Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-23 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги централізованого водопостачання та централізованого водовідведення в період з 01 березня 2016 року по 01 грудня 2021 року в сумі 7353,98 грн. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , за якою відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Відповідач користується послугами ЛМКП «Львівводоканал», однак, всупереч ст.68 ЖК, оплату за такі послуги не здійснює. В серпні 2020 року позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу. 28 серпня 2020 року Залізничним районним судом м.Львова видано судовий наказ про стягнення боргу за надані послуги централізованого водопостачання та централізованого водовідведення з [PERSON] на користь позивача в розмірі 5484,72 грн., однак 28 жовтня 2021 року вказаний судовий наказ було скасовано. Станом на 01 грудня 2021 року заборгованість відповідача за надані послуги за період з 01 березня 2016 року по 01 грудня 2021 року становить 7353,98 грн., яку слід стягнути з відповідача в користь позивача в судовому порядку. У зв`язку із наведеним просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 25\~січня 2022\~ року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова вказана справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а відповідачу було запропоновано подати до суду заяву із обґрунтованим запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов по вказаній справі. 04 квітня 2022 року ухвалою суду продовжено строк розгляду справи на термін не більше тридцяти днів з дня отримання судом відомостей щодо вручення поштового відправлення відповідачу. У вказаний строк відповідач не подала відзив на позовну заяву, який має відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, поважних причин такого суду не повідомила. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178\~та ч.5 ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що Львівське міське комунальне підприємство «Львівводоканал» є суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (пункт 5-6 частини 2\~статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідач [PERSON] зареєстрована та проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї і реєстрації від 21 грудня 2021 року № 1, виданою ЛКП «Львівводоканал» /а.с.4/. Таким чином, відповідач є споживачем послуг централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до відомості про нарахування та оплату послуг централізованого водопостачання холодної води та централізованого водовідведення станом на 01 грудня 2021 року сума заборгованості відповідача по оплаті вказаних послуг за особовим рахунком відповідача [PERSON] № [NUMBER] в період з 01 березня 2016 року по 01 грудня 2021 року складає 7353,98 грн. /а.с.5/, що свідчить про неналежне виконання відповідачем зобов`язань, наслідком чого є порушення права позивача на одержання плати за надані послуги у встановлений законодавством строк. Відповідачу надавались послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, відмови нею від надання позивачем послуг у встановленому законом порядку, що б давало підстави для звільнення їх від оплати, суду не надала. Отже, між позивачем та відповідачем склалися зобов`язальні правовідносини з приводу надання житлово-комунальних послуг. За положеннями частини 1\~статті 13 ЦК України\~цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Питання надання житлово-комунальних послуг регулюються спеціальним законодавством, а саме:\~Законом України «Про житлово-комунальні послуги»,\~Законом України «Про питну воду та питне водопостачання»\~та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженими\~Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Так,\~статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець комунальної послуги зобов`язаний: забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів. При цьому, такому праву прямо відповідає визначений у ч.1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», обов`язок, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Статтею 23 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», передбачено, що одиниця виміру обсягу спожитої споживачем послуги з централізованого водопостачання визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом. Виконавець послуги з централізованого водопостачання повинен забезпечити її постачання безперервно, з гарантованим рівнем безпеки та величини тиску. Згідно із ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», одиниця виміру обсягу спожитої споживачем послуги з централізованого водовідведення визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом. Згідно з вимогами статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або нормами, затвердженими в установленому порядку. Так, згідно із ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем. Однак, відповідно до п.1 ч. 3 ст. 20 цього Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно з п.3 ч. 2 ст. 21 Закону виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. А тому, відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення відповідачів, як споживачів від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна позиція міститься у висновку Верховного суду України викладеним у постанові від 30.10.2013 р. по справі 6-59цс13, про те що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання i водовідведення. Згідно з пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за № 630 (яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), оплата за надані послуги вноситься щомісячно. Відповідно до\~статті 67 ЖК України\~плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до частин 1, 6\~статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, 28 серпня 2020 року Залізничним районним судом м.Львова видано судовий наказ про стягнення боргу за надані послуги централізованого водопостачання та централізованого водовідведення з [PERSON] на користь ЛМКП «Львівводоканал»\~ в розмірі 5484,72 грн., однак 28 жовтня 2021 року вказаний судовий наказ було скасовано /а.с.6/. Станом на 01 грудня 2021 року заборгованість відповідача за надані послуги централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за період з 01 березня 2016 року по 01 грудня 2021 року становить 7353,98 грн. Відповідачем,\~\~всупереч положенню частини 1\~статті 81 ЦПК України\~не надано належних та допустимих доказів своєчасної та у повному обсязі сплати наданих позивачем послуг централізованого водопостачання та централізованого водовідведення в період з 01 березня 2016 року по 01 грудня 2021 року та відсутності заборгованості перед позивачем по оплаті цих послуг, а також, не надано заяви про застосування строків позовної давності.\~\~\~\~\~\~\~ Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі у їх сукупності, вважає встановленим факт порушення прав позивача, тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за надані послуги централізованого водопостачання\~та централізованого\~водовідведення в період з 01 березня 2016 року по 01 грудня 2021 року в сумі 7353,98 грн. є законними і обґрунтованими та такими, що\~підлягають задоволенню в повному обсязі. Суд, вирішуючи питання розподілу судових витрат, приходить до висновку, що на підставі\~статті 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 2270,00 грн.

Outcome: approved