потенційно небезпечні, про що свідчить копія даного рішення (а.с.65). Згідно п.3.4., 4.1 Правил утримання домашніх та інших тварин і поводження з ними у місті Тульчині (а.с.66-70) місце тримання тварин повинно забезпечити неможливість заподіяння шкоди третім особам внаслідок агресивної або непередбачувальної дії тварин. Особи, які утримують домашніх тварин зобов`язані не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб, не створювати загрози безпеці людей; тримати сторожових собак на прив`язі і спускати їх з прив`язі лише в закритих дворах з висотою огорожі, що виключає можливість втечі. Відповідно до Переліку порід собак, визнаних як потенційно небезпечні (а.с.71) вбачається, що різні види вівчарок містяться у ньому. Таким чином на відповідача, як володільця собаки, покладався обов`язок забезпечити дотримання правил утримання собак, не допускати порушень прав і законних інтересів інших осіб, не створювати загрози безпеці людей, забезпечити умови недопущення втечі тварини та нападу її на людей. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 5 ст. 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, відповідно до наведеної правової норми, джерелом підвищеної небезпеки, зокрема, є діяльність, пов`язана з утриманням службових собак та собак бійцівських порід. Згідно п. 2 Постанови Пленуму ВСУ від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), згідно якого шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до п. 4 вказаної Постанови джерелом підвищеної небезпеки, належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Як роз`яснено у п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 № 4, цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості, а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності. В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК України, особою, яка її завдала. Статтею 1166 ЦК України встановлені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, згідно із ч.ч. 1, 2 якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України ). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є заподіювача шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відносини, що виникають у результаті завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, традиційно виділяють у спеціальний делікт у зв`язку з особливостями механізму завдання шкоди, а також умовами виникнення обов`язку таку шкоду відшкодувати. Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди; наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними. При цьому слід враховувати, що особливі правила ст. 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володільця небезпечного об`єкта буде зобов`язано відшкодувати шкоду незалежно від вини цієї особи. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Судом встановлено, що собака, яка покусала позивача, відноситься до породи "вівчарка". Вказана порода міститься у Переліку порід собак, відповідальність власників яких підлягає обов`язковому страхуванню за шкоду, яка може бути заподіяна третім особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2002 №944. Отже, відповідач на підставі ст.1187 ЦК України, повинен відшкодувати шкоду, завдану внаслідок нападу собаки бійцівської породи. Суд зазначає, що утримуючи собаку, її господар має знати і розуміти не тільки свої права, але й обов`язки, і усвідомлювати необхідність їх узгодження з правами і свободами інших людей. Не дотримуючись цих принципових положень, порушуючи відповідні правила поводження з собаками, ставлячи життя і здоров`я інших людей в небезпеку, господар собаки порушує свій конституційний обов`язок, закріплений у ст. 68 Конституції України, де зазначено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. А згідно зі ст. 66 Конституції України кожен зобов`язаний відшкодовувати завдані ним збитки. Відтак, суд дійшов до висновку, що тілесні ушкодження, яких зазнала позивач від укусу собаки відповідача, були отримані внаслідок неправомірних дій відповідача та з його вини, що виразилась у незабезпеченні останнім належних умов утримання собаки та відповідно безпеки оточуючих, що в результаті призвело до заподіяння шкоди здоров`ю позивачу. Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування матеріальної шкоди, яку представник позивача визначила в розмірі 8441,47 грн, суд зазначає наступне. Матеріалами справи підтверджено, що позивачем на придбання медикаментів задля лікування нанесеного їй тілесного ушкодження у зв`язку з подією, що мала місце 24.01.2021, понесено витрати у розмірі 1441,47 грн. Відтак, з відповідача на користь позивача підлягають відшкодуванню витрати, які позивач понесла на лікування в сумі 1441,47 грн, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи. У задоволенні ж позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди сумі 7000 грн слід відмовити, так як витрати, пов`язані з оплатою професійної правової допомоги адвоката є такими, що понесені позивачем у зв`язку із реалізацією її процесуальних прав на досудовому розслідуванні та при розгляді адміністративної справи у суді. Такі витрати не є шкодою або збитками у розумінні положень цивільного законодавства, а тому вони мають стягуватись лише у провадженні у якому вони понесені. Вищезазначене співпадає з позицією КГС ВС у справі № 910/12945/19 від 01.06.2020, де ВС зазначив, що за змістом зазначених норм за своєю правовою природою витрати на правову допомогу, що ґрунтуються на договірних відносинах, можуть бути відшкодовані виключно у спосіб, передбачений процесуальним законодавством. Отже, витрати, пов`язані із наданням правової допомоги (оплата послуг адвоката) не є тотожними реальним збиткам( грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) та не набувають відповідних ознак унаслідок нереалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку. Законодавством не передбачено можливості стягнення витрат на оплату правової допомоги в адміністративній справі у порядку цивільного судочинства, як і немає правових підстав для ототожнення витрат на правову допомогу і шкоди (збитків) у розумінні положень чинного законодавства. Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У ч.1 ст.1167 ЦК України, відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини. Тобто, ч.1 ст.1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. У ч.2 ст.1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Таким чином, ч.2 ст.1167 ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом ст.1167, 1187 ЦК України залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду. Відповідно до п.3, 5, 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Слід також зазначити, що у рішенні Європейського Суду з прав людини від 28.05.1985 справа Abdulaziz,Cabalesand Balkandali v. United Kingdom) враховувалося те, що деякі форми моральної шкоди, зокрема емоційні страждання, за своєю природою не завжди можуть бути доведені чимось конкретним - суд розцінює як суттєві моральні страждання - отримання позивачем тілесних ушкоджень внаслідок суспільно-небезпечного діяння вчиненого відповідачем, що у свою чергу спричинило моральні страждання позивача, порушення організації та устрою життя. Судом встановлено, що неналежне утримання відповідачем собаки призвело до понесення позивачем не тільки матеріальних втрат, але і душевних хвилювань та страждань, котрих вона зазнала в момент нападу собаки, переживаючи за своє власне життя та здоров`я, отримала психологічну травму. Судом взято до уваги, що в результаті даного інциденту піддане небезпеки здоров`я людини, яке відповідно до ст.3 Конституції України визнається найголовнішою соціальною цінністю. Проте, суд вважає, що розмір заявленої моральної шкоди, визначений позивачем у розмірі 10000 грн, є завищеним. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд відповідно до ст.23 ЦК України враховує характер правопорушення - напад собаки на жінку, внаслідок чого остання перенесла стрес та зазнала фізичного болю, як у момент нападу собаки, так і під час надання їй медичної допомоги, тяжкість отриманої травми і обставини її отримання, глибину та тривалість фізичних та душевних страждань позивача, яка пережила психотравмуючу ситуацію, яка створює переживання, емоційну напруженість, фізичний біль та вплинула на її звичний спосіб життя. Враховуючи вимоги розумності, справедливості та ступінь моральних страждань позивача, суд приходить до висновку про необхідність визначити розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 8000 грн, що підлягає стягненню з відповідача та, на думку суду, є справедливим і достатнім для компенсації понесених позивачем страждань та переживань. Відтак, дана позовна вимога підлягає частвовому задоволенню. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач та його представник хоч і заперечили позовні вимоги, однак будь-яких доказів на спростування позицій позивача та її представника суду не надали. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених представником позивача межах та про існування правових підстав для їх часткового задоволення. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Згідно п. 2 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 59 Конституції України гарантується кожному право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно матеріалів справи представником позивача є адвокат Кравець В.А., яка на підтвердження своїх повноважень надала: копію ордера на надання правової допомоги [PERSON] від 27.07.2021 серія АВ №1016925 (а.с.32); копію договору №б/н про надання правової допомоги від 30.05.2021 (а.с.30-31), у п.3.1 якого зазначено, що фіксована сума вартості послуг за даним договором становить 5000 грн; копію квітанції до прибуткового касового ордера №05-30 від 30.05.2021 на суму 5000 грн (а.с.31). Згідно ч.1, 2, 6 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 2) у разі задоволення позову - на відповідача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Беручи до уваги, що позовні вимоги задоволені частково, а сторона позивача згідно п. 2 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 2478,51 грн (9141,47 х 5000/18441,47 = 2478,51), а також з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 450,10 грн (9141,47 х 908/18441,47 =450,10). Іншу ж частину судових витрат слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: partial