Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначив, що 13 лютого 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис за № 2991 про стягнення з нього на користь ТОВ «Фінпром маркет» заборгованості в сумі 21\~039 гривень 04 копійки. Посилаючись на порушення законодавства при вчиненні вказаного виконавчого напису, що полягають у неотримання нотаріусом документів про безспірність боргу та ненадання нотаріусу оригіналу кредитного договору, позивач просить визнати зазначений виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню (а.с. 48 53). Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження. Відповідач надав суду заяву про визнання позовних вимог (а.с. 69). Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. З наданих позивачем на підтвердження своїх вимог копій письмових доказів вбачається, що 17 липня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис за № 2991 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром маркет» заборгованості в сумі 21\~039 гривень 04 копійки (а.с. 35). Вирішуючи справу по суті, суд виходить з наступного. Насамперед, в супереч вимогам статей 76 84 ЦПК України, позивачем не доведено перед судом факт вчинення 13 лютого 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. виконавчого напису за № 2991 про стягнення з нього на користь ТОВ «Фінпром маркет» заборгованості в сумі 21\~039 гривень 04 копійки. Зокрема, у суду відсутні відомості про те, що 13 лютого 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис за № 2991 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром маркет» заборгованості в сумі 21\~039 гривень 04 копійки. Так, в матеріалах справи відсутні, до позову не додані та під час розгляду справи суду не надано позивачем жодних документів, які б свідчили про те, що 13 лютого 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис за № 2991 про стягнення з нього на користь ТОВ «Фінпром маркет» заборгованості в сумі 21\~039 гривень 04 копійки. Натомість, рішення суду має ґрунтуватися на конкретних фактах, а не на припущеннях. Отже, під час розгляду справи позивачем, не виконано, передбаченого статтею 81 ЦПК України обов`язку довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що згідно із статтями 12, 13 і 76 84 ЦПК України, відповідно до яких на засадах змагальності сторін кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі та суд не наділений функцією доказування, позивач не довів тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а саме: обставину того, що 13 лютого 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис за № 2991 про стягнення з нього на користь ТОВ «Фінпром маркет» заборгованості в сумі 21\~039 гривень 04 копійки. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не підтверджено факт вчинення нотаріусом виконавчого напису, який позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню. Як наслідок, під час розгляду справи суд об`єктивно позбавлений можливості вирішити по суті питання про існування підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню відносно виконавчого напису нотаріуса щодо якого відсутні відомості про його прийняття. При цьому, відповідно до норми частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Разом з цим, за змістом прохальної частини позову, позивач не просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис за № 2991 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. 17 липня 2020 року. Крім того, за клопотанням позивача ухвалою суду від 09 серпня 2021 року було витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. належним чином завірені копії матеріалів справи щодо вчинення виконавчого напису № 2991 від 13.02.2020 року. Проте, нотаріусом не отримано вказану ухвалу суду, оскільки поштовий конверт повернуто до суду без вручення з відміткою листоноші «адресат відсутній за вказаною адресою». Норми статті 206 ЦПК України передбачають, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Однак, визнання відповідачем позову суперечить закону, оскільки за змістом прохальної частини позову, позивач не просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис за № 2991 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. 17 липня 2020 року. Таким чином, суд постановив ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжив судовий розгляд. За таких обставин, позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. До того ж, на підставі пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою у позові, судові витрати слід покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed