Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивувавши свої вимоги тим, що її батькові - [PERSON] на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку за №1-14-283, посвідченого 28 грудня 1959 року Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, належало домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Батько - [PERSON] помер [INFO] , після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок за вказаною адресою. Заповіту за життя її батько не складав, а вона є спадкоємцем першої черги за законом після його смерті. [PERSON] помер у Софіївській ВК-45 Дніпропетровської області, де відбував покарання. Після його смерті вона фактично вступила в управління і володіння спадковим майном, а саме: домоволодінням за адресою: [ADDRESS] , оскільки фактично проживала в ньому з 2000 року по 2005 рік, постійно користувалась будинком і користується до часу подання позовної заяви. Вона звернулась до приватного нотаріуса ДМНО Базилєва С.П. із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, однак нотаріусом було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус мотивував тим, що не встановлений факт прийняття нею спадщини і не було надано нотаріусу правовстановлюючі документи на спадкове майно. На підставі викладеного позивачка звертається до суду з цим позовом, в якому просить встановити факт прийняття нею спадщини після смерті її батька - [PERSON] , який помер [INFO] та визнати за нею право власності на домоволодіння [ADDRESS] , в порядку спадкування першої черги за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 09 грудня 2020 року ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Базилєва С.П. копію спадкової справи відкритої після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та витребувано у КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризіції» ДМР відомості, за ким і на підставі яких правовстановлюючих документів зареєстроване право власності на домоволодіння [ADDRESS] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2021 року витребувано у Державної установи «Софіївська ВК №45» інформацію з якого періоду [PERSON] відбував покарання; а також витребувано у КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» ДМР належним чином завірену копію інвентаризаційної справи щодо домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , яке належить на праві власності [PERSON] 24 травня 2021 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було залучено до участі у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - [PERSON] , та витребувано у ДУ «Софіївська ВК №45» інформацію з якого періоду [PERSON] відбував покарання. Представник відповідача [PERSON] надала до суду відзив на позовну заяву в якому зазначила, що позовна заява не підлягає задоволенню, оскільки в матеріалах справи відсутні докази спільного проживання позивачки разом із спадкодавцем, докази щодо реєстрації місця проживання позивачки за спірною адресою та посилається на відсутність реєстрації права власності за спадкодавцем - [PERSON] на будинок за адресою: [ADDRESS] , і як наслідок, зазначає, що будинок не ввійшов до складу спадщини. Також, звертає увагу на розбіжності в написанні прізвищ батька позивачки в документах, які містяться в матеріалах справи, у зв`язку із викладеним просила відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі. Представником позивача - адвокатом Біжко Ю.О. було надано до суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що позовна заява підлягає задоволенню, оскільки позивачка проживала у зазначеному домоволодінні з 2000 року по 2005 рік, тобто, фактично прийняла спадщину, а після 2005 року постійно користувалась будинком, здійснювала в ньому ремонт та доглядала за земельною ділянкою, що підтверджується актом №2191 від 30.09.2020 року, складеним квартальним. Посилається на необґрунтованість твердження відповідача щодо відсутності реєстрації права власності на домоволодіння за спадкодавцем, оскільки відповідь КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» ДМР від 25.11.2019 року за №16653 містить відомості про право власності за батьком позивачки. Тобто, право власності у нього на спірне домоволодіння було зареєстровано у встановленому законом порядку наприкінці 80-х років, про що містяться відомості у КП «ДМБТІ» ДОР. Також зазначає, що інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.01.2021 року за №241647886, в якій не вбачаються відомості стосовно реєстрації нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] за спадкодавцем, не є належним підтвердженням, оскільки наведена інформація лише підтверджує реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав, який почав діяти з 01.01.2013 року. Третя особа - [PERSON] подала суду клопотання, в якому зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з померлим [PERSON] , шлюб між ними було розірвано 26 жовтня 1979 року, будь-яких майнових претензій щодо будинку за адресою: [ADDRESS] - не має. У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали вимоги викладені у позовній заяві та просили їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, жодних заяв чи клопотань суду не представила, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів. Третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Базилєв С.П. подав до суду матеріали спадкової справи №55/2019 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та просив розглядати справу за його відсутності. Третя особа - [PERSON] надала до суду клопотання про розгляд справи без її участі та не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, враховуючи пояснення сторін, показів свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріалами справи підтверджено, що згідно свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 15 січня 1962 року у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилась дочка - [PERSON] , про що зроблено відповідний запис №6 (а.с. 16). Судом встановлено, що 24 жовтня 1981 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу Серії [NUMBER] , відповідний запис №84, де після одруження [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 17). Також матеріалами справи підтверджено, що згідно свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , виданого (з врахуванням внесених змін до відомостей про померлого в частині прізвища - з [PERSON] на [PERSON] та дати народження - [INFO] ) 30 липня 2019 року Самарським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, [PERSON] помер [INFO] , про що складено відповідний актовий запис №1284 (а.с. 18-19). Судом встановлено, що згідно відповіді начальника Софіївська ВК-45 Дніпропетровської області Федорченка М.І. за №45/5-6555 від 17 жовтня 2005 року [PERSON] було повідомлено про смерть засудженого [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 23). Матеріалами підтверджено, що згідно довідки №171 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур 30 січня 2020 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] (а.с. 24). Відповідно до Акту №2191 від 30 вересня 2020 року, складеного квартальним «Квартал №2» селища Таромського м. Дніпропетровська за підписами сусідів, квартального та начальника управління майном колишнього смт. Таромське - [PERSON] судом встановлено, що [PERSON] постійно проживала в будинку за адресою: [ADDRESS] , з 2000 року по 2005 рік, а з 2005 року продовжувала постійно користуватись зазначеним будинком (а.с. 25). З матеріалів справи вбачається, що постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Базилєва С.П. про відмову у вчиненні нотаріальних дій №19/02-14 від 25 січня 2020 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину за законом після смерті [PERSON] з підстав того, що вона не проживала постійно за спадкоємцем на час відкриття спадщини, а отже пропустила 6 місячний строк, встановлений законом, а також нею не було надано правовстановлюючі документи на спадкове майно, а саме будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с. 26). Судом було досліджено надану на вимогу суду приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Базилєвим С.П. копію спадкової справи № 55/2019, заведеної після смерті [PERSON] , з якої вбачається, що єдиною особою, що зверталась 12 листопада 2019 року до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва була [PERSON] . Також встановлено, що під час спадкової процедури приватним нотаріусом було з`ясовано, що заповіту за життя він не складав та відсутні інші спадкоємці першої черги спадкування, що підтверджується матеріалами спадкової справи (а. с. 84-117). Також у судовому засіданні були допитані в якості свідків [PERSON] , яка є дочкою позивачки, [PERSON] , [PERSON] , які є сусідами позивачки, та підтвердили, що [PERSON] дійсно проживала у вказаному будинку у період приблизно з 2000 року по 2006 рік разом з матір`ю та дітьми, а після цього продовжувала постійно користуватися будинком, виконувала в ньому ремонти, доглядала земельну ділянку. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За правилами ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, відносини спадкування регулюються правилами діючого ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року, а у разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом; справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними, а якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Отже, судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , та на дату його смерті діяв Цивільний кодекс Української РСР 1964 року. Частиною 2 статті 524 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За нормами ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно із ст. ст. 548-549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 553 ЦК УРСР вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної дії, щодо прийняття спадщини. Тобто, за змістом цих правових норм суд повинен встановити, зокрема, місце проживання спадкодавця на день його смерті; чи було це місце постійним або переважним місцем його проживання (ст. 29 ЦК України) або тимчасовим; чи проживав разом із спадкодавцем до його смерті позивач; характер та період його проживання із спадкодавцем. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями статей 15, 16 ЦК України, статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведеного слід дійти висновку про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім його місцем проживання зі спадкодавцем сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо такі обставини підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів. Позивачкою доведено належними доказами факт постійного проживання за адресою: [ADDRESS] , де був зареєстрований померлий батько [PERSON] , що не спростовано матеріалами справи. Оскільки судом установлено, що позивачка не в змозі отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказане спадкове майно, іншого способу захисту своїх спадкових прав, окрім судового, у неї немає. З огляду на вказане, беручи до уваги наведені норми права та встановлені обставини справи, враховуючи, що встановлення факту прийняття спадщини породжує для позивачки юридичні наслідки щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, суд дійшов висновку про наявність підстав для встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті її батька [PERSON] , тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. В іншій частині позовних вимог слід відмовити у зв`язку з тим, що вони заявлені передчасно, оскільки за наявності рішення суду про встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті її батька [PERSON] нотаріус вправі видати спадкоємцю свідоцтво про право на спадщину, а відтак існує позасудовий порядок оформлення спадкових прав позивачки, що свідчить про відсутність спору.

Outcome: partial