Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-31 00:00:00

у січні 2022 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором на загальну суму у розмірі 628 134 грн 38 коп. та судовий збір по справі. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14.04.2005 між ТОВ "Банк "Фінанси та кредит" та [PERSON] укладено кредитний договір №02-05-И/09 на підставі якого відповідачу надано кредит у розмірі 30 000 доларів США з оплатою по процентній ставці 11 % річних до 23.03.2027, а в забезпечення виконання зобов`язання між ТОВ "Банк "Фінанси та кредит" та відповідачем укладено іпотечний договір від 18.05.2005 згідно умов якого було передано у заставу нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] , а також було укладено між ТОВ "Банк "Фінанси та кредит" та [PERSON] договір поруки №02-05/05 П1 від 14.04.2004. В подальшому 11.02.2015 між Державною іпотечною установою та ТОВ "Банк "Фінанси та кредит" укладено договір відступлення права вимог №17/4-В на підставі якого було передано всі права вимоги за кредитним договором, іпотечним договором та договором поруки, тому оскільки на день подачі позову відповідачі не сплатили суму заборгованості позивач вважає, що заборгованість, пеня та інфляційні витрати підлягають стягненню в судовому порядку, так як відповідачі порушиил умови кредитного договору та враховуючи те, що [PERSON] на підставі договору поруки зобов`язалася солідарно з відповідачем [PERSON] перед кредитором у повному обсязі за своєчасне виконання боржником свого зобов`язання вона несе солідарну відповідальність перед позивачем. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 25.01.2022 позовну заяву залишено без руху (а.с. 91-92). Ухвалою суду 07.02.2022 відкрито справу у загальному позовному провадженні (а.с. 91-92). Представник позивача у судове засідання не з`явився, 01.06.2022 надіславши заяву про слухання справи без його участі. Позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, проти аостановлення заочного рішення не заперечував. (а.с.108). Відповідачі у судове засіданняне з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, шляхом направлення судової повістки за вказаною адресою проживання (а.с. 95-96, 101-102, 112-113). Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 14.04.2005 між ТОВ "Банк "Фінанси та кредит" та [PERSON] укладено кредитний договір №02-05-И/09 на підставі якого відповідачу надано кредит у розмірі 30 000 доларів США з оплатою по процентній ставці 11 % річних до 23.03.2027, а також позичальник зобов`язався щомісячно в термін до 10 числа здійснювати погашення заборгованості у розмірі 340, 98 доларів США.(а.с. 19). Між ТОВ "Банк "Фінанси та кредит" та відповідачем укладено іпотечний договір від 18.05.2005 згідно умов якого було передано у заставу нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] , а також було укладено між ТОВ "Банк "Фінанси та кредит" (а.с. 25-28). 14.04.2044 укладено між ТОВ "Банк "Фінанси та кредит" та [PERSON] договір поруки №02-05/05 П1, відповідно до якого поручитель зобов1зався перед банком відповідати в повному обсязі за своєчасне та поане викеонання боржником зобов`язань (а.с. 29-31). Згідно п. 2.1 у випадку не виконання боржником свого зобов`язання за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають солідарно перед кредитором як солідарні боржники, а також згідно п. 2.2. поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник у т.ч. по основному договору. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язанні боржником. Частинами першою та другою ст. 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. 11.02.2015 між Державна іпотечна установа та ТОВ "Банк "Фінанси та кредит" укладено договір відступлення права вимоги №17/4-В, згідно умов якого первісний кредитор відступив, а новий набув всі права вимоги за договором (кредитами, іпотеки, поруки) вказаними у додатках до цього договору (а.с. 38-41). Відповдно до п. 1.4 договору вартість прав вимоги визначається як загальна сума заборгованості первісного кредитора за кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. Крім того, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при касаційному перегляді судового рішення у цивільній справі (№ 6-1355/10) дійшла висновку, що заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу. Згідно розрахунку заборгованості за іпотечний кредит №02-05-И/09 від 14.04.2005 станом на 10.01.2022 перед Державною іпотечною установою складає: 628 134 грн. 38 коп., а тому числі сума основного боргу 395 188 грн. 50коп., прострочені відсотки за користування кредитом (з 17.09.2015 по 14.04.2020 у розмірі 201 897 грн. 41 коп., 3% річних за коритсування кредитом ( з 17.09.2015 по 31.12.2021) у розмірі 31 048, грн. 47 коп., (а.с. 49). Відповідно до ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» споживач, який порушив своє зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним, має відшкодувати кредитодавцю завдані цим збитки відповідно до закону з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. У договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до змісту ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. Ст. 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, зобов`язання не виконані з вини відповідача. Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню в повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості в повному обсязі, оскільки в судовому засіданні повністю доведено факт не виконання відповідачами взятих на себе зобов`язань на підставі чого настали відповідні правові наслідки. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідачів підлягає до солідарного стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 9 422 грн 38 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved