Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

У січні 2022 року [PERSON] , в особі представника - адвоката Ісаєвої Н.С., звернувся до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Журавльова Л.М., Приватний виконавець виконавчого округу Білецька К.О., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обгрунтування позовних вимог зазначивши про те, що у грудні 2021 року позивачу стало відомо, що приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Білецькою К.О. відкрито виконавче провадження відносно позивача. З матеріалів виконавчого провадження позивач дізнався, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М. 0.10.2021 року було вчинено виконавчий напис на підставі кредитного договору укладеного між [PERSON] та ТОВ «Комерційний банк «Дельта». Право вимоги за договором на підставі договору факторингу перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС». Стягнення заборгованості проводиться за період з 07.05.2020 по 16.09.2021 та сума заборгованості складає 7 373, 67 грн. Позивач зазначає, що на його думку, вказаний виконавчий напис було вчинено з чисельними порушеннями законодавства, оскільки нотаріус при його вчиненні керувався лише кредитним договором, що не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача. В свою чергу відповідачем не було надано жодних доказів на підтвердження розмірів нарахованої заборгованості та відсотків, як і взагалі не повідомлено позивача про наявність вказаної заборгованості, що фактично свідчить про відсутність вважати вказану заборгованість безспірною, враховуючи те, що позивач був позбавлений можливості оскаржити розрахунок заборгованості, пред`явленої відповідачем до стягнення. При цьому, позивач посилається також на порушення приватним нотарусом норми постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердежння переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у беспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29.06.1999 № 1172. З урахуванням зазначеного позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №673 від 20.10.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Ларисою Михайлівною про стгнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС» заборгованості у розмірі 7 873,67 грн. Одночасно з поданням позовної заяви позивач [PERSON] , в особі представника - адвоката Ісаєвої Н.С., звернувся до суду із заявою про забезпечення позову. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 11 січня 2022 року заяву про забезпечення позову задоволено. Зупинено стягнення у виконавчому провадженні №67386182, відкритому на підставі виконавчого напису №673 від 20.10.2021, вчиненого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М. про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС» заборгованості у розмірі 7 873,67 грн. до набрання законної сили рішення суду у цій справі. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 14 січня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи. 16 лютого 2022 року позивачем [PERSON] , через свого представника адвоката Ісаєвої Н.С. подано заяву про збільшення позовних вимог, у якій зазначено, що через те, що під час виконання виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису №673 від 20.10.2021 року з [PERSON] вже було стягнуто грошові кошти в розмірі 4 019, 94 грн., з яких 3 513,59 грн. на користь ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС» та 506,35 грн. на корсить Приватного виконавця Білецької К.О., у зв`язку з чим, просить суд також стгянути з відповідача на користь позивача безспідставно стягнуті кошти з заробітної плати в розмірі 3 513,59 грн. та з приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Білецької К.О. на користь позивача безпідставно стягнуті грошові кошти в розмірі 175,00 грн. витрат виконавчого провадження та грошові кошти у розмірі 331,35 грн. в якості основної винагороди. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, разом з тим від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки у судові засідання не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або заяви про розгляд справи за його відсутності на адресу суду від останнього не надходило, відзив подано не було. Треті особи у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки у судове засідання не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи або заяв про розгляд справи за їх відсутності не подали. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з чим, на підставі ст.247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно із ст.13 ЦПК Українисуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також, у відповідності до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що 19.02.2008 між [PERSON] та ТОВ КБ «Дельта Банк» було укладено договір №005-07920-190208 про відкриття каткового рахунку та обслуговування платіжної картки. За умовами договору позивачеві було відкрито відкрито поточний рахунок з використанням платіжної картки та встановлено кредитний ліміт у розмірі 3 000,00 грн., строком 364 календарних дня. 20.10.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Ларисою Михайлівною на підставі ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, вчинено виконавчий напис за реєстровим № 673 про звернення стягнення з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової карти платника податків [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , який є боржником за Кредитним договором №005-07920-190208 від 19.02.2008, укладеним ним із ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ДЕЛЬТА БАНК», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС», на підставі Договору факторингу №2238/К, укладеного 07 травня 2020 року між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ДЕЛЬТА БАНК» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС», на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС», ідентифікаційний код юридичної особи 39508708, місцезнаходження: м.Київ, вул. Січових Стрільців, 37/41. Як вказано у виконавчому написі строк платежу за кредитним договором №005-07920-190208 від 19.02.2008 настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 07 травня 2020 по 16 вересня 2021. Сума заборгованості складає 7 373,67 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 6 773,67 грн.; строкова заборгованість за штрафами і пенями становить - 600,00 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із Стягувача в розмірі 500,00 грн., які підлягають стягненню з Боржника на користь Стягувача. Загальна заборгованість Боржника становить 7 873,67 грн. 04.11.2021 приватним виконавецем виконавчого округу Запорізької області Білецькою К.О. відкрито виконавче провадження №67386182 з примусового виконання виконавчого напису №673, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М. від 20.10.2021, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС» заборгованості в розмірі 7 873 грн. 67 коп. 08.11.2021 в рамках вказаного виконавчого провадження приватним виконавецем виконавчого округу Запорізької області Білецькою К.О. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. З тексту оспорюваного виконавчого напису №673 від 20.10.2021 вбачається, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинення виконавчого напису нотаріусом регулюється ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, який набрав чинності 07 березня 2012 року. Так, відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з пунктами 1.1., 1.2., 3.2., 3.5. Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку. Пунктом 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Як убачається з матеріалів справи, оскаржуваний виконавчий напис був вчинений після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». Укладений між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», правонаступником якого є ТОВ Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС», та позивачем кредитний договір №005-07920-190208 від 19.02.2008, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, а тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Такий висновок відповідає постановам Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.10.2020 у справі № 172/1652/18, у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.04.2020 № 158/2157/17. Оскільки вказана обставина є самостійною підставою для визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Журавльової Л.М. від 20 жовтня 2021 року, зареєстрованого у реєстрі за № 673, таким, що не підлягає виконанню, позов підлягає задоволенню. Разом з цим, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Такий висновок щодо застосування вказаних норм матеріального права висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29.03.2019 за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19). Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19.09.2018 (провадження № 14-12559св18). Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В свою чергу, відповідачем не надано суду ні розрахунку заборгованості позивача перед відповідачем, ні копію вимоги про добровільне її погашення із доказами вручення позивачу, не зазначено і строк за який ця сума заборгованості виникла, що би підтверджувало факт не оспорення позивачем суми заборгованості, безспірність заявлених вимог та дотримання трирічного строку, в межах якого нотаріус міг стягнути заборгованість шляхом вчинення виконавчого напису. Тобто, будь-яким чином перевірити безспірність заборгованості по наданому кредитором нотаріусу кредитному договору та розрахунку заборгованості суд позбавлений можливості, такий обов`язок на суд не покладається, оскільки довести безспірність такої заборгованості, з точки зору викладеного вище обґрунтування, має кредитор при зверненні до нотаріуса. Виходячи з цих обставин, одного з основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності, спірності заборгованості позивача перед відповідачем, не спростованої останнім, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача коштів, стягнутих за виконавчим написом, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи(потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1)повернення виконаного за недійсним правочином; 2)витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3)повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають при наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але в подальшому відпала. Одним із випадків відпадання підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). При цьому, відповідно до статті 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1)заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності збоку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Згідно із частиною першою статті 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 Цивільного кодексу України). За таких обставин, враховуючи, що виконавчий напис за реєстровим номером №673 від 20.10.2021 визнаний таким, що не підлягає виконанню, а отже, відпала підстава, на якій відповідач набув кошти від позивача внаслідок вчинення виконавчих дій, пов`язаних з виконанням виконавчого напису нотаріуса, у зв`язку з чим суд вважає за можливе застосувати до вказаних відносин положення законодавства щодо повернення безпідставно набутого майна. Вказаний правовий висновки зроблений Верховним Судом у постановах від 28 січня 2020 року в справі № 910/16664/18, від 06 березня 2019 року в справі № 910/1531/18, від 08 вересня 2021 року у справі 201/6498/20. Судом встановлено, що відповідно інформації наданої на адвокатський запит Ісаєвої Н.С. приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Білецькою К.О. від 14.02.2022 року №1138 в ході примусового виконання виконавчого напису №673 від 20.10.2021 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльової Л.М. про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС» у розмірі 7873,67 грн. з боржника було стягнуто та розподілено грошові кошти наступним чином: 1 486,34 грн - погашення суми боргу на користь стягувача, що підтверджується платіжним дорученням №2887 від 28.12.2021 року; 200,00 грн. - повернення авансового внеску на користь стягувача, що підтверджується платіжним дорученням №2887 від 28.12.2021 року; 148,63 грн. - основна винагорода, що підтверджується платіжним дорученням №2913 від 28.12.2021 року; 175,00 грн - витрати виконавчого провадження, що підтверджується платіжним дорученням №2932 від 28.12.2021 року; 1827,25 грн. - погашення суми боргу на користь стягувача, що підтверджується платіжним дорученням №239 від 20.01.2022 року; 182,72 грн. - основна винагорода, що підтверджується платіжним дорученням №238 від 20.01.2022 року. Тобто, з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС» в рахунок погашення заборгованості було стягнуто 3 313,59 грн., які підлягають поверненню, як безпідставно отримані. Разом з цим, суд не знаходить підстав для стягнення з Приватного виконавця виконавчого округу Білецької К.О. на користь позивача грошових коштів, які були утриманні з позивача як витрати на проведення виконавчих дій та винагороди приватного виконавця у ВП №60604436 у загальному розмірі 506,35 грн., оскільки отримувачем вказаних коштів є приватний виконавець, який нє є відповідачем по вказаній справі та до якого позивач позовних вимог не заявляв. Частиною сьомою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню. У зв`язку із викладеним, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3 513,59 грн. Крім того, згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. за подання позовної заяви та судовий збір у розмірі 496 грн. 20 коп. за подання заяви про забезпечення позову, а загалом у розмірі 1 488,60, які на підставі п.1 ч.1 ст.141 ЦПК України належить стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial