Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до Немирівського районного суду Вінницької області з позовом до АТ «Страхова компанія «Країна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. В обґрунтування позову зазначив, що вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 23.12.2020 у кримінальному провадженні №1201902000000451 від 31 жовтня 2019 року визнано винним [PERSON] , [INFO] , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Згідно зазначеного вироку суду, 31 жовтня 2019 року о 9 годин 50 хвилин [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем «OPEL VIVARO», державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись автодорогою сполученням «Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка» біля с. Медвежа Немирівського району Вінницької області, у порушення вимог п. 2.3(б) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002, згідно з яким «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну» та п. 2.3.(д) ПДР України, відповідно до якого «Водій повинен не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху», не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно, не реагував на її зміну, унаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху у порушення вимог п. 12.3 ПДР України, згідно з яким « у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, виявивши перешкоду у вигляді причепа «SOMMER ZP-180 T», державний номерний знак [NUMBER] , автопоїзда у складі автомобіля «DAF XF» 380 державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який здійснив аварійну зупинку та стояв частково на проїзній частині дороги з ввімкненою аварійно світловою сигналізацією, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив зіткнення керованого транспортного засобу із задньою частиною причепа «SOMMER ZP-180 T», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди причіп «SOMMER ZP-180T», державний номерний знак [NUMBER] був пошкоджений. Відповідно до доручення позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися причепом «SOMMER ZP-180T», державний номерний знак [NUMBER] . Відповідно до висновку про вартість матеріальних збитків вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, а саме причепу «SOMMER ZP-180T», державний номерний знак [NUMBER] , з урахуванням зносу складає 62 144, 89 грн. На час дорожньо-транспортної пригоди між [PERSON] та ПАТ «СК «Країна» було укладено Договір (Поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/2245162 від 24.10.2019. за даним полісом було застраховано цивільно-правову відповідальність за шкоду, заподіяну 3-м особам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю наземного транспортного засобу марки «OPEL VIVARO», державний реєстраційний номер № [NUMBER] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини обвинуваченого [PERSON] позивачу заподіяна матеріальна шкода в розмірі 64 144, 89 грн., яка полягає у пошкодженні причепу «SOMMER ZP-180T», державний номерний знак [NUMBER] , яким позивач на правовій підставі володіє. У виплаті страхового відшкодування ПАТ «СК «Країна» позивачу було відмолено в зв`язку із чим він змушений звернутись до суду. На підставі наведеного, [PERSON] просить стягнути з акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна», ЄДРПОУ 20842474, матеріальну шкоду в розмірі 62 144,89 грн., яка полягає у пошкодженні транспортного засобу - причепа «SOMMER ZP-180T» державний номерний знак [NUMBER] . Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 30 листопада 2021 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 10.01.2022 на адресу суду надійшов відзив на позов представника АТ «Страхова компанія «Країна» Євгена Журова, який, посилаючись на те, що позивачем був пропущений строк, передбачений п. 37.1.4 статті 37 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для подання заяви на виплату страхового відшкодування, просив відмовити у задоволенні позову. Копія ухвали про відкриття провадження отримана відповідачем 24.12.2021, а відзив на позов направлено суду та позивачу 06.01.2022 (згідно штемпелю на конверті), тобто в строк, визначений ухвалою суду та відповідно вимог ст. 178 ЦПК України, тому суд приймає його до уваги. 08.06.2022 року під час судового розгляду суду надано відповідь на відзив представником позивача - адвокатом Нечепуренком Г.І., у якій останній зазначив, що позивач не був учасником ДТП та не був обізнаний про наявність страхового полісу у [PERSON] , для з`ясування зазначеної обставини звертався до слідчого, відповіді не отримав, а тому враховуючи, що строк позовної давності не пропущений, вважає, що позивач не позбавлений права на відшкодування завданої йому матеріальної шкоди та задоволення позову. Згідно даних трекінгу «Укрпошти», рекомендоване відправлення за №0505053729880, яким СК «Країна» направлений [PERSON] відзив на позов, отриманий останнім 10.01.2022 року особисто. Отже, подача позивачем відповіді на відзив 08.06.2022 виходить за межі строку, визначеного ухвалою суду, тому зазначену відповідь на відзив суд до уваги не бере. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Нечепуренко Г.І. позов підтримав, просив його задовольнити, враховуючи, що хоча позивачем і був пропущений строк для подачі заяви про відшкодування шкоди, проте поведінка позивача щодо намагання її отримання, була добросовісною, а позов пред`явлений у межах строків позовної давності. Представник страхової компанії щодо задоволення позову заперечив, враховуючи, що відповідачем правомірно було відмовлено у виплаті відшкодування з підстав, визначених п.п. 37.1.4 статті 37 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 31 жовтня 2019 року о 9 годин 50 хвилин [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем «OPEL VIVARO», державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись автодорогою сполученням «Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка» біля с. Медвежа Немирівського району Вінницької області, у порушення вимог п. 2.3(б) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002, згідно з яким «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну» та п. 2.3.(д) ПДР України, відповідно до якого «Водій повинен не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху», не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно, не реагував на її зміну, унаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху у порушення вимог п. 12.3 ПДР України, згідно з яким « у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, виявивши перешкоду у вигляді причепа «SOMMER ZP-180 T», державний номерний знак [NUMBER] , автопоїзда у складі автомобіля «DAF XF» 380 державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який здійснив аварійну зупинку та стояв частково на проїзній частині дороги з ввімкненою аварійно світловою сигналізацією, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив зіткнення керованого транспортного засобу із задньою частиною причепа «SOMMER ZP-180 T», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 23.12.2020 [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 4-х років позбавленні волі без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч. 1 ст. 76 КК України. 09.03.2021 року за апеляційної скаргою прокурора Вінницьким апеляційним судом вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 23.12.2020 року був скасований в частині призначеного покарання та ухвалено новий вирок, яким [PERSON] призначено покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом на 1 рік. На підставі ст.75 КК України звільнено [PERSON] від відбування основного призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої постановлена ухвала в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Тобто, наявність вини в діях [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди встановлена і не підлягає доказуванню. На час ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] , який керував транспортним засобом «OPEL VIVARO», державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована у Страховій компанії «Країна» (поліс №АО/2245162) 06.11.2019 до ПАТ СК «Країна» надійшло повідомлення [PERSON] про дорожньо-транспортну пригоду, потерпілим у якій є [PERSON] -власник причепа «SOMMER ZP-180 T», державний номерний знак [NUMBER] , 11.11.2019 до цієї ж страхової компанії надійшло повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду [PERSON] 20.11.2019 ФОП [PERSON] в присутності [PERSON] та [PERSON] проведено огляд технічного стану причепа «SOMMER ZP-180 T», державний номерний знак [NUMBER] . Згідно висновку про вартість матеріального збитку, завданого власнику причепа «SOMMER ZP-180 T», державний номерний знак [NUMBER] , вартість його відновлювального ремонту внаслідок пошкодження складає 62 144, 89 грн. 28.04.2021 року позивач звернувся до страхової компанії з заявою про страхове відшкодування. Згідно листа СК «Країна» №12168 від 31 травня 2021 року [PERSON] відмовлено у виплаті страхового відшкодування на підставі пп.37.1.4. п. 37.1 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності» - неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачений такий обов`язок. Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства (ст. 999 ЦК України). До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно з Законом № 1961-IV ( Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності»). Відповідно до ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до положень статей 9, 22, 23, 24 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю (в тому числі шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого), майну третьої особи. Водночас, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про страхування", п. 6 ч. 1 ст. 991 ЦК України страховик має право відмовити у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування за наявності підстав, встановлених законом. Підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачені у ст. 37 Закону № 1961-IV. Їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. Згідно з підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 ст. 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. При цьому зазначений у вказаному підпункті Закону № 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає. Обгрунтовуючи необхідність задоволення позову, представник позивача [PERSON] посилався висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у Постанові від 14.12.2021 у справі №147/66/17 (провадження №14-95 цс 20), згідно якого, при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності. Проте, як вбачається із зазначеної Постанови, Верховний Суд пов`язує можливість отримання страхового відшкодування в судовому порядку протягом строку позовної давності лише при добросовісній поведінці потерпілого та у разі доведеності, що річний строк, передбачений п.п. 37.1.4 пункту 37.1 ст. 37 Закону № 1961-IV пропущено з об`єктивних причин, які не залежали від волі потерпілої особи. Судом встановлено, що [PERSON] не був учасником ДТП, яка сталася 31.10.2019, у зв`язку із чим не був учасником кримінального провадження. Разом з тим, представником позивача [PERSON] не надано жодного доказу, який би підтвердив, що позивачем протягом встановленого законом строку вживалися заходи щодо отримання інформації про наявність страхового полісу у [PERSON] та, відповідно, отримання страхового відшкодування і що це не відбулося в силу об`єктивних та непереборних обставин. Посилання адвоката на ту обставину, що [PERSON] звернувся до страхової компанії протягом року з дня вступу в законну силу вироку щодо [PERSON] є необґрунтованим, оскільки право потерпілого на отримання відшкодування обмежується однорічним строком, який відраховується від моменту скоєння ДТП, тобто у даному випадку з 31.10.2019. В той час, як заява про страхове відшкодування подана ним лише 28.04.2021 Аналогічний правовий висновок міститься у Постанові Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі №36/7752/16. Крім того, як вбачається з матеріалів цивільної справи, згідно повідомлення [PERSON] про дорожньо-транспортну пригоду, адресованому «СК Країна», потерпілим від ДТП є [PERSON] -власник причепа «SOMMER ZP-180 T», державний номерний знак [NUMBER] . Належність [PERSON] даного причепу підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Обгрунтовуючи право на відшкодування матеріальної шкоди, позивач [PERSON] у позовній заяві зазначив, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди йому завдано матеріальну шкоду, яка полягає у пошкодженні причепу «SOMMER ZP-180T», державний номерний знак [NUMBER] , яким він володіє на підставі доручення. Разом з тим, на підтвердження зазначених обставин, відповідне доручення до матеріалів позовної заяви не долучено. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, представником позивача [PERSON] не доведено як право [PERSON] на отримання відшкодування шкоди від «СК Країни» як особи, якій внаслідок дорожньо-траспортної пригоди завдано шкоду, так і те, що строк, передбачений законом для звернення із заявою страхове відшкодування пропущено ним із об`єктивних причин, які не залежали від його волі, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі ст.ст. 979, п.6 ч.1 ст.991, 999, 1187 ЦК України, ст.ст. 6, 9, 22, 23, 24, пп.37.1.4 п.37.1 ст.37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності»,

Outcome: dismissed