Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-23 00:00:00

Мельник Ю. В. звернувся з позовом в інтересах [PERSON] та [PERSON] до Топорівської територіальної громади в особі голови Пасічника Юрія Анатолійовича, про стягнення матеріальної та моральної шкоди в якому зазначив, що у 2014 році Грозинецькою сільською радою прийнято рішення від 04 листопада 2014 року № 241/23-2014, яким надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою на земельну ділянку розміром 0,35 га [PERSON] та 0,35 га [PERSON] .. В липні 2017 року громадянка [PERSON] , звернулася до суду з позовом, про визнання незаконним та скасувати рішення Грозинецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області від 19 березня 2015 року № 279/27- 2015 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність» в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] та [PERSON] ; скасувати в Державному земельному кадастрі записи про державну реєстрацію земельних ділянок з кадастровим номером 7325081200:01:001:0201 та 7325081200:01:001:0200. Хотинський районний суд Чернівецької області рішенням від 13 грудня 2017 року позов задовольнив. Визнав незаконним та скасував рішення Грозинецької сільської ради від 19 березня 2015 року № 279/27-2015 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність» в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] та [PERSON] . Скасував у Державному земельному кадастрі записи про державну реєстрацію земельних ділянок з кадастровими номерами 7325081200:01:001:0201 та 7325081200:01:001:0200. Вирішив питання про розподіл судових витрат. Чернівецький апеляційний суд постановою від 02 липня 2019 року рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 13 грудня 2017 року скасував та ухвалив нове рішення, яким в задоволенні позову відмовив. Вирішив питання про розподіл судових витрат. Верховний суд постановою від 12 лютого 2020 року скасував рішення апеляційного суду та залишив в силі рішення Хотинського районного суду. У своїй постанові Верховний суд дійшов висновку, що сільська рада, передаючи відповідачам зайняту позивачкою земельну ділянку (її частину), діяла не на підставі, поза межами повноважень та у спосіб, що суперечить Конституції і законам України. Чим підтвердила вину Грозинської сільської ради у завданні [PERSON] та [PERSON] матеріальної та моральної шкоди. Представник позивачів вважає, що скасованим рішенням позивачам завдано матеріальну та моральної шкоду на суму - 125 900 грн, а саме: Матеріальна шкода - 25900 (двадцять п`ять дев`ятсот) грн., яка включає: -витрати на відведення та оформлення земельних ділянок - 10600 грн., що підтверджується копією Квитанції до прибутковго касового ордеру ФОП [PERSON] від 06.11.2014 року -витрати на об`єднання земельних ділянок в сумі - 3 тис грн..; -витрати на правову допомогу протягом 2017-2019 років - 10 тис грн.; -витрати на сплачені податки за землю впродовж 2015-2020 років в сумі - 2300 грн.; Представник позивачів обґрунтовує нанесення моральної шкоди позивачам тім, що Грозинська с/рада Хотинського району приймаючи рішення прийняла незаконне рішення на підставі якої вони виготовили технічну документацію на отримання в державну власність земельні ділянки яки частково накладалися на земельну ділянку [PERSON] , протягом трьох років захищали в суді своє порушене право в результаті постановою Верховного суду від 12 лютого 2020 року було визнано, що рішення с/ради про передачу їм у власність земельних ділянок за кадастровими номерами 7325081200:01:001:0201 та 7325081200:01:001:0200 є незаконним. Вони вважають, що даними неправомірними діями відповідача нанесено моральну шкоду яку оцінюють в розмірі 100000 грн.. Також просять суд стягнути витрати на оплату послуг адвоката в розмірі 8100 грн.. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав в повному обсязі та суду додатково пояснив, що він з братом діючи в межах правового поля звернувся до с/ради з заявою щодо отримання у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства. На підставі рішення Грозинської ради від 04 листопада 2014 року отримали дозвіл на виготовлення проекту землеустрою на земельні ділянки площею 0.35 га [PERSON] та 0.35 га [PERSON] в [ADDRESS]. За позовом [PERSON] дане рішення постановою Верховного суду від 12 лютого 2020 року скасовано та вони втратили право власності на дані земельні ділянки. Після рішення Верховного суду звернулись безпосередньо до об`єднаної територіальної громади с. Топорівці до складу якої входить с. Грозинці в результаті адміністративно територіальної реформи, однак депутати с/ради с. Топорівці відмовили йому та братові у наданні рівнозначної земельної ділянки або у компенсації нанесених матеріальних витрат. Вважає, що неправомірним рішенням с/ради с. Грозинці йому та братові нанесено моральну шкоду яку він оцінює в 100000 грн. та вважає, що с/рада має відшкодувати йому та братові всі понесені матеріальні витрати понесені у результаті виготовлення технічної документації та захисту свого права власності на спірні земельні ділянки в судових інстанціях в розмірі 25900 грн.. Представник [PERSON] та [PERSON] адвокат Мельник Ю.В. підтримав поданий позов в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві та просить суд його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача відзив на позовну заяву не подав. В судовому засіданні представник відповідача суду пояснила, що вона уповноважена визнати позов в частині обов`язку с/Ради с. Топорівці відшкодувати матеріальну шкоду, в частині моральної шкоди вона позов не визнає з підстав того, що на даний період часу у бюджеті с/ради відсутні кошти, але вважає, що неправомірними діями с/ради с. Грозинці було нанесено моральну шкоду позивачам. Наданими сторонами доказами судом встановлено, що рішенням Хотинського районного суду від 13 грудня 2017 року по Справі №724/1127/17 Провадження №724/663/17 за позовом [PERSON] до с/ради с. Грозиці, Хотинського району та [PERSON] , [PERSON] про визнання протиправним та скасування рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та скасування в Державному земельному кадастрі запису про державну реєстрацію земельної ділянки. Позов задоволений в повному обсязі, визнано незаконним та скасовано рішення Грозинецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області від 19 березня 2015 року №279/27-2015 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність» в частині затверджену проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] та [PERSON] , скасовано в Державному земельному кадастрі записи про державну реєстрацію земельніх ділянок з кадастровим номером 7325081200:01:001:0201 та 7325081200:01:001:0200. Постановою Чернівецького апеляційного суду від 02 липня 2019 року Справа №724/1127/17 скасовано рішення Хотинського районного суду від 13 грудня 2017 року. Постановою Верховного Суду від 12 лютого 2020 року Справа №724/1127/17 постанова Чернівецького апеляційного суду від 02 липня 2019 року Справа №724/1127/17 скасовано та рішення Хотинського районного суду від 13 грудня 2017 року залишено в силі. Рішенням Топорівської с/ради №575-12/21 відмовлено [PERSON] та [PERSON] у відшкодуванні матеріальної та моральної шкоди. Згідно з ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. З наданих позивачами доказів які не викликають сумніви у їх достовірності та належності та які визнаються стороною відповідача та які відповідно до вимог ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають додатковому доказуванню встановлено, що позивачі понесли матеріальні витрати у зв`язку з оформленням права власності на спірну земельні ділянки та захистом свого права власності в судових органах в розмірі 25900 грн. Відповідно до зазначених у ст.. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За змістом статті 22 ЦК, яку позивачі, визначили як підставою позову, встановлено, що збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). За загальними положеннями, наведеними у статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно зі ст.. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичної або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездітністю органу державної влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Отже, суд оцінюючи пояснення сторін у сукупності з зазначеними правовими нормами дійшов висновку, що незаконним рішенням с/ради с. Грозинці Хотинського району від 19 березня 2015 року №279/27-2015 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність» в частині затверджену проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] та [PERSON] , яке було скасовано рішенням Хотинського районного суду 13 грудня 2017 року та яке залишено в силі постановою Верховного Суду 12 лютого 2020 року нанесено матеріальну шкоду позивачам в розмірі 25900 грн. яке підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів. Щодо заявлених позовних в частині стягнення моральної шкоди з відповідача на користь позивачів суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України-); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України). Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту(п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік га стан здоров`я потерпілого (п. 56). Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано. У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89, від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005). Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди. Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого!. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України). Такої думки дійшов у своїй постанові ВС/КАС від 27.1.2019 року всправі №750/6330/17. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року №4 (надалі - постанова Пленуму ВСУ) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 10-1 постанови Пленуму ВСУ визначено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі статті 56 Конституції України судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Враховуючи всі перелічені вище фактори, а також те що представник відповідача не заперечує проти своєї вини з даного приводу, тому, заподіяну моральну шкоду на підставі вище викладених доказів та нормативно правових актів суд оцінює в сумі - 100000 (сто тисяч) гривень. Суд враховує, що позивачі були звільнені від сплати судового збору при зверненні до суду з позовною заявою у відповідності до вимог ст..141 ЦПК України, і вважає що судовий збір в дохід держави в розмірі 1992 грн. 40 коп. (одна тисяча дев`ятсот дев`яносто дві грн. сорок коп..) підлягає стягненню з Топорівської територіальної громади Чернівецького району Чернівецької області. Статтею 133 ЦПК України визначено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Суд вважає, що понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 8100 грн. є спів мірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт а тому з врахуванням того, що зі сторони представника відповідача відсутні будь яки заперечення щодо зменшення витрат на оплату послуг адвоката суд вважає, що вони в повному обсязі підлягають стягненню з Топорівської територіальної громади Чернівецького району Чернівецької області на користь [PERSON] та [PERSON] ..

Outcome: approved