Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-08 00:00:00

14.01.2022 адвокат Королюк О.В. звернулась в інтересах позивача [PERSON] до Вінницького міського суду Вінницької області з вказаною позовною заявою. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.11.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. вчинено виконавчий напис № 14838 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості на загальну суму 1296042,85 грн. Приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Турським О.В. відкрито виконавче провадження ВП № 67982949 по примусовому виконанню вказаного виконавчого напису та винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника. Представник позивача вважає, що даний виконавчий напис було видано з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат», а саме виконавчий напис вчинено без належного підтвердження безспірності суми заборгованості за кредитним договором та за відсутності вимоги стягувача до боржника перед вчиненням виконавчого напису. За таких підстав, позивач просить визнати виконавчий напис № 14838 від 04.11.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. таким, що не підлягає виконанню. Крім того, згідно заяви від 08.06.2022, позивач просив врахувати, що виконавчий напис вчинено за кредитним договором, який нотаріально не посвідчений, про що позивачу стало відомо після виконання вимог ухвали про витребування доказів та ознайомлення з матеріалами справи. Ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 25.01.2022 справу передано за підсудністю до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 28.03.2022 відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву, а третім особам - для подання пояснення щодо позову, призначено розгляд справи по суті та витребувано докази. 09.06.2022 у судове засідання позивач та його представник не з`явились, подали суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити, не заперечували щодо винесення заочного рішення у справі. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, явку уповноваженого представника до суду не забезпечив без повідомлення причин неявки, правом подання відзиву на позовну заяву не скористався Треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О.М. та приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Турський О.В. в судове засідання не прибули, без повідомлення причин неявки, правом подання пояснення щодо позову не скористались. Оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, з урахуванням викладеного вище, це дає підстави суду відповідно до ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши надані суду докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Суд встановив, що 01.04.2008 між Відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк» та позивачем укладений кредитний договір з фізичною особою № 014/3951/3/12320 в письмовій формі, підписаний позивачем (а.с. 78-80). 04.11.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 14838, згідно якого на користь ТОВ «Вердикт Капітал» стягується заборгованість за Кредитним договором № 014/3951/3/12320 від 01.04.2008 укладеним між АТ «Ерсте Банк» та [PERSON] , в сумі 1296042,85 грн., з яких: заборгованість за процентами та комісією за період з 11.12.2020 по 26.05.2021 в сумі 483206,94 грн.; заборгованість за сумою кредиту за період з 11.12.2020 по 26.05.2021 в сумі 812335,90 грн.; 500 грн. плати за вчинення виконавчого напису нотаріусом. Правонаступником АТ «Ерсте Банк» за вказаним кредитним договором є АТ «Фідобанк», яке на підставі Договору № 2 про відступлення прав вимоги від 06.06.2014 уступило свої права ТОВ «Фінансова компанія «Вендор». На підставі Договору № 25122019-ВР/ПК про відступлення прав вимоги від 25.12.2019 ТОВ «Фінансова компанія «Вендор» уступило свої права та обов`язки Товариству з обмеженою відповідальністю «Профі Кредит», яке уступило отримані права та обов`язки Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» - відповідачу у справі на підставі Договору № 12/20 про відступлення прав вимоги від 11.12.2020. Дані обставини підтверджуються виконавчим написом, копію якого долучено до матеріалів справи (а.с. 101). Вказаний виконавчий напис був пред`явлений відповідачем до виконання. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського О.В. від 23.12.2021 відкрито виконавче провадження ВП № 67982949 за вказаним виконавчим написом нотаріуса. Також 03.01.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Турським О.В. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходу боржника [PERSON] (а.с. 102-103, 104-105). Так, обґрунтовуючи позов, позивач посилається на те, що нотаріусом оскаржуваний виконавчий напис був вчинений з порушенням порядку вчинення виконавчих написів, зокрема нотаріусом не було належним чином перевірено безспірність сум, які були нараховані відповідачем та не було надіслано позивачу письмову вимогу про усунення порушень. Частиною 4 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що при застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною 1 статті 39 Закону України «Про нотаріат», порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (надалі - Перелік документів), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 для одержання виконавчого напису подаються а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Тому при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити і зазначити у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, від 06 травня 2020 року у справі 320/7932/16-ц. Крім того вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27.08.2020 у справі №554/6777/17. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст.ст. 81-83 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Разом з тим, частинами 1, 10 ст. 84 ЦПК України визначено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Зважаючи на таке, а також на відсутність в матеріалах справи документів, що могли б підтвердити чи спростовувати обставини, на які посилається позивач, суд ухвалою від 28.03.2022, за клопотанням позивача, витребував в строк до 29.04.2022 від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни належним чином засвідчену копію нотаріальної справи та копії всіх матеріалів, що стали підставою для вчинення виконавчого напису від 04.11.2021 зареєстрованого в реєстрі за № 14838 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості на загальну суму 1296042,85 грн. Також, вказаною ухвалою було витребувано від відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Вердикт Капітал». Разом з тим, на виконання ухвали суду відповідачем було направлено лист з повідомленням про неможливість надати витребувані документи, оскільки вони знаходяться в матеріалах справи нотаріуса. При цьому, відповідач правом подання відзиву на позовну заяву не скористався та не надав будь-яких доказів, які б доводили безспірність заборгованості позивача перед ним та докази направлення ним позивачу вимоги про усунення порушень за кредитним договором. Більше того, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною вимоги ухвали від 28.03.2022 не виконані без повідомлення причин, належним чином засвідчена копія нотаріальної справи та копії всіх матеріалів, що стали підставою для вчинення виконавчого напису від 04.11.2022 зареєстрованого в реєстрі за № 14838, з яких можна було б встановити такі обставини, суду надані не були. Крім того, слід враховувати, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, в свою чергу, внесено зміни до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, стягнення заборгованості з підстав, що випливають із кредитних відносин можливе лише за нотаріально посвідченими договорами, при цьому, для вчинення виконавчого напису стягувач повинен надати нотаріусу відповідну заяву (п.п. 2.1. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. №296/5), оригінал нотаріально посвідченого договору та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення зобов`язання. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 р. у справі № 910/10374/17, в якій зазначено, що кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Також, Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі №757/24703/18-ц (провадження №61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. З матеріалів справи вбачається, що в порушення наведених вище норм, під час вчинення оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса відповідачем було надано приватному нотаріусу оригінал Кредитного договору № 014/3951/3/12320 від 01.04.2008 який не є нотаріально посвідченим, а відтак не є документом, за якими стягнення заборгованості може провадиться у безспірному порядку, що свідчить про відсутність правових підстав для вчинення виконавчого напису на ньому. Отже, вчинення виконавчого напису нотаріуса на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений є самостійною підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. А тому суд, з урахуванням положень ч. 10 ст. 84 ЦПК України, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження та визнає ті обставини, що приватний нотаріус при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не переконався у безспірності вимог стягувача та не перевірив виконання стягувачем вимог підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, чим порушив норми Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Також представник позивача при зверненні з позовом до суду вказала, що розмір судових витрат сплачених позивачем за надання юридичних послуг становить 4500 грн. Частина 2 ст. 141 ЦПК України визначає, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Згідно з ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Суд встановив, що відповідно до Ордеру про надання правничої допомоги серії АВ № 1026452 та Договору про надання юридичних послуг від 10.01.2022 [PERSON] та адвокат Королюк О.В. уклали договір, предметом якого є надання адвокатом юридичної допомоги замовнику, яка включає: підготовку, подачу та супровід позову про визнання виконавчого напису № 14838, вчиненим 04.11.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. таким, що не підлягає виконанню (а.с. 21). Пунктом 3.1. вказаного Договору визначено, що за виконані роботи та надані послуги Замовник зобов`язується сплатити адвокату гонорар в розмірі 4500 грн. Пунктом 9. Договору визначено, що підписання акту виконаних робіт за даним договором не передбачено, сторони погоджуються що підписуючи договір замовник підтверджує що послуги є наданими належним способом. Оплата позивачем коштів в сумі 4500 грн. за надання правової допомоги за договором підтверджується копією квитанції № 60291791 від 10.01.2022 (а.с. 22). Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час. У постанові Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 суд зазначив, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Отже, наданими представником позивача доказами на підтвердження витрат позивача на правничу допомогу підтверджується розмір винагороди адвоката - гонорар у фіксованій сумі у розмірі 4500 грн. та факт отримання позивачем послуг адвоката на виконання укладеного між ними Договору про надання правової допомоги в межах розгляду даної цивільної справи. Також, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду, слід стягнути з відповідача.

Outcome: approved