Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-16 00:00:00

Представник позивачів [PERSON] та [PERSON] адвокат Кульчицький О.С. 28.12.2022, звернувся у Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області з позовною заявою в якій просить ухвалити рішення та визначити спадкоємцям [PERSON] , [PERSON] додатковий строк для прийняття спадщини за законом після смерті їх батька [PERSON] , померлого [INFO] , тривалістю у два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили. Ухвалою судді від 17.02.2022, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача, яка не є підприємцем, вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання. Ухвалою підготовчого судового засідання від 04.05.2022 підготовче провадження у справі закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті. Судовий розгляд справи по суті відбувався у судових засіданнях 09.05.2022 та 17.05.2022. Позов обґрунтовано тим, що [INFO] помер батько позивачів [PERSON] , вони - позивачі - діти спадкодавця після смерті останнього повинні були успадкувати майно, що належало померлому за життя, проте, реалізувати своє право на спадкування їм не вдалося. Вони пропустили строк звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини у зв`язку з збігом важких сімейних обставин, дією непереборної сили у вигляді введення карантину в державі та в зв`язку з іншими факторами, що не залежали від них. В нотаріальному порядку вони не можуть прийняти спадщину оскільки пропустили строк на прийняття спадщини з поважних причин. З метою захисту свого права на спадкування, 30.12.2020, вони звернулись з позовом до Дрогобицького районного суду Львівської області, та рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.02.2021 у справі № 442/60/21 за позовом [PERSON] , [PERSON] до Дрогобицької міської ради, за участю третіх осіб приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Лютик Роксолани Василівни, [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, позовні вимоги задоволено в повному обсязі. У зв`язку з чим третьою особою (в даній справі відповідач [PERSON] ) було подано апеляційну скаргу. Постановою Львівського апеляційного суду від 25.10.2021 року, апеляційну скаргу третьої особи (в даній справі відповідач [PERSON] ) задоволено, рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.02.2021 було скасовано. Постанова Львівського апеляційного суду від 25.10.2021 обґрунтована тим, що у справі № 442/60/21 брав участь неналежний відповідач Дрогобицька міська рада, замість належного [PERSON] . У зв`язку із прийнятими процесуальними рішеннями з приводу спірних правовідносин, вони змушені звернутись до суду з даним позовом, оскільки як визначено законодавцем, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позивачі, їх представник у підготовчому судовому засіданні та судових засіданнях вимоги позовної заяви підтримали у повному обсязі, просили таку задовольнити. При цьому, позивачі вказали, що строк для прийняття спадщини вони пропустили з поважних причин не залежних від них, так як за характером своєї роботи часто їздили у відрядження в м. Київ, що стверджується копіями наказів, які долучені до матеріалів справи, а також копіями посвідчень про відрядження. Вказали, що вони та члени їх сімей хворіли на коронавірусну хворобу. Підзаконними актами України установлено карантинні обмеження, котрі тривають і досі і тому не звертались у визначені законодавством строки із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини та фактично на це не мали фізичної змоги. Просили суд позов задовольнити з підстав, які викладені письмово їх представником. Представник позивачів адвокат Кульчицький О.С. під час розгляду даної справи в суді вказав, що позовні вимоги його довірителів є підставними, які ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та судової практики. Наголосив, що його довірителям реалізувати своє право на спадкування не вдалося, вони пропустили строк звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини у зв`язку з збігом важких сімейних обставин, дією непереборної сили у вигляді введення карантину в державі та в зв`язку з іншими факторами, що не залежали від них. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти позовних вимог позивачів з підстав, що викладенні в письмових поясненнях та запереченні її представника, вказала, що позивачі жодного відношення до спадкового майна не мають, вони пропустили строк для прийняття спадщини без поважних причин, так як знали про смерть батька, були на його похороні і до останнього моменту не претендували на спадкове майно, жодних розмов про спадок між ними не велось. Заповіту її покійний чоловік не складав, однак за життя вказував, що все належне йому майно він бажає залишити їх спільній дочці. Просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивачів. Представник відповідача - адвокат Тунський А.Р. в судовому засіданні заперечував проти позову позивачів з підстав викладених ним письмово, суду показав, що позивачі свідомо не скористались своїм правом на звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, хоча їм було відомо про наявне спадкове майно. При розгляді в суді першої позовної заяви позивачі не посилались на ті обставини поважності пропуску строку для прийняття спадщини про те що вони перебували у відрядженнях, ствердили, що заява про прийняття спадщини ними не була написана через юридичну необізнаність. Позивачами не подано жодних підтверджуючих доказів про те, що вони хворіли на ковідну хворобу, а отже пропуск ними строку на звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не можна вважати поважним. Зазначив, що судову практику на яку посилається представник позивачів не можна застосовувати до даних конкретних відносин так як обґрунтування позовних вимог його довірителів вирвані контекстно з постанов Верховного Суду, а тому просив в позові відмовити. Розглянувши матеріали справи, заслухавши присутніх учасників справи, давши належу оцінку письмовим доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та роз`яснень, суд, перевіряючи порушення здійснення позивачем права на спадкування, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Так, [PERSON] , після смерті якого позивачі мають намір прийняти спадщину за законом і просять визначити їм додатковий строк у два місяці для подання заяви про прийняття спадщини, помер [INFO] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно 08.12.2021 Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові (копія міститься у справі, а. с. 16). Вказаний день смерті [PERSON] , у відповідності із ч. 2 ст. 1220 ЦК України, є часом відкриття спадщини після його смерті. За життя спадкодавець [PERSON] заповіту не складав. В силу ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Враховуючи відсутність заповіту спадкування у даному випадку здійснюється за законом. Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України). Частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Аналіз вищезазначеної норми закону свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Як встановлено судом і не заперечувалося сторонами, на час відкриття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] . Разом з тим позивачі по справі [PERSON] , [PERSON] є його дітьми, які протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не заявили про відмову від спадщини після смерті батька. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Встановлено, що позивачі, як спадкоємці, які бажають прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживали постійно із спадкодавцем, до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк не подавали. Відповідно до ч. ч. 1 та ч. 2 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 вказаного Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Постановами приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Лютик Р.В. від 28.12.2020, 30.12.2020, позивачам [PERSON] , [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після смерті [PERSON] . Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.02.2021 у справі № 442/60/21 за позовом [PERSON] , [PERSON] до Дрогобицької міської ради, за участю третіх осіб приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Лютик Роксолани Василівни, [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Вказане рішення суду оскаржила [PERSON] , і постановою Львівського апеляційного суду від 25.10.2021 року, її апеляційну скаргу було задоволено, а рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.02.2021 було скасовано. Постанова Львівського апеляційного суду від 25.10.2021 обґрунтована тим, що у справі № 442/60/21 брав участь неналежний відповідач - Дрогобицька міська рада, замість належного - [PERSON] . Постанова Львівського апеляційного суду від 25.10.2021 набрала законної сили та рішення суду першої інстанції було скасоване з підстав порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення, інші обставини апеляційної скарги не оцінювалися судом. Таким чином, позивачі як спадкоємці, що пропустили строк для прийняття спадщини після смерті батька, у подальшому подавали заяву до нотаріуса про прийняття спадщини, звертались до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, не заявили про відмову від неї. За таких обставин, на переконання суду, позивачами вірно обрано спосіб захисту своїх спадкових прав - подання даного позову до суду про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Щодо поважності причини пропуску позивачами як спадкоємцями строку для прийняття спадщини за законом після смерті батька, то суд звертає увагу на таке. Як роз`яснюється у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання при визначенні особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які пов`язані, зокрема, з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Як встановлено судом, позивачі з поважних причин пропустили строк для прийняття спадщини так як постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 , від 20 травня 2020 року № 392 Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 та від 22 липня 2020 року № 641 Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 з 12 березня 2020 року до 31 серпня 2020 року в Україні було запроваджено карантин. Внаслідок карантинних обмежень було зупинено рух громадського транспорту, зокрема міжобласного сполучення, обмежувалось пересування громадян та вводилось ряд інших обмежень. Листом Міністерства юстиції України від 17 березня 2020 року № 1534/19.5/32-20 Щодо організації роботи державних нотаріальних контор та приватних нотаріусів на час дії карантину було рекомендовано державним та приватним нотаріусам обмежити прийом громадян та вчиняти лише невідкладні нотаріальні дії. Необхідність дотримання карантинних обмежень і запобігання зараженню й поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), у тому числі створили позивачам перешкоди для своєчасного подання нотаріусу заяв про прийняття спадщини після смерті батька. Суд враховує, що запроваджені в Україні карантинні обмеження, що підлягають врахуванню разом з особливостями трудової діяльності позивачів, свідчать про наявність об`єктивних істотних труднощів у позивачів для своєчасного подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька. Поданими та дослідженими судом доказами встановлено, що за характером своєї роботи позивачі часто їздили у відрядження в м. Київ, що стверджується копіями наказів, які долучені до матеріалів справи, а також копіями посвідчень про відрядження, і вони та члени їх сімей хворіли на коронавірусну хворобу. Наведені вище встановлені судом обставини, суд вважає поважною причиною для встановлення позивачам додаткового строку для прийняття спадщини після смерті батька, і саме ці обставини, на переконання суду, безперечно свідчать про поважність причин пропуску позивачами терміну на прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Суд, дотримуючись принципу верховенства права, одним з проявів якого є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства, переконаний, що норми чинного ЦК України щодо здійснення права на спадкування не допускають дій з боку відповідача щодо можливості у спосіб, у котрий вона діяла, фактично усунути позивачів від спадкування, а, особливо, коли позивачі є спадкоємцями майна свого батька. За таких обставин, суд вважає, що позиція сторони відповідача [PERSON] не узгоджується з приписами ст. ст. 2, 4, 10 ЦПК України, котрі визначають справедливість як одну із загальних засад цивільного судочинства. Поряд з цим, твердження відповідача та її представника про те, що в задоволенні позовних вимог позивачів слід відмовити не можуть братися судом до уваги як належний та допустимий доказ, адже відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а їх доводи саме ґрунтуються лише на словах та припущеннях. Таким чином, зважаючи на усе вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, що буде у повній мірі справедливим по відношенню до позивачів і забезпечить дотримання принципу верховенства права.

Outcome: approved