Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-18 00:00:00

У грудні 2021 року позивач [PERSON] звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить суд визнати відповідача [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу на праві власності належить вказаний будинок, в якому, крім неї, зареєстрований її син [PERSON] . Однак з моменту реєстрації, тобто з 03.09.2003 року, та по даний час відповідач у будинку не проживає, сторони не підтримують будь-які відносини багато років, їй невідоме фактичне місце проживання відповідача, син не приїжджає до матері, а тому і не має наміру зніматись з місця реєстрації, він не несе витрат по утриманню житла, його особистих речей в будинку немає. Вказує, що факт його перебування на реєстраційному обліку в належному позивачу будинку порушує її право на вільне розпорядження і користування, вона позбавлена можливості оформити субсидію, тому звернулась до суду за захистом. 13.12.2021 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 25.01.2022 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи. 19.05.2022 року позивач подала через канцелярію суду заяву, в якій просить суд розглядати справу без її участі та представника, позов підтримує, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином за місцем реєстрації проживання, відзив у справі відсутній. У зв`язку з наведеним, суд ухвалив провести заочний розгляд справи відповідно до ст. 280 ЦПК України. На підставі\~ ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] , [INFO] є власником житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 06.12.2016 року, посвідченого державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Руденко Н.П., реєстровий № 2-2288. 06.12.2016 року вказаним нотаріусом, як реєстратором, прийнято рішення з індексним номером 32742698 про реєстрацію права власності на вказаний будинок в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта 1106926932204, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 74929843 від 06.12.2016 року. Відповідно до наявної у справі копії довідки Острійківського старостинського округу № 11 Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області № 11/17-18-379 від 22.11.2021 року, за спірною адресою з 03.09.2003 року по теперішній час зареєстрований [PERSON] , [INFO] . Згідно з актом Острійківського старостинського округу № 11 Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області № 11/17-21-267 від 08.11.2021 року про обстеження житла, комісією встановлено, що в будинку за адресою: [ADDRESS] , - гр. [PERSON] не проживає, але зареєстрований з 03.09.2003 року по даний час. В матеріалах справи також містяться письмові пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . При вирішенні справи суд виходить з наступного. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», надав роз`яснення, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Нормою ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним право користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Наслідком задоволення вимоги позову про втрату права користування житловим приміщенням є зняття особи з реєстрації за певною адресою. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивачем належними та допустимими доказами доведено ті факти, що вона є власником будинку [ADDRESS] , а відповідач у будинку не проживає більше року. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом.

Outcome: approved