Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом до Комунального підприємства «Міськзелентрест», в якому просив стягнути з відповідача на свою користь недоплачену заробітну плату за відпрацьовані надурочні часи з 27.04.2021 року по 31.07.2021 року в розмірі 43376 грн. 25 коп. та моральну шкоду в розмірі 50000 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. [PERSON] перебував в трудових відносинах із відповідачем з 27.04.2021 по 31.07.2021 року, працював на посаді озеленювача 4 розряду. Був звільнений за наказом №354-кк від 28.07.2021 року за п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Режим робочого часу позивача був визначений: понеділок- п`ятниця з 7-00 до 15-00, субота з 7-00 до 12-00. Однак, як зазначає позивач, тривалість робочого часу завжди перевищувала законодавчо визначену норму, фактично позивач працював понеділок-п`ятниця з 6.30 год. по 17.00 год., а в суботу з 7.00 до 17.00, обідня перерва складала не більше 30 хв. Крім того, керівництвом постійно порушувались правила техніки безпеки праці, при небезпечних температурах повітря (понад +31,5) керівництво не забезпечило працівникам нормальні умови праці, що відповідають вимогам охорони праці. Не було облаштовано місце для відпочинку з комфортною температурою (+24-25), не надано необмежений доступ до питної води, а також були відсутні аптечки з необхідними медикаментами. Відповідач повинен був оплачувати роботу позивача з урахуванням надоручних годин праці, дотримуватися вимог законодавства якими визначено, що відпрацьовані години понад установлений робочий час оплачуються в подвійному розмірі. Таким чином, за період з 27 квітня 2021 року по 31 липня 2021 року позивач відпрацював всього 773 години (з понеділка по п`ятницю 65 днів по 10 годин на день, а по суботам, 13 днів, з урахуванням 30 хвилин на обідню перерву, 123 години), з них в надурочний час -269 годин. Разом із цим, відповідач вимог трудового законодавства не дотримувався, оплату праці позивача належним чином не здійснив, що є підставою для звернення позивача до суду із вказаним позовом. Крім того, позивач вважає, що йому завдана моральна шкода, оскільки влаштовуючись на роботу до відповідача, він сподівався на справедливу оплату праці, оскільки віддавав весь час роботі, працював більш 250 годин на місяць, внаслідок чого не міг достатньо приділяти увагу свої сім`ї, а коли щомісячно приносив до дому мізерну зарплатню, то у членів сім`ї виникали претензії до позивача як до голови сімейства, він не міг утримувати сім`ю, через що відчував неповноцінність. Крім того, халатне відношення роботодавця до умов праці, а саме робота під палким сонцем, призвело до погіршення стану здоров`я позивача, останнім часом він відчуває постійну слабкість та зниження артеріального тиску, що перешкоджає влаштуватися на нову роботу. Моральну шкоду позивач оцінює у сумі 50 000 грн. задля налагодження його душевного стану, організації життя та життя його родини. 18 листопада 2021 року відповідачем було подано відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову. Заперечення обґрунтовані тим, що наказом по підприємству від 24.04.2021 № 215-к, [PERSON] прийнятий на роботу озеленювачем IV розряду Шевченківської виробничої дільниці з озеленення, з відрядною формою оплати праці. Відповідно норм Колективного договору на 2020-2022, Правил внутрішнього трудового розпорядку та посадової інструкції: «працівникам виробничих дільниць підприємства та працівникам, що виконують роботи по санітарному очищенню території встановлений 6-ти денний робочий графік, із 40 годинним робочим тижнем (з понеділка по п 'ятницю - з 7.00 до 15.00, обідня перерва - з 11.00 до 12.00, в суботу-з 7.00 до 12.00)». На КП «Міськзелентрест» діє первинна профспілкова організація, яка виконує функції контролю за дотриманням законодавства з питань охорони праці, з питань оплати праці, режиму робочого часу та відпочинку тощо. За весь час роботи позивача на підприємстві, жодного разу не надійшло звернення до первинної профспілкової організації щодо порушень його режиму праці, оплати праці або погіршення умов праці. Доказів щодо порушень на підприємстві трудового законодавства позивачем не надано. Таким чином, твердження позивача про порушення норм трудового законодавства і роботу в надурочні години не підтвердженні жодним належним доказом та є необґрунтованими. Щодо завдання моральної шкоди, то відповідач вказує, що при влаштуванні на роботу працівник ознайомлюється з посадовою інструкцією, умовами та оплатою праці на посаді і надає свою згоду. Незрозумілим є висловлення позивача щодо завданої моральної шкоди несправедливою оплатою праці у розмірі 12000 грн. Посадовий оклад озеленювача складає 6864 грн. і нарахування заробітної платні за 8-ми годинний робочий час у розмірі 12 000 грн., некваліфікованому працівнику, без освіти є гідною і справедливою. Крім того, порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 237-1 КЗпП України, відповідно до якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Завдання моральної шкоди позивач обґрунтовує погіршенням стану здоров`я, проте не надає жодного належного доказу погіршення стану свого здоров`я. В ході розгляду справи позивач та його представник позов підтримали. Представник відповідача в ході розгляду справи проти позову заперечував із підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають зважаючи на наступне. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи такі фактичні обставини. Відповідно до копії наказу № 215-к від 24.04.2021 року [PERSON] з 27 квітня 2021 року прийнятий на роботу озеленювачем 4 розряду Шевченківської виробничої дільниці з озеленення, з відрядною формою оплати праці (а. с. 43). Наказом № 354-к від 28.07.2021 року [PERSON] звільнено з роботи 31 липня 2021 року за угодою сторін, згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України на підставі заяви [PERSON] від 14.06.2021 року (а. с. 45). Відповідно довідки № 04/05-к від 11.05.2021 р. режим робочого часу [PERSON] : з понеділка по п`ятницю з 7-00 до 15-00, субота з 7-00 до 12-00 (а. с. 12). Обґрунтовуючи позов [PERSON] зазначає, що тривалість його робочого часу перевищувала встановлену законодавством норму. Таким чином, предметом доказування у справі є перевищення тривалості робочого часу позивача відносно встановленої законодавством та трудовим договором норми, а правовідносини між сторонами регулюються Законом України «Про оплату праці» та Главою ІV КЗпП України. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України « Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Статтею 22 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Статтею 12 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що норми оплати праці за роботу в надурочний час, у святкові, неробочі та вихідні дні, у нічний час встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України. Норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першої цієї статті та Кодексом про працю України є мінімальними державними гарантіями. Відповідно до ст.50 КЗпП України нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень. Відповідно до статті 106 КЗпП України за відрядною системою оплати праці за роботу в надурочний час виплачується доплата у розмірі 100 відсотків тарифної ставки працівника відповідної кваліфікації, оплата праці якого здійснюється за погодинною системою, - за всі відпрацьовані надурочні години. У разі підсумованого обліку робочого часу оплачуються як надурочні всі години, відпрацьовані понад встановлений робочий час в обліковому періоді, у порядку, передбаченому частинами першою і другою цієї статті. Компенсація надурочних робіт шляхом надання відгулу не допускається. Доводи [PERSON] щодо перевищення тривалості його робочого часу понад встановленої законодавством норми не знайшли підтвердження наявними матеріалами справи. Із відповіді КП «Міськзелентрест» № 1781 від 10.09.2021 року вбачається, що за час роботи на підприємстві [PERSON] відпрацював 27 годин у квітні, 152 години у травні, 159 годин у червні, 179 годин у липні (а. с. 25). Ці відомості відповідають доводам сторони відповідача про те, що працівникам виробничих дільниць підприємства та працівникам, що виконують роботи по санітарному очищенню території встановлений 6-ти денний робочий графік, із 40 годинним робочим тижнем (з понеділка по п 'ятницю - з 7.00 до 15.00, обідня перерва - з 11.00 до 12.00, в суботу-з 7.00 до 12.00), та наданим стороною позивача копіям табелю робочого часу (а. с. 68-77 об.). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відмовляючи в позові в частині стягнення недоплаченої заробітної плати, суд констатує, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами тривалість його робочого часу понад 40 годин на тиждень, в той час як відсутність порушень норм тривалості робочого часу позивача з боку відповідача знайшли підтвердження наявними матеріалами справи. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача недоплаченої заробітної плати, суд, враховуючи вказані норми матеріального та процесуального права, вважає, що позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди є похідними від основної вимоги, та до задоволення не підлягають. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 237-1 КЗпП України, відповідно до якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. Пленум Верховного Суду України у п. 13 постанови від 31.03.95 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з відповідними змінами) роз`яснив, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових' сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Позивач, обґрунтовуючи моральну шкоду погіршенням стану здоров`я, в порушення ст. 81 ЦПК України, ст. 237-1 КЗпП України не надав жодного належного доказу погіршення стану свого здоров`я та заподіяння шкоди наявністю порушення прав позивача, як працівника. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Outcome: dismissed