Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

10 листопада 2016 року [PERSON] звернулась із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк", [PERSON] про визнання поруки припиненої. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30 серпня 2006 року між АКІБ "Укрсиббанк" та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11033400000. Також, 30 серпня 2006 року між АКІБ "Укрсиббанк" та [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до п.1.1. якого, поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником усіх зобов`язань у повному обсязі, що виникли з кредитного договору № 11033400000 від 30 серпня 2006 року. Однак, як стало відомо, після дослідження довідки розрахунку заборгованості за користування кредитом [PERSON] за кредитним договором № 11033400000 від 30 серпня 2006 року, відповідач систематично змінював процентну ставку шляхом її збільшення майже в два рази без відповідної згоди поручителя, що є підставою для припинення поруки в порядку ч.1 ст.559 Цивільного кодексу України. На переконання позивача, неправомірні дії відповідача щодо змін умов кредитного договору без згоди поручителя спричинили збільшення обсягу відповідальності [PERSON] . Посилаючись на вказані обставин позивач просила задовольнити позовні вимоги. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2016 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 02 грудня 2016 року, за результатами усунення недоліків позивачем, відкрито провадження у цивільній справі. 15 лютого 2017 року від представника ПАТ "Укрсиббанк" до суду надійшли заперечення на позовну заяву про визнання поруки припиненою. В обґрунтування власних доводів ПАТ "Укрсиббанк" стверджував, що 29 вересня 2014 року між позивачем та ПАТ "Укрсиббанк" укладено додаткову угоду до оспорюваного договору поруки № 37799 від 30 серпня 2006 року, якою сторони погодили згоду поручителя відповідати за зміну основного зобов`язання. Враховуючи наведене, відповідач зазначав про те, що умови кредитного договору та додаткової угоди були відомі поручителю та він погодився з ними уклавши договір поруки та додаткову угоду. Беручи до уваги викладене, відповідач просив відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2019 року позов [PERSON] залишено без розгляду через повторну неявку позивача у судові засідання. 15 січня 2021 року на адресу Одеського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Дворнікова А.Ю., на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2019 року про залишення позову без розгляду. За результатами розгляду апеляційної скарги, 24 травня 2021 року Одеським апеляційним судом винесено постанову, якою вирішено апеляційну скаргу [PERSON] , в особі її представника адвоката Дворнікової А.Ю., задовольнити. Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2019 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 21 липня 2021 року на адресу Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Дворнікова А.Ю., про зміну підстав позову та позов у новій редакції. В обґрунтування позовної заяви у новій редакції [PERSON] посилалась на те, що АТ "Укрсиббанк" пропущений строк пред`явлення вимоги до [PERSON] за Договором поруки № 37799 від 30 серпня 2006 року та на здійснення останнім зміни відсоткової ставки за кредитним договором за відсутності згоди поручителя. Враховуючи наведені обставини позивач просила визнати поруку, за Договором поруки № 37799 укладеним 30 серпня 2006 року між АКІБ "Укрсиббанк", [PERSON] та [PERSON] , - припиненою. 06 серпня 2021 року до суду надійшли заперечення АТ "Укрсиббанк" на позовну заяву в новій редакції, в яких представник банку просить відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що [PERSON] , укладаючи договір поруки, погодилась на можливі зміни процентної ставки без її додаткового узгодження. Також, банк наголошував на тому, що звернувся з вимогою про стягнення заборгованості в шестимісячний строк після проведення останнього платежу боржником. У судове засідання призначене на 13 серпня 2021 року з`явились представник позивача та представник АТ "Укрсиббанк". Лепський Д.М. у судове засідання не з`явився, сповіщався належним чином. За результатами проведення судового засідання судом вирішено задовольнити заяву позивача про зміну підстав позову та здійснювати подальший розгляд справи із врахуванням позову у новій редакції. 06 червня 2022 року від представника відповідача до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника. 07 червня 2022 року від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності. Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, за наявними в справі матеріалами. Суд, проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступного. Із матеріалів справи судом встановлено, що 30 серпня 2006 року між АКІБ "Укрсиббанк" та [PERSON] укладений Договір про надання споживчого кредиту № 11033400000 (далі Кредитний договір). Відповідно до пункту 1.1. Договору про надання споживчого кредиту № 11033400000 від 30 серпня 2006 року Банк зобов`язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 229 282 шв. Франків та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим Договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 937 763,38 гривень за курсом Національного банку України на день укладання цього Договору. Пунктом 1.2.1. Кредитного договору встановлено, що надання кредиту (грошових коштів) здійснюється у наступний термін: з "30" серпня 2006 р. по "30" серпня 2027 р. Пунктом 2.1. Кредитного договору сторони погодили, що у забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за даним Договором Банком приймається: застава нерухомого майна 3-х кімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] ; порука фізичної особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Пункт 2.2. Кредитного договору: Кредит, наданий Банком, також забезпечується всім належним Позичальнику майном і коштами, на які може бути звернено стягнення в порядку, установленому законодавством України. Серед іншого, пунктом 2.3. Кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання Позичальником умов цього Договору про надання забезпечення за цим Договором, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язань за цим Договором або погіршення його умов (стану забезпечення, умов його зберігання), Банк набуває право вимоги на дострокове повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій у порядку встановленому розділом 11 цього Договору. 30 серпня 2006 року між АКІБ "Укрсиббанк", [PERSON] та [PERSON] укладено Договір поруки № 37799. Відповідно до пункту 1.1. Договору поруки № 37799 від 30 серпня 2006 року (далі Договір поруки) Поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати за виконання Позичальником, ідентифікаційний номер 2344506359, усіх його зобов`язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору № 11033400000 від "30" серпня 2006 р., як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Пунктом 1.2. Договору поруки визначено, що Поручителю добре відомі усі умови вищеназваного Кредитного договору, укладеного між Кредитором і Позичальником, в тому числі: -сума кредиту - 229 282 (двісті двадцять дев`ять тисяч двісті вісімдесят два) шв. Фр.; -термін повернення кредиту - згідно графіку погашення, остаточного повернення "30" серпня 2027 року, якщо тільки не буде застосовано інший термін повернення кредиту, відповідно до Кредитного договору; -процентна ставка - 7,99 % відсотків річних; -термін і порядок сплати процентів - до 10-го числа кожного місяця; -штрафні санкції - згідно з Кредитним договором; -інші умови згідно з Кредитним договором. 29 вересня 2014 року між ПАТ "Укрсиббанк", як правонаступником АТ "Укрсиббанк", та [PERSON] укладена Додаткова угода № 1 до Договору про надання споживчого кредиту № 11033400000. Відповідно до умов укладеної угоди Банк надає Позичальнику послугу щодо реструктуризації заборгованості Позичальника. 29 вересня 2014 року ПАТ "Укрсиббанк", [PERSON] та [PERSON] укладена Додаткова угода № 1 до Договору поруки № 37799 від 30 серпня 2006 року. Відповідно до умов укладеної угоди Поручитель надає згоду на зміну основного зобов`язання, що забезпечується Договором. Судом встановлено, що 19 липня 2016 року за вих.№30-12/34564 АТ "Укрсиббанк" направив на адресу [PERSON] вимогу про погашення простроченої заборгованості за Кредитним договором № 11033400000 від 30 серпня 2006 року протягом 31 (тридцяти одного) календарного дня з дати одержання повідомлення, у розмірі: 6 213,24 шв. франків - прострочена заборгованість; 7 868,93 шв. франків - прострочена заборгованість по процентах. При цьому, АТ "Укрсиббанк" повідомив, що у випадку не усунення порушень на 32 (тридцять другий) день з дня отримання вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги - з 41 календарного дня з дати відправлення вимоги про дострокове повернення кредиту АТ "Укрсиббанк", змушений вимагати виконання [PERSON] зобов`язань [PERSON] за Договором про надання споживчого кредиту № 11033400000 від 30 серпня 2006 року, а саме сплати ПАТ "Укрсиббанк" заборгованості по поверненню суми кредиту в повному обсязі, сплати нарахованих процентів, що разом становить 146 870,65 шв.франків. Звертаючись на адресу [PERSON] із вимогою про повернення заборгованості, АТ "Укрсиббанк" посилається на пункт 2.2 Договору поруки у якому визначено, що у випадку невиконання Позичальником своїх зобов`язань по кредитному договору кредитор має право пред`явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов`язковими до виконання на 5 день з моменту виконання своїх зобов`язань позичальником по кредитному договору. Одночасно АТ "Укрсиббанк" повідомляє, що у випадку невиконання або несвоєчасного виконання цієї вимоги, АТ "Укрсиббанк" буде змушений звернутись із позовом до суду. Із наведеного слідує, що на підставі вищезазначеної вимоги АТ "Укрсиббанк" повідомив про необхідність сплати [PERSON] поточної заборгованості, а в разі непогашення останньої протягом встановленого строку, вимагав погашення кредитної заборгованості [PERSON] у повному обсязі. Із матеріалів справи вбачається, що 29 вересня 2016 року за вих.№30-12/35668 ПАТ "Укрсиббанк" звертається на адресу Приморського районного суду м. Одеси із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №11033400000 від 30 серпня 2006 року по кредиту та процентам у розмірі 148 459,54 шв. франків та по пені у розмірі 79 995,39 грн. 04 жовтня 2016 року Приморським районним судом м. Одеси винесено ухвалу про відкриття провадження у справі № 522/18596/16-ц за позовом ПАТ "Укрсиббанк" до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В подальшому, 31 жовтня 2018 року Приморським районним судом м. Одеси винесено ухвалу, якою позовну заяву у справі № 522/18596/16-ц ПАТ "Укрсиббанк" до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором вирішено залишити без розгляду. За результатами апеляційного оскарження зазначеної ухвали ПАТ "Укрсиббанк", 18 червня 2019 року Одеським апеляційним судом винесено ухвалу, якою відмовлено у задоволенні апеляційної скарги ПАТ "Укрсиббанк", ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 31.10.2018 року у справі № 522/18596/16-ц вирішено залишити без змін. 01 липня 2019 року за вих.№21-1-01/678 АТ "Укрсиббанк" вдруге звертається до Приморського районного суду м. Одеси із аналогічною позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №11033400000 від 30 серпня 2006 року по кредиту та процентам у розмірі 185 854,2 шв. франків та по пені у розмірі 592 710,65 грн. 16 липня 2019 року Приморським районним судом м. Одеси винесено ухвалу про відкриття провадження у справі № 522/11020/19 за позовом ПАТ "Укрсиббанк" до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та станом на час винесення зазначеного судового рішення, кінцеве вирішення справи № 522/11020/19 не здійснено. На підставі ч. ч. 1 - 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. В силу ч. ч. 1 - 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі наданих позивачем доказів, беручи до уваги надані пояснення у судових засіданнях, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог [PERSON] про визнання поруки за Договором поруки № 37799 укладеним 30 серпня 2006 року між АКІБ "Укрсиббанк", [PERSON] та [PERSON] припиненою. Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуваннями вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 628 ЦК України та статті 629 ЦК України закріплено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Верховний Суд у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 203/4947/15-ц (провадження № 61-19344ск18) зазначив, що: "Визначення правової природи письмової вимоги кредитора до боржника, та відповідно правових наслідків її надіслання залежить від змісту такої вимоги. Якщо вимога за своїм змістом є нагадуванням чи інформуванням про існування заборгованості, а також містить прохання про погашення поточної заборгованості, то така вимога є досудовою претензією. Якщо письмове звернення кредитора до боржника містить вимогу про дострокове повернення усієї суми заборгованості як простроченої, так і поточної, то таке звернення є вимогою про дострокове повернення кредиту, наслідком надіслання якої є зміна строку виконання основного зобов`язання відповідно до частини другої ". Верховний Суд у постанові від 30 липня 2020 року у справі № 200/27042/15-ц (провадження № 61-35413св18) дійшов висновку про настання строку виконання основного зобов`язання, який пов`язується з отриманням боржником вимоги: "Задовольняючи позов [PERSON], суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили із того, що 25 травня 2009 року кредитор направив на адресу позичальника [PERSON] вимогу про дострокове повернення усієї суми заборгованості за кредитом у строк не пізніше п`ятнадцяти днів від дати отримання цієї вимоги, яку остання отримала 26 травня 2009 року. Таким чином, строк виконання зобов`язань за кредитним договором, укладеним 19 вересня 2008 року між АКБ "Банк Форум" та [PERSON], на підставі положень частини другої статті 1050 ЦК України та пункту 3.2.2. кредитного договору був змінений кредитором з 2018 року на 10 червня 2009 року.… Відповідно до пунктів 8.4, 8.5 кредитного договору у разі, якщо банк використовує своє право щодо вимоги в односторонньому порядку дострокового повернення повної суми заборгованості за цим договором, то він зобов`язаний у письмовій формі повідомити про це позичальника. Позичальник, у разі отримання від банку письмової вимоги про дострокове повернення повної суми заборгованості, яка вказана у такій вимозі, зобов`язаний здійснити усі платежі на користь банку в строк не пізніше 30 календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від банку. Наведеними положеннями кредитного договору встановлено право банку в односторонньому порядку вимагати від позичальника дострокового повернення повної суми заборгованості, шляхом направлення відповідної письмової вимоги, та обов`язок позичальника протягом 30 календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від банку здійснити усі платежі на користь банку". Аналіз зазначених правових позицій Верховного Суду дає підстави для висновку, що сторонами кредитних договорів на власний розсуд можуть бути визначені певні конкретні умови виникнення права вимоги щодо настання строку повернення кредиту у повному обсязі. Так, настання зазначеного строку повернення кредиту в тексті договору сторонами може: а) бути зумовлене безпосередньо виникненням у позичальника прострочення з погашення заборгованості; або б) пов`язується з моментом направлення вимоги боржнику; або в) пов`язується з моментом отримання боржником вимоги; або г) визначається кредитором у вимозі (якщо у кредитному договорі такі повноваження кредитора окремо застережені). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18) зазначила, що: "Аналіз змісту статей 1054, 1050 ЦК України свідчить, що у разі, якщо кредитор за кредитним договором, у якому згідно із його умовами позичальник зобов`язаний щомісячно повертати кредит рівними частинами відповідно до умов кредитного договору, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитними коштами, а також сплатити неустойку (пеню, штраф) за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним, змінив строк виконання основного зобов`язання (дострокове виконання основного зобов`язання), направивши повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту, то відповідний строк для пред`явлення вимоги до боржника обчислюється з наступного дня, зазначеного кредитором у повідомленні (вимозі) про дострокове повернення кредиту як дата дострокового добровільного повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів, або після закінчення терміну, визначеного кредитором у повідомленні (вимозі) для його дострокового добровільного повернення. Повідомлення (вимога) про дострокове повернення кредиту, яке направляється позичальнику є формою досудового вирішення спору між контрагентами та вимогою сторони, права або законні інтереси якої порушено". Повертаючи справу з приводу вирішення спору між тими самими сторонами з подібних правовідносин на розгляд Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 12 січня 2021 року у справі № 522/908/16-ц (провадження № 14-185цс20) зазначила, що при вирішенні питання про початок відліку шестимісячного строку, встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України, суди мають враховувати умови кредитних договорів та договорів поруки, якими визначено порядок та строки виконання зобов`язання у випадку реалізації кредитором права на дострокове повернення боргу. Таким чином, момент та порядок настання строку виконання основного зобов`язання визначається сторонами за правилами, викладеними у кредитному договорі, а також кредитором у вимозі у разі невизначення такого моменту у кредитному договорі. Серед іншого, у постанові Верховного Суду у справі № № 522/799/16-ц від 03 березня 2021 року зазначено, що визначення моменту настання права вимоги у кредитора за кредитними договорами, обрахованого з часу відправлення банком такої вимоги позичальнику, не суперечить чинному законодавству та є прийнятним, якщо це передбачено у самому кредитному договорі. Це перебуває у межах права на саморегулювання цивільних відносин їх учасниками, визначеного у статті 6 ЦК України та загальними засадами цивільного права (стаття 3 цього Кодексу). Як встановлено із матеріалів справи, 19 липня 2016 року за вих.№30-12/34564 АТ "Укрсиббанк" направив на адресу [PERSON] вимогу про погашення простроченої заборгованості за Кредитним договором № 11033400000 від 30 серпня 2006 року протягом 31 (тридцяти одного) календарного дня з дати одержання повідомлення, у розмірі: 6 213,24 шв. франків - прострочена заборгованість; 7 868,93 шв. франків - прострочена заборгованість по процентах. При цьому, АТ "Укрсиббанк" повідомив, що у випадку не усунення порушень на 32 (тридцять другий) день з дня отримання вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги - з 41 календарного дня з дати відправлення вимоги про дострокове повернення кредиту АТ "Укрсиббанк", змушений вимагати виконання [PERSON] зобов`язань [PERSON] за Договором про надання споживчого кредиту № 11033400000 від 30 серпня 2006 року, а саме сплати ПАТ "Укрсиббанк" заборгованості по поверненню суми кредиту в повному обсязі, сплати нарахованих процентів, що разом становить 146 870,65 шв. франків. Звертаючись на адресу [PERSON] із вимогою про повернення заборгованості, АТ "Укрсиббанк" посилається на пункт 2.2 Договору поруки у якому визначено, що у випадку невиконання Позичальником своїх зобов`язань по кредитному договору кредитор має право пред`явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов`язковими до виконання на 5 день з моменту виконання своїх зобов`язань позичальником по кредитному договору. При цьому, АТ "Укрсиббанк" зазначив, що у випадку невиконання або несвоєчасного виконання цієї вимоги, АТ "Укрсиббанк" буде змушений звернутись із позовом до суду. Пунктом 5.5. Кредитного договору укладеного між АКІБ "Укрсиббанк" та [PERSON] визначено, що у випадку порушення позичальником термінів повернення кредиту або термінів сплати процентів, комісій строком більше ніж на один місяць, та/або порушення інших умов договору та/або у випадку порушення позичальником та/або заставодавцем та/або поручителем та/або гарантом умов укладеного з банком договору щодо надання забезпечення виконання зобов`язань позичальником за цим договором, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахування процентів, комісій у порядку встановленому розділом 11 цього договору. За умовами пункту 11.1. Кредитного договору укладеного між АКІБ "Укрсиббанк" та [PERSON] , відповідно до ст.ст.525, 611 Цивільного кодексу України Сторони погодили, що у випадку настання обставин визначених у п.п.2.3., 4.9., 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 7.4., 9.2., 9.14. цього договору та направлення Банком на адресу Позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і неусунення Позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 (тридцяти одного) календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від Банку, вважати термін повернення кредиту таким що настав на 32 (тридцять другий) календарний день з дати одержання Позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку, при цьому у випадку неотримання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни Позичальником адреси, без попереднього про це письмового повідомлення Банку чи у разі неотримання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) Банку з інших підстав протягом 40 (сорока) календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) Банком, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 41 (сорок перший) календарний день з дати відправлення Позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку. Відтак, за правилом частини першої статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, визначаючи умови та правила у Кредитному договорі, сторони реалізували право на саморегулювання правовідносин між ними, зокрема щодо права банку в односторонньому порядку вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту у разі настання певних обставин (пункт 11.1. кредитного договору) та дії кредитора у разі, якщо він використовує своє право щодо вимоги в односторонньому порядку дострокового повернення повної суми заборгованості. З приводу розуміння зміни умов основного зобов`язання щодо строку дії договору склалася певна усталена судова практика у справах за подібних фактичних обставин. Зокрема, у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 524/5254/14-ц (провадження № 61-19432св18) Верховний Суд зазначив: "При визначенні розміру заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню з поручителя, апеляційний суд не звернув уваги на те, що згідно з вищенаведеними пунктами 8.4, 8.5 кредитного договору змінений банком в односторонньому порядку строк виконання основного зобов`язання при реалізації ним права на дострокове повернення повної суми заборгованості настає не пізніше 10 календарних днів з дня направлення позичальнику відповідного повідомлення. Враховуючи, що повідомлення кредитора № 419/7/28-3 було надіслано ПП "Паритет" 22 січня 2014 року, строк виконання основного зобов`язання настав через десять днів після вказаної дати, тобто 02 лютого 2014 року.… Своїми діями банк на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, у зв`язку з чим його право нараховувати передбачені кредитним договором проценти за кредитом через десять днів після направлення вимоги позичальнику припинилося. Тому позивач має право на стягнення з відповідача заборгованості, яка утворилася станом на 02 лютого 2014 року, а нарахування після цієї дати процентів за користування кредитом є неправомірним". Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 758/6863/14-ц (провадження № 14-224цс18) зробила такі висновки щодо настання строку виконання основного зобов`язання з урахуванням правил статті 599 ЦК України: "Згідно із пунктом 9.1 цього кредитного договору, у разі набуття кредитором на підставах передбачених договором права вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, кредитор направляє письмову вимогу на адресу позичальника рекомендованим листом про дострокове повернення кредиту, сплату нарахованих процентів за користування кредитом, нарахованої неустойки та інших платежів та нарахувань за цим договором та/або про усунення порушення (виконання зобов`язання) у не менш ніж тридцятиденний термін. Лист про вимогу про усунення порушення та виконання порушеного зобов`язання та дострокове повернення кредиту в будь-якому випадку вважається отриманим позичальником після спливу семи днів з дня відправлення відповідного листа. Застосовуючи вимоги статті 599 ЦК України днем настання основного зобов`язання у спірних правовідносинах є наступний день після спливу 30 календарного дня з дати відправлення банком на адресу позичальника вимоги про дострокове виконання боргових зобов`язань. Наступні дії боржника не змінюють та не впливають на день настання строку виконання основного зобов`язання". У постанові від 23 січня 2019 року у справі № 372/3/16-ц (провадження № 61-9064св18) Верховний Суд також погодився із можливістю визначення строку виконання основного зобов`язання з моменту відправлення вимоги позичальнику, зокрема: "Кінцевий строк виконання зобов`язання за кредитним договором - 24 квітня 2029 року - було змінено банком шляхом пред`явлення дострокової вимоги до позичальника 30 листопада 2012 року, отже, строк дії договору змінився з тридцятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв`язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту. З цієї дати почався перебіг шестимісячного строку для пред`явлення позову до поручителя про стягнення боргу за кредитним договором. Таким чином, шестимісячний строк звернення до суду із позовом до [PERSON] закінчився 30 червня 2013 року. Із позовом до поручителя банк звернувся у липні 2014 року, тобто поза межами шестимісячного строку". Направляючи 19 липня 2016 року повідомлення-вимогу Позичальнику та Поручителям про дострокове повернення повної суми заборгованості за кредитним договором № 11033400000 від 30 серпня 2006 року, банк вчинив дії, спрямовані на зміну правовідносин, що свідчить про вчинення АТ "Укрсиббанк" одностороннього правочину, який змінює в односторонньому порядку умови двостороннього договору. Наслідками надіслання АТ "Укрсиббанк" таких повідомлень-вимог є зміна строку виконання основного зобов`язання за Кредитним договором. У свою чергу, направлення на адресу [PERSON] повідомлення-вимоги щодо повернення боргу із встановленням строків та термінів виконання останнього свідчить про те, що у АТ "Укрсиббанк" розпочався перебіг шестимісячного строку для пред`явлення позову до поручителя про стягнення боргу за кредитним договором. Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами (частина третя стаття 202 ЦК України). До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину (частина п`ята статті 202 ЦК України). Отже, як односторонній правочин, вимога банку про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором створила обов`язки та права для позичальника і поручителя, а й такою самою мірою створила зобов`язання для кредитора. Кредитор був вільним у вчиненні такого правочину, проте після настання визначеного ним моменту, викликав виникнення певних прав та обов`язків як для сторони певного договірного зобов`язання. Верховний Суд у постанові від 11 липня 2018 року у справі № 488/1286/14-ц (провадження № 61-5952св18) зазначив таке: "Враховуючи, що зазначене рішення про дострокове повернення кредитних коштів приймалося саме банком, тому незалежно від того, чи отримали позичальник та поручитель повідомлення банку про дострокове повернення кредитних коштів, згадані зміни настали та є обов`язковими для обох сторін, зокрема й позивача". Визначаючи умови дострокового погашення заборгованості у вимозі від 19 липня 2016 року, АТ "Укрсиббанк" скористався власними правами, передбаченими у Кредитному договорі № 11033400000 від 30 серпня 2006 року. Направляючи вимогу позичальнику та поручителям, кредитор ухвалив рішення про настання строку виконання основного зобов`язання. Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення виконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно з частинами першою та другою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Пунктом 1 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування" № 2478-VIII від 03.07.2018 визначено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через три місяці з дня набрання чинності цим Законом. Закон набрав чинності 04.11.2018 року. Як вбачається із матеріалів справи, позовну заяву у зазначеній справі подано до суду у листопаді 2016 року. Відповідно до пункту 2 Розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" згаданого Закону: "Цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої статті 36 Закону України "Про іпотеку", що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону. Таким чином, застосуванню до спірних правовідносин підлягає редакція статті 559 ЦК України, що діяла до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування" № 2478-VІІІ від 03.07.2018. Така позиція підтверджується висновками Верховного Суду, висловленими, зокрема, у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 910/11429/18. Аналіз ст.559 ЦК України дає підстави для висновку, що у законі передбачено три способи визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги). Зважаючи на наведене, строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі спливом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права, кредитор вчиняти не вправі. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію такого виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред`явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення, при цьому, не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак й в такому разі кредитор може звернутися з названою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Outcome: approved