Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

Позивач, ПАТ Страхова компанія Провідна, звернувся до суду з позовом в якому просить суд стягнути з [PERSON] на його користь безпідставно набуте майно у розмірі 29336,26 грн. та судові витрати. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 29 червня 2018 року о 14 год. 45 хв., на 13 км а/д Т-16-28 M-15-Струмок-Вилкове, [PERSON] , керуючи автомобілем HONDA ACCORD, держаний номер [NUMBER] , не впевнилась в безпечності свого маневру, не врахувала дорожню обстановку, здійснила обгін на перехресті та здійснила зіткнення з автомобілем VOLKSWAGEN VENTO, державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який здійснював поворот ліворуч, чим порушила вимоги п. 2.3Б, 14.6А ПДР України. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідно до Постанови Татарбунарського районного суду Одеської області від 23 липня 2018 року, у справі №515/1043/18, [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за вищевказаною ДТП. 24 липня 2018 року власником транспортного засобу HONDA ACCORD, державний номер [NUMBER] , [PERSON] , відповідно до положень та вимог Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів були подано до ПрАТ СК ПРОВІДНА заяву №2300232512 про виплату страхового відшкодування (за наслідками пошкодження його транспортного засобу за вищевказаною ДТП). Згідно Звіту №7697/П/2017 від 13 серпня 2018 року матеріальний збиток (без урахування ПДВ) завданий автомобілю HONDA ACCORD, державний номер [NUMBER] , склав 58 672,72 грн. З урахуванням вимог ст. 30 Закону та згідно з умовами Полісу ОСЦПВВНТЗ № АМ/1885990, на підставі страхового акту №2300232512 від 25 жовтня 2018 року та страхового акту 2 №2300232512 від 03 грудня 2018 року, заяви про страхове відшкодування та зібраних документів розмір виплати за пошкоджений транспортний засіб HONDA ACCORD, державний номер [NUMBER] , склав 58 672,72 грн. В зв`язку із викладеним і відповідно до умов договору страхування ПрАТ СК Провідна відшкодувало власнику транспортного засобу HONDA ACCORD, державний номер [NUMBER] , 58 672,72 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №0047649 від 26 жовтня 2018 року та №053299 від 04 грудня 2018 року. Але, вже після вказаних обставин та після проведення вказаної виплати відповідачу страхового відшкодування у розмірі 58 672,72 грн., було встановлено, що [PERSON] - також було визнано винною в даному ДТП, про що підтверджує постанова Приморського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2018 року по справі №522/17923/18, про що вона не повідомила ПрАТ СК Провідна. Оскільки, ПрАТ СК Провідна здійснило страхове відшкодування за пошкодження - автомобіля HONDA ACCORD, державний номер [NUMBER] , в розмірі 56 672,72 грн., що підтверджується платіжним дорученням №0047649 від 26 жовтня 2018 року та №053299 від 04 грудня 2018 року. Сума, яка підлягає поверненню відповідачем як безпідставно набута становить 29 336,26 грн. (58 6772,72 грн./2). Тому позивач просить стягнути з відповідачки на його користь безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 29336,26 гривень. 23 лютого 2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідачка позов не визнає, оскільки вина водія [PERSON] підтверджена постановою Татарбунарського районного суду Одеської області від 23 липня 2018 року у справі №515/1043/18. Також відповідачка просить застосувати позовну давність, оскільки постанова по справі №522/17923/18 набула чинності 11 жовтня 2018 року, тобто на даний час позовна давність спливла. Крім того, провадження по справі № 522/17923/18 було закрито на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП України, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП, тобто вина відповідачки встановлена не була. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, а також не заперечував, щодо заочного розгляду справи. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлялась про дату та час розгляду справи, просила в черговий раз розгляд справи відкласти на період воєнного стану, оскільки не може бути присутньою у суді. Указом Президента України №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України №133/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні частково внесено зміни статті статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указами від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, та від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Разом з тим, на території Одеської області за час введення воєнного стану в України, активні бойові дії не відбувалися та не відбуваються, Саратський районний суд Одеської області працює в штатному режимі, судові засідання проводяться відповідно до графіку справ призначених до розгляду. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачка мала об`єктивну можливість скористатися своїми правами визначеними ЦПК України та заявити клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконверенцзв`язку, однак таким правом не скористалась, в черговий раз просила розгляд справи відкласти без зазначення поважних причин. Відповідно до ч.4 ст. 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Тому, враховуючи вищевикладене, а також тривалість провадження у справі, та те, що відповідачкою подано відзив де нею висвітлено її думку з приводу заявленого позову, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи в черговий раз розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши обставини справи, оцінивши надані докази за власним переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, кожен окремо та в сукупності, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що відповідно до постанови Татарбунарського районного суду Одеської області від 23 липня 2018 року, 29 червня 2018 року о 14 год. 45 хв., [PERSON] на 13 км а/д Т-16-28 М-15 Струмок - Вилкове, керуючи транспортним засобом марки VOLKSWAGEN VENTO, державний номер [NUMBER] , з причепом ОДАЗ, державний номерний знак [NUMBER] , не забезпечив його технічного справного стану (не працювали покажчики повороту), при цьому не впевнившись в безпечності свого маневру, в саме: у відсутності автомобіля, який здійснює його обгін, виїхавши на смугу зустрічного руху перед здійсненням повороту ліворуч, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки HONDA ACCORD, держаний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , автомобілі отримали механічні пошкодження, тим самим порушив вимоги п.2.3А, п.10.1 Правил дорожнього руху. Вказаною постановою, [PERSON] , притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, та накладено на нього стягнення у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень. Відповідно до постанови Приморського районного суду міста Одеси від 11 жовтня 2018 року, [PERSON] , 29 червня 2018 року о 14 год. 45 хв., на 13 км а/д Т-16-28 M-15-Струмок-Вилкове, керуючи т/з HONDA ACCORD, держаний номер [NUMBER] , не впевнилась в безпечності свого маневру, не врахувала дорожню обстановку, здійснила обгін на перехресті та здійснила зіткнення з т/з VOLKSWAGEN VENTO, державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який здійснював поворот ліворуч, чим порушила вимоги п. 2.3Б, 14.6А ПДР України. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вказаною постановою провадження у праві про притягнення [PERSON] , до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрито, у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст.38 КУпАП, на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] автомобіль марки НОNDA ACCORD, державний реєстраційний номер [NUMBER] , належить [PERSON] .. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована, що підтверджується Полісом №АМ/1885990 від 07 лютого 2018 року обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 24 липня 2018 року [PERSON] , відповідно до положень та вимог Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, звернулась до ПрАТ СК ПРОВІДНА із заявою №2300232512 про виплату страхового відшкодування. Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №7697/П/2017 від 13 серпня 2018 року вартість відновлювального ремонту автомобіля HONDA ACCORD, державний номер [NUMBER] , становить 58 672,72 грн. Відповідно до умов договору страхування ПрАТ СК Провідна відшкодувало власнику транспортного засобу HONDA ACCORD, державний номер [NUMBER] , страхове відшкодування у сумі 58 672,72 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №0047649 від 26 жовтня 2018 року та №053299 від 04 грудня 2018 року. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 01 червня 2019 року, [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Визначення ст. 16 ЦК України способів захисту цивільних прав та інтересів це забезпечення справедливого неупередженого та своєчасного розгляду і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ч.1 ст. 5 ЦПК України встановлено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.3 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ст. 1 Закону України Про страхування, страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Згідно зі ст. 16 Закону України Про страхування договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Частиною 2 ст. 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. Відповідно до ст. 25 Закону України Про страхування, здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Згідно ст. 5 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно зі ст. 22 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів). Згідно ч. ч.1, 2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. За змістом статті 1212 ЦК України передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (пункт 43)). Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (пункт 27)). Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, - яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі від початку правовідношення, - та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. На вимоги п.3 ч.3 ст. 1212 ЦК України положення Глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Отже, зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виникають також у зв`язку з договірними правовідносинами, що існували раніше, як результат їх трансформації. Вищевказане відповідає правовому висновку, викладеному Верховним Судом України в постанові від 04 жовтня 2017 року у справі № 6-1216цс17. Постановою Приморського районного суду міста Одеси від 11 жовтня 2018 року провадження у справі про адміністративне правопорушення за статтею 124 КУпАП відносно [PERSON] закрито, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строку накладання адміністративного стягнення. При цьому, суд встановив, що [PERSON] , 29 червня 2018 року о 14 год. 45 хв., на 13 км а/д Т-16-28 M-15-Струмок-Вилкове, керуючи т/з HONDA ACCORD, держаний номер [NUMBER] , не впевнилась в безпечності свого маневру, не врахувала дорожню обстановку, здійснила обгін на перехресті та здійснила зіткнення з т/з VOLKSWAGEN VENTO, державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який здійснював поворот ліворуч, чим порушила вимоги п. 2.3Б, 14.6А ПДР України. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Суд кваліфікував дії водія [PERSON] за статтею 124 КУпАП та закрив провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП - за закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу. З правового аналізу вказаної норми вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення. Відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 07 лютого 2018 року у справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18, від 04 березня 2020 року у справі № 641/2795/16-ц; від 19 серпня 2019 року у справі № 383/846/18. Отже, той факт, що відповідачку [PERSON] не було притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП, не є підставою для звільнення її від цивільної відповідальності, оскільки провадження у справі закрито з не реабілітуючих підстав, а у зв`язку з пропуском строку притягнення особи до адміністративної відповідальності. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Відомості про те, що протокол про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] , який став підставою для винесення постанови суду від 11 жовтня 2018 року, оскаржувався в матеріалах справи відсутні. Клопотань про призначення судової автотехнічної експертизи від відповідачки не надходило. Судом було також досліджено відеозапис долучений до відзиву, який не спростовує вищезазначене. Тобто, належних та допустимих доказів на спростування своєї вини у ДТП, яка сталася 29 червня 2018 року [PERSON] не надала. Отже, зібраними у справі доказами підтверджено наявність вини обох водіїв у заподіянні автомобілю HONDA ACCORD, держаний номер [NUMBER] , факт чого відповідачкою [PERSON] в ході розгляду справи судом, не спростовано. Пунктом 36.3. статті 36 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачено, що у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Тобто, суд вважає, що розмір заподіяної шкоди, визначеної у звіті про визначення вартості матеріального збитку, підлягає поділу на кількість осіб, сукупними діями яких заподіяно шкоду. У зв`язку з чим, посилання [PERSON] на не встановлення ступеня її вини та встановлення лише вини водія [PERSON] не заслуговують на увагу. Відповідачкою подано заяву про застосування наслідків пропуску позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 3 статті 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 16 березня 2020 року № 215, від 25 березня 2020 року № 239, від 04 травня 2020 року № 343, з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, з 12 березня 2020 року по 22 травня 2020 року на всій території України встановлено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392 було внесено зміни до постанови від 11 березня 2020 року № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, зокрема: продовжено період карантину до 22 червня 2020 року. В подальшому постановами Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 500 продовжено період карантину до 31 липня 2020 року; від 22 липня 2020 року № 641 продовжено період карантину до 31 серпня 2020 року; від 26 серпня 2020 року № 760 продовжено період карантину до 31 жовтня 2020 року; від 13 жовтня 2020 року № 956 продовжено період карантину до 31 грудня 2020 року; від 09 грудня 2020 року № 1236 продовжено період карантину до 28 лютого 2021 року; від 17 лютого 2021 року №104 продовжено період карантину до 30 квітня 2021 року; від 21 квітня 2021 року №405 продовжено період карантину до 30 червня 2021 року; від 16 червня 2021 року №611 продовжено період карантину до 31 серпня 2021 року; від 11 серпня 2021 року №855 продовжено період карантину до 01 жовтня 2021 року; від 22 вересня 2021 року №981 продовжено період карантину до 31 грудня 2021 року; від 15 грудня 2021 №1336 продовжено період карантину до 31 березня 2022 року. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (Stubbings and Others v. the United Kingdom, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; Zolotas (no. 2) v. Greece (No. 2), № 66610/09,§ 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Оскільки на час звернення представника позивача з позовом у цій справі у грудні 2021 року, дія карантину, що впроваджений постановою КМУ № 211 від 11 березня 2020 року не припинена, строк, визначений ст. 257 ЦК України, є продовженим і позивачем не пропущений. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивача безпідставно отриманих грошових коштів, сплачених позивачем у якості страхового відшкодування на користь відповідачки, як особи потерпілої за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, оскільки це призвело до безпідставного набуття майна відповідачкою за рахунок позивача, наслідком чого є обов`язок відповідачки повернути позивачу безпідставно отримані у якості страхового відшкодування грошові кошти у загальному розмірі 29336,26 гривень. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, суд вважає, що порушені права позивача підлягають захисту в судовому порядку шляхом задоволення даного позову. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у розмірі 2 270 грн. судового збору.

Outcome: approved