Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-18 00:00:00

Позивачка звернулася до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до відповідача про позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . 25 серпня 2020 року на підставі відповідної ухвали судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області дана цивільна справа була передана для розгляду по суті за підсудністю до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області, ухвалою якого від 16 вересня 2020 року прийнята до свого провадження та призначена до судового розгляду. Представник позивачки [PERSON] - адвокат Роговська А.О. у судове засідання надала письмову заяву у якій просила справу розглядати без їх участі, позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві підтримали та просили суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав щодо їх неповнолітньої доньки [PERSON] . Відповідач про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 130 ЦПК України. У судове засідання свого представника не направив, про причини неявки не повідомив, правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався. Разом з тим, суд приймає до уваги той факт, що відповідач був присутнім у попередньому судовому засіданні та висловив свою позицію щодо позовних вимог, вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими, а також долучив до матеріал справи відповідні письмові пояснення, згідно яких він повністю заперечує обставини викладені у позові, оскільки він жодним чином не відмовляється від надання як моральної так і матеріальної допомоги своїй дитині, тому всі доводи, що викладені у позовній заяві є безпідставними та необґрунтованими, у зв`язку з чим просив суд відмовити у задоволення позовних вимог. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився причини неявки суду не повідомили, проте надали відповідний висновок по доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його малолітньої доньки, тому вважаю за можливе здійснити розгляд справи без їх участі на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами пояснення у судових засідання, а також приймаючи до уваги показання свідків і оцінюючи у сукупності докази зібрані під час розгляду справи, суд дійшов до наступного висновку. Так, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] у період часу з 2008 по 2016 роки перебували у фактичних шлюбних відносинах (без державної реєстрації) від яких у них народилася спільна дитина - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №27). Після припинення шлюбних фактичних шлюбних відносин між сторонами, позивачка [PERSON] , починаючи з липня 2016 року проживає за адресою: [ADDRESS] разом з дитиною [PERSON] , що підтверджується відповідною довідкою про склад сім`ї №451 від 03.08.2020 року виданої за місцем проживання КП «Служба єдиного замовника Костянтинівської міської ради». У свою чергу, батько дитини, [PERSON] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] та після фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами, з дитиною не мешкає, у вихованні дитини участі не приймає, не цікавиться її життям та здоров`ям, матеріальної допомоги на її утримання не надає, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, тобто повністю самоусунувся від виховання своєї дитини. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, згідно із довідкою Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), відповідач має заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини, яка станом на 01.07.2020 року складає 91857,75 грн., тобто позивачка [PERSON] , фактично самостійно виконує в повному обсязі батьківські обов`язки відносно доньки [PERSON] . Також встановлено, що на даний час дитину [PERSON] , [INFO] , зарахована до 1-А класу Костянтинівського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №1 Костянтинівської міської ради Донецької області, що підтверджується відповідною довідкою №210 від 28.07.2020 року, виданої даним навчальним закладом, а до школи вона відвідувала Костянтинівський дошкільний навчальний заклад №31 «Мир» з 21.04.2016 року по 12.03.2020 року, що підтверджується довідкою №01/10-72 від 05.08.2020 року. Так, згідно ст.3 Сімейного кодексу (далі - СК) України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.6 СК України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Згідно ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Законом України «Про охорону дитинства» визначено охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Згідно ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Таким чином, з огляду на наведені вище норми, враховуючи загальні принципи побудови суспільства, охорони дитинства, максимального і повного забезпечення прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні, суд досліджує їх відповідність фактичним обставинам справи, що склалися і полягають у наступному. Судом встановлено, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток, навчанням, підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичним доглядом, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання дитини, не спілкується з нею в достатньому обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення та не виявляє інтересу до її внутрішнього світу і не створює умов для отримання подальшої освіти. Обставини, зазначені в обґрунтуванні позовних вимог, підтверджуються, зокрема, дослідженими в судовому засіданні доказами, наявними в матеріалах справи та відповідним висновком органу опіки та піклування Костянтинівської міської ради №1162/26 від 09.09.2021 року, згідно якого орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Крім того, судом встановлено, що у відповідача наявна заборгованість перед позивачкою по сплаті аліментів на утримання дитини, що також, у свою чергу, свідчить про небажання батька приймати участь у матеріальному забезпеченні своєї дитини. Таким чином, вказані дії відповідача жодним чином не відповідають встановленому сімейним кодексом обов`язку з виховання дітей, забезпечення їх добробуту, котрі покладені на відповідача. Сукупність таких факторів, свідчить про небажання і ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що є неприпустимим з точки зору охорони дитинства і загальних засад побудови суспільства і моральності. Таке ставлення батька до дитини є основним фактором при вирішенні питання про позбавлення відповідача батьківських прав. Згідно з ст.ст. 150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Так, ст.164 Сімейного кодексу України визначені підстави позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України визначено, осіб, які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав, зокрема право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як зазначено в абз.2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». У відповідності з ч.ч. 4,5 ст.19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Враховуючи вищевказані обставини справи та приймаючи до уваги докази наявні в матеріалах справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивачки щодо позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні малолітньої дитини підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт ухилення відповідачем від виконання своїх обов`язків по її вихованню. Відповідно до вимог ст.ст. 141,142 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивачки сплачену нею суму судового збору за подання позову у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved