Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 12 січня 2022 року він, згідно договору позики, надав у власність відповідача грошові кошти у розмірі 1\~000\~000,00 грн., які зобов`язувався повернути до 03 лютого 2022 року включно, але відповідач у вказану дату грошові кошти не повернув та жодних дій направлених на їх повернення не вчинив. 04 лютого 2022 року він звернувся до відповідача з вимогою негайного виконання зобов`язання за договором позики від 12 січня 2022 року та повернути грошові кошти. Відповідачем так і не було повернуто грошові кошти, тому оскільки відповідач не виконав свої зобов`язання за договором позики, він змушений звернутись до суду з цією позовною заявою за захистом своїх прав та законних інтересів, в якій просив стягнути з відповідача на свою користь суму боргу у розмірі 1\~000\~000,00 грн., а також судові витрати. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2022 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Від відповідача надійшла заява в якій він визнав позовні вимоги, не заперечував проти задоволення. Частиною 3 статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, а також враховуючи визнання позовних вимог відповідачем, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню з таких підстав. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 12 січня 2022 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики (а. с. 9). Відповідно до умов п. п. 1, 4 зазначеного договору позичальник - [PERSON] отримав від позикодавця - [PERSON] у власність грошові кошти у розмірі 1\~000\~000,00 грн., згідно акту приймання-передачі, які зобов`язується повернути до 03 лютого 2022 року включно. [PERSON] на виконання умов договору надав грошові кошти у сумі 1 000 000,00 грн., що підтверджується підписаним позивачем та відповідачем Актом приймання-передачі від 12 січня 2022 року (а.с. 10). Матеріали справи також містять вимогу від 04 лютого 2022 року стосовно повернення грошових коштів за договором позики від 12 січня 2022 року, яку відповідачем було отримано 04 лютого 2022 року, про що свідчить відмітка про отримання з підписом та датою (а. с. 11). Судом встановлено, що [PERSON] належним чином та в повному обсязі виконав свої зобов`язання за договором позики від 12 січня 2022 року. Також матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] не було належним чином виконано умови договору в частині повернення грошових коштів у встановлені договором строки, що також підтверджується визнанням позовних вимог відповідачем. Відповідно до ст.\~11\~ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно із ст.\~202\~ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Частиною першою статті 509\~ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Статтями 626, 629 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності із\~ст. 631 ЦК України\~строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Згідно із\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України\~передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що між сторонами склалися правовідносини в результаті укладеного ними договору позики від 12 січня 2022 року, однак відповідач на цей час не виконав свої зобов`язання, а тому суд вважає можливим захистити право позивача шляхом стягнення з відповідача на його користь суми боргу за договором позики в розмірі 1\~000\~000,00 грн. Частиною 1 ст.\~1050\~ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно із ч. 2 ст.\~625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд зазначає, що позивачем не було заявлено вимог стосовно стягнення з відповідача передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України 3 відсотків річних та встановленого індексу інфляції. Відповідно до ч. 4\~ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, враховуючи визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є законними і обґрунтованими. Аналізуючи зібрані у справі\~докази в\~їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 12 січня 2022 року, оскільки заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими та визнані відповідачем. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Виходячи із вищезазначеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати по справі у розмірі 10 000,00 грн.

Outcome: approved