Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-23 00:00:00

07.02.2022 року представник позивача [PERSON] адвокат Ященко Владислав Владиславович звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до виконавчого комітету Сумської міської ради, третя особа: об`єднання громадян по будівництву та експлуатації гаражів "Водій" про визнання права власності в порядку набувальної давності, в якому він просив визнати за [PERSON] право власності за набувальною давністю на гараж [ADDRESS] , на території об`єднання громадян по будівництву та експлуатації гаражів "Водій" (ОГБЕГ "Водій" ) (вхідний № 4282/22 від 07.02.2022 року) (а. с. 1, 2) . 24.05.2022 року представник позивача [PERSON] адвокат Ященко Владислав Владиславович надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми заяву по справі № 592/1473/22, в якій він просив розгляд справи за позовом [PERSON] до виконавчого комітету Сумської міської ради, третя особа: об`єднання громадян по будівництву та експлуатації гаражів "Водій" про визнання права власності в порядку набувальної давності, розглянути у його відсутність, вимоги позовної заяви задовольнити (вхідний № 9220 від 24.05.2022 року) (а. с. 61) . 24.05.2022 року позивач [PERSON] надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми заяву по справі № 592/1473/22, в якій він просив розгляд справи за його позовом до виконавчого комітету Сумської міської ради, третя особа: об`єднання громадян по будівництву та експлуатації гаражів "Водій" про визнання права власності в порядку набувальної давності, розглянути у його відсутність за наявними матеріалами справи, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (вхідний № 9221 від 24.05.2022 року) (а. с. 62) . 24.05.2022 року представник відповідача [PERSON] надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми клопотання, в якому він просив справу за позовом [PERSON] до виконавчого комітету Сумської міської ради, третя особа: об`єднання громадян по будівництву та експлуатації гаражів "Водій" про визнання права власності в порядку набувальної давності, розглянути без представника відповідача. При вирішенні справи по суті покладався на розсуд суду (вхідний № 9241 від 24.05.2022 року) (а. с. 63) . 24.05.2022 року представник третьої особи Пільгуй Віктор Михайлович надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми заяву по справі № 592/1473/22, в якій він просив розгляд справи за позовом [PERSON] до виконавчого комітету Сумської міської ради, третя особа: об`єднання громадян по будівництву та експлуатації гаражів "Водій" про визнання права власності в порядку набувальної давності, розглянути у його відсутність за наявними матеріалами справи, проти задоволення позовних вимог не заперечував (вхідний № 9215 від 24.05.2022 року) (а. с. 57) . Ознайомившись з позовною заявою, дослідивши та перевіривши письмові докази, які містяться в матеріалах судового провадження, враховуючи наявність судових рішень, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень в режимі повного доступу, суд дійшов наступного висновку. Позивач [PERSON] з 1997 року є добросовісним користувачем гаражу [ADDRESS] (а. с. 3) . Даний гараж розташовано на території об`єднання громадян по будівництву та експлуатації гаражів "Водій" (ОГБЕГ "Водій" ) , що підтверджується копією членської книжки (а. с. 4, 5) , переліком членів об`єднання громадян по будівництву та експлуатації гаражів "Водій" (а. с. 6-14) , копією технічного паспорту (а. с. 15-24) . Для можливості реалізації свого права на безоплатну приватизацію земельної ділянки під розташованим індивідуальним гаражем [PERSON] звернувся з відповідною заявою до виконавчого комітету Сумської міської ради. На своє звернення він отримав відмову. Причиною відмови стала розбіжність щодо назви громадської організації - автокооперативу. Так, в частині документів назва вказана як "Об`єднання громадян по будівництву та експлуатації гаражів "Водій" (ОГБЕГ "Водій" ) , в іншій частині "Автокооператив "Водій" (а. с. 25) . І хоча фактично "Автокооператив "Водій" та "Об`єднання громадян по будівництву та експлуатації гаражів "Водій" (ОГБЕГ "Водій" ) є однією особою, а розбіжності в назві юридичної особи відбулися з невідомих обставин, при оформленні державного акту на земельну ділянку ще в 1997 році, дана обставина зробила неможливим реалізацію прав позивача. Вказане підтверджується нижченаведеним. 30.12.1996 року виконавчий комітет Сумської міської ради надав дозвіл на виконання проектних робіт під будівництво приватних гаражів для працівників автошколи ТСО України (а. с. 26) . 20.03.1997 року відповідно до витягу з рішення № 41 виконавчого комітету Зарічної районної ради народних депутатів було зареєстровано об`єднання громадян по будівництву та експлуатації гаражів "Водій" з юридичною адресою: [ADDRESS] та було отримано відповідне свідоцтво про державну реєстрацію саме на об`єднання громадян по будівництву та експлуатації гаражів "Водій" (а. с. 28, 29) . Документи цієї організації - об`єднання громадян по будівництву та експлуатації гаражів "Водій" (ОГБЕГ "Водій" ) надавалися до Сумської міської ради для отримання Державного акту на право постійного користування землею для будівництва індивідуальних гаражів (а. с. 30) . В подальшому, 05.08.1997 року було видано державний акт на право постійного користування землею серії І-СМ № 002679 автокооперативу "Водій" , [ADDRESS] для будівництва індивідуальних гаражів (а. с. 31-34) . Тобто вже в 1997 року виникла помилка в оформленні документів, яка на сьогодні не дає можливість позивачу оформити право власності в позасудовому порядку. Відповідно до документів та Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - об`єднання громадян по будівництву та експлуатації гаражів "Водій" , ОГБЕГ "Водій" , має організаційну форму - громадська організація, ідентифікаційний код юридичної особи: 23641291, місцезнаходження: [ADDRESS] (а. с. 35-37) . Слід також зазначити про те, що відповідно до вказаного Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань при пошуку за назвою "Водій" , результатом є інформація, що в Україні зареєстровано всього 10 юридичних осіб в назві якої є слово "Водій" , і при цьому жодного автокооперативу "Водій" у м. Суми (і в цілому по Україні також) (а. с. 38-41) . Тобто, фактично, з юридичної точки зору, власник майна - гаражу [ADDRESS] , невідомий. У зв`язку з вказаним, єдиним засобом захисту прав є звернення позивача до суду з позовною заявою про визнання права власності в порядку набувальної давності. Як і було вказано [PERSON] з 1997 року відкрито та безперервно володіє нерухомим майном, а саме: гаражем [ADDRESS] . Вартість гаражу складає 84593 грн. (а. с. 42-44) . Будь-яких спорів чи претензій стосовно даного нерухомого майна немає і бути, навіть теоретично, не може. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність) , якщо інше не встановлено цим Кодексом. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст. ст. 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі, якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. У п. п. 5, 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року роз`яснено про те, що, вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України) . При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні, вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування, набувальна давність не переривається (ч. 3 ст. 344 ЦК України) . Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2 ст. 344 ЦК України) . Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" № 1402-VIII від 02.06.2016 року висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Верховний Суд України у постанові від 27.09.2018 року у справі № 571/1099/16-ц, зауважив на тому, що при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно, позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність, володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном, факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років (https://reyestr.court.gov.ua/Review/77086890) . Визнаючи поняття "умови набуття права власності на чужі речі" , Верховний Суд України в постанові від 01.08.2018 року у справі № 201/12550/16-ц, був більш лаконічний та визначив, що набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння) . Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності (https://reyestr.court.gov.ua/Review/75691639) . В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.08.2019 року у справі № 465/6560/15-ц, провадження № 61-23753св18 зазначено про те, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності. Застосовуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. Має значення факт добросовісності позивача саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном) , тобто на той початковий момент, який включається в повний давнішній строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Таким чином, з огляду на фактичні норми закону, які регулюють спірні відносини, умовами набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю є: 1) добросовісність користування земельною ділянкою, яке полягає у невчиненні особою перешкод власнику земельної ділянки у реалізації ним свого права власності на це майно протягом 15 років; 2) відкритість користування, яке має бути очевидним для усіх інших осіб; 3) безперервність користування протягом 15 років; 4) відсутність документів, які б свідчили про наявність у громадянина прав на цю земельну ділянку. Вищевказана правова позиція узгоджується з позицією, яка викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 року у справі № 729/608/17 про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю. Такий правовий висновок викладений також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17, провадження № 12-291гс18 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/83870484) . 24.01.2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 755/16913/16-ц, провадження № 61-24031св18 вказав на те, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності (https://reyestr.court.gov.ua/Review/79445638) . Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При звернення до суду дана особа повинна доводити свою юридичну заінтересованість у справі. Завдяки такому підходу реалізується принцип диспозитивності цивільного процесу. Із змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ч. 1 ст. 58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Із змісту ст. 60 ЦПК України вбачається, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року) . Таким чином, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов [PERSON] до виконавчого комітету Сумської міської ради, третя особа: об`єднання громадян по будівництву та експлуатації гаражів "Водій" про визнання права власності в порядку набувальної давності, слід задовольнити та слід визнати за [PERSON] право власності за набувальною давністю на гараж [ADDRESS] , на території об`єднання громадян по будівництву та експлуатації гаражів "Водій" (ОГБЕГ "Водій" ) . На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved