Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-07 00:00:00

Позивач звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом у якому просить стягнути із [PERSON] завдану шкоду в сумі 7 444 грн. та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.07.2019 року між ПрАТ «ПРОСТО-страхування» та [PERSON] укладено поліс № АО/3580554 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу «Субару» д.н.з. [NUMBER] . Позивач зазначає, що 10 березня 2020 року в м. Києві на вул. Попудренка відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Хюндай», д.н.з. [NUMBER] , яким керувала [PERSON] , та автомобіля «Субару», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 31.03.2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. 28 грудня 2020 року до АТ «ПРОСТО-страхування» із повідомленням про подію, що має ознаки страхового випадку, звернулася [PERSON] та повідомила, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «Хюндай», д.н.з. [NUMBER] , який належить їй на праві власності. Відповідно до висновку/калькуляції № 143965 від 28.12.2020 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Хюндай», д.н.з. [NUMBER] , становить 8 444 грн. Позивач зазначає, що на підставі зібраних документів 19.03.2021 року АТ «ПРОСТО-страхування» дорожньо-транспортну пригоду визнано страховим випадком та складено страховий акт № 143965, відповідно до якого страхове відшкодування становить 7 444 грн. Ця сума була виплачена АТ «ПРОСТО-страхування», відповідно до платіжного доручення № 4912 від 22.03.2021 за ремонт транспортного засобу «Хюндай», д.н.з. [NUMBER] , що є ціною позову. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.07.2021 року відкрите провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання (а.с. 48-49). 20 серпня 2021 року на адресу Дніпровського районного суду м. Києва від відповідача [PERSON] надійшла заява із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 53-56). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.10.2021 року заяву відповідача [PERSON] про перехід розгляду справи № 755/11413/21 за позовом ПрАТ «ПРОСТО-страхування» до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку загального позовного провадження повернуто відповідачу (а.с. 76). 02 вересня 2021 року на адресу Дніпровського районного суду м. Києва від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог повністю з посиланням на те, що він не міг виконати вимоги п. 2.10 а) Правил дорожнього руху, оскільки про те, що він може бути причетний до ДТП, що сталася 10.03.2020 року, він дізнався лише на наступний день - 11.03.2020 року в результаті телефонного дзвінка представника поліції до власника автомобіля [PERSON] , тому з місця ДТП він не скривався, оскільки не усвідомлював свою причетність до нього. Регресну вимогу позивача до нього він не отримував. Актом огляду транспортного засобу від 28.12.2020, який складений через 9,5 місяців після ДТП, оглядався автомобіль, який був учасником ДТП 12.03.2020, тоді як пригода за його участі мала місце 10.03.2020, тобто пошкодження, які занотовані в даному акті і ставляться в провину йому, ніякого відношення до ДТП за його участю не мають. Під час огляду місця події не було виявлено зазначених у акті пошкоджень: кришка дзеркала права, задній бампер та боковина задня права. Також дані акту огляду транспортного засобу від 28.12.2020 містять протиріччя із зазначенням одних і тих же деталей, як пошкоджені в результаті ДТП, так і як такі, що не пов`язані з подією ДТП, при цьому вартість ремонту за такими об`єктами включена у експертний висновок/калькуляцію. Розташування пошкоджень на транспортних засобах у разі їх фізичного контакту під час ДТП взаємовиключні та не могли утворитися за описом потерпілої [PERSON] пошкоджень свого автомобіля. Позов є безпідставним та заявлений до неналежного відповідача (а.с. 57-63). Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 31.03.2020 року у справі № 755/4251/20, [PERSON] 10.03.2020 року о 17 год. 20 хв., керуючи автомобілем марки «Субару», д.н.з. [NUMBER] , у м. Києві по вул. Попудренка, 26/9, при зміні напрямку руху, не впевнився у безпеці руху, не витримав безпечного інтервалу та допустив наїзд на автомобіль «Хюндай», д.н.з. [NUMBER] , що призвело до пошкоджень транспортних засобів і порушення п. 10.1, п. 13.1 Правил дорожнього руху України. Зокрема, [PERSON] залишив місце скоєння дорожньо-транспортної пригоди, чим порушив п. 2.10 (а) Правил дорожнього руху України. Вказаною постановою суду відповідача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП (а.с. 11, 12). Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, вищезазначеною постановою суду, яка набрала законної сили, встановлена вина відповідача у пошкодженні транспортного засобу «Хюндай», д.н.з. [NUMBER] , під час події дорожньо-транспортної пригоди 10 березня 2020 року. Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Згідно ч. 3 ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. З матеріалів справи убачається, що станом на 10.03.2020 року автомобіль «Субару», д.н.з. [NUMBER] , яким керував відповідач, був застрахований у ПрАТ «ПРОСТО-страхування» на підставі полісу № АО/3580554 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого визначена франшиза у розмірі 1 000 грн. (а.с. 5). Відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль «Хюндай», реєстраційний номер [NUMBER] , належав на праві власності [PERSON] (а.с. 9, 10). 28 грудня 2020 року [PERSON] звернулася до позивача ПрАТ «ПРОСТО-страхування» із повідомленням про подію, що має ознаки страхового випадку (а.с. 6, 7). У цьому повідомленні [PERSON] зазначала, що 12.03.2020 близько 14 год. автомобіль Хюндай, н.з. [NUMBER] , був припаркований за адресою: м. Київ, вул. Попудренка, 26; водій «Субару» пошкодив автомобіль з правої сторони. В автомобілі Хюндай, н.з. [NUMBER] , наявні пошкодження: задній бампер, праве заднє крило, двері з правої сторони, праве дзеркало, праве крило. В автомобілі Субару, н.з. [NUMBER] , наявні пошкодження з правої сторони. Відповідно до висновку/калькуляції № 143965 від 28.12.2020, вартість ремонту автомобіля «Хюндай» становить 8 444,00 грн. (а.с. 20-22). Згідно страхового акту № 143965 від 19.03.2021 року складеного ПрАТ «ПРОСТО-страхування», розмір страхового відшкодування, що підлягає виплаті власнику пошкодженого автомобіля «Хюндай», д.н.з. [NUMBER] , становить 7 444 грн. (а.с. 23). 22 березня 2021 року ПрАТ «ПРОСТО-страхування» на підставі розпорядження № 143965 від 19.03.2021 року сплатило [PERSON] страхове відшкодування за пошкоджений транспортний засіб «Хюндай», н.з. [NUMBER] , у розмірі 7 444 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 4912 від 22.03.2021 року (а.с. 24). Позивач зазначає, що з метою досудового врегулювання спору [PERSON] направлялась регресна вимога від 22.04.2021 року № 04-1025 про необхідність відшкодування завданої шкоди у розмірі 7 444,00 грн., проте вказана вимога залишилася без виконання (а.с. 27). При цьому доказів про направлення на адресу відповідача регресної вимоги позивачем не надано та факт отримання такої вимоги [PERSON] заперечується. Відповідно до положень частини 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Положенням пп. «в» п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Вирішуючи наявний між сторонами спір, суд звертає увагу на наступне. Позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження наявності обставин, які входять до предмета доказування. Зокрема, існують розбіжності у датах події дорожньо-транспортної пригоди, яка у постанові суду зазначена 10.03.2020 (а.с. 11), страховий акт складений за настанням події дорожньо-транспортної пригоди 11.03.2020 (а.с. 23), акт огляду транспортного засобу складався за подією 12.03.2020 (а.с. 13), потерпіла особа [PERSON] повідомляла позивача про дату події пошкодження транспортного засобу 12.03.2020 (а.с. 6). Якщо врахувати, що при складанні документів були допущені описки у написанні дат події дорожньо-транспортної пригоди за якою позивачем було виплачене страхове відшкодування потерпілій особі, суд також приймає до уваги наступні обставини. З матеріалів справи убачається, що вищевказана оцінка вартості відновлювального ремонту автомобіля «Хюндай», н.з. [NUMBER] , у розмірі 8 444,00 грн., на підставі якої проведена страхова виплата за відрахуванням франшизи, що є ціною позову, визначалась на підставі Акту огляду транспортного засобу № 143965 від 28.12.2020 року, відповідно якого встановлено вартість робіт та матеріалів за: ремонт кришки дзеркала правого (лакофарбове покриття), ремонт дверцят передніх правих (лакофарбове покриття), ремонт та фарбування дверцят задніх правих (деформація, лакофарбове покриття), ремонт та фарбування боковини задньої правої (деформація, лакофарбове покриття) та фарбування бамперу заднього (лакофарбове покриття) - 50% (а.с. 13). Разом з тим, вищевказаний Акт огляду транспортного засобу від 28.12.2020 містить перелік пошкоджень, що не пов`язані з подією дорожньо-транспортної пригоди, зокрема до яких віднесено: дах транспортного засобу, бампер передній, поріг правий, двері передні праві (лакофарбове покриття), боковина задня ліва та бампер задній (лакофарбове покриття) (а.с. 14). Отже, пошкодження лакофарбового покриття передньої правої двері та лакофарбового покриття заднього бампера, які не відносяться до пошкоджень отриманих в результаті дорожньо-транспортної пригоди, включені до розрахунку вартості відновлення автомобіля «Хюндай», д.н.з. [NUMBER] . При цьому, виходячи зі змісту розрахунку вартості складових найменувань деталей та переліку робіт за висновком/калькуляцією № 143965 від 28.12.2020, на якому ґрунтуються позовні вимоги, неможливо встановити дійсну вартість відновлення автомобіля з урахуванням саме тих пошкоджень, які відносяться до події дорожньо-транспортної пригоди. За приписами частини 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно вимог частин 1, 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина 3 ст. 13 ЦПК України). За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Беручи до уваги вищевикладене, позовні вимоги ПрАТ «ПРОСТО-страхування» задоволенню не підлягають за недоведеністю розміру завданої відповідачем шкоди. Згідно ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати суд покладає на позивача у зв`язку з відмовою в позові повністю.

Outcome: dismissed