Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеною позовною заявою, просила суд: визнати спільною сумісною власністю сторін по справі грошові кошти, сплачені відповідачем в порядку погашення особистого боргового зобов`язання, яке виникло на підставі CL-013/057/2008 від 08.02.2008, протягом 01.03.2009 і до моменту його повного погашення; стягнути з відповідача на користь позивача в порядку поділу спільного сумісного майна Ѕ частину грошових коштів, сплачених відповідачем в порядку погашення особистого боргового зобов`язання, яке виникло на підставі CL-013/057/2008 від 08.02.2008 року протягом 01.03.2009 року до моменту його повного погашення в розмірі 13789,37 дол. США; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 08.02.2008 між відповідачем та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений кредитний договір CL-013/057/2008 для придбання легкового автомобілю Volkswagen Caddy, д.н. [NUMBER] . Протягом 01.03.2009 року - 16.12.2010 року позивач проживала однією сім`єю з відповідачем, що встановлено рішенням суду. 17.12.2010 року позивач зареєструвала шлюб з відповідачем, який було розірвано на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18.04.2014 року. Протягом часу спільного проживання та часу перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем за рахунок спільних коштів відбувалося погашення особистого боргового зобов`язання відповідача, яке виникло на підставі зазначеного кредитного договору. Після розірвання шлюбу з позивачем відповідач перереєстрував вказаний транспортний засіб на родичку [PERSON] без жодної компенсації позивачці. А тому позивач просить стягнути з відповідача половину спільних сумісних коштів, витрачених відповідачем не в інтересах сім`ї, вирішити питання судових витрат. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21.01.2022 року розгляд справи було ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, направили через канцелярію суду заяву, в якій підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просили суд розглядати справу без їх участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про відкладення судового засідання без належного обґрунтування неможливості явки та наведення відповідних підтверджуючих доказів, що зумовило визнання судом неявки відповідача неповажною. Відзив або пояснень відповідач суду не надавав. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, та на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (ст. 74 СК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). (ст. 60 СК України) Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. (ст. 69 ч. 1 СК України) У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. (ст. 70 СК України) Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. (ч. 2 ст. 61 СК України) Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. (п. 30 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя») Відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05.03.2020 року у цивільній справ № 753/10236/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , товариства з обмеженою відповідальністю «Реал Естейт Торг», [PERSON] , [PERSON] , державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Голвного територіального управління юстиції у м. Києві Чуйко Ганни Георгіївни, [PERSON] , Територіального сервісного центру 8047 регіонального сервісного центру МВС у м. Києві, за участі третіх осіб: управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання відчуження спільного сумісного майна недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання боргу за зобов`язанням та стягнення коштів та судових витрат та згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК суд вважає встановленими наступні факти та обставини, які не потребують доказуванню: 1.[PERSON] та [PERSON] (дошлюбне [PERSON] ) 17.12.2010 року зареєстрували шлюб, який було розірвано на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18.04.2014 року. 2.юридичний факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] в період з 01.03.2009 року по 16.12.2010 року. 3.автомобіль Volkswagen Caddy, д.н. [NUMBER] , 2006 року випуску, кузов [NUMBER] був зареєстрований за відповідачем [PERSON] 05.02.2008 року на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] та 07.06.2014 року був перереєстрований на нового власника - відповідача [PERSON] на підставі довідки-рахунку. Придбання зазначеного автомобіля відповідачем [PERSON] було здійснено за рахунок кредитних коштів на підставі кредитного договору CL-013/057/2008 від 08.02.2008 року, припинення виконання зобов`язань за яким відбулося 25.06.2011 року. Відповідач [PERSON] набув права власності на спірний автомобіль до 01.03.2009 року, сплативши за нього грошові кошти, отримані в кредит на підставі кредитного договору CL-013/057/2008 від 08.02.2008 року, що виключає правовий режим спільного сумісного майна на зазначений транспортний засіб. В той же час позивачка [PERSON] має право окремо заявити вимоги про стягнення половини грошових коштів, сплачених [PERSON] в період з 01.03.2009 року по 25.06.2011 року, оскільки ці кошти є спільним майном, яке було використано на погашення особистого боргового зобов`язання [PERSON] . Таким чином, позивач обґрунтовано вимагає стягнення з відповідача половини грошових коштів, сплачених [PERSON] в період з 01.03.2009 року по 25.06.2011 року за своїм особистим борговим зобов`язанням. Доказів використання вказаного автомобіля чи коштів від його відчуження в інтересах сім`ї [PERSON] та [PERSON] відповідачем суду не надано. Суд погоджується з вимогою позивача про стягнення на її користь грошових коштів в розмірі 13789,37 дол. США виходячи з наступного. Відповідно до умов кредитного договору CL-013/057/2008 від 08.02.2008 року відповідачем був отриманий цільовий кредит в розмірі 26010,0 дол. США на придбання зазначеного вище автомобіля, отже всі платежі для повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом повинні здійснюватися позичальником у валюті кредиту в строки та на умовах, визначених договором кредиту. З наявних в матеріалах справи виписках з особового рахунку відповідача вбачається зарахування грошових коштів на погашення вказаного кредиту у доларах США на загальну суму 39 838,02 дол. США, з яких 27578,74 дол. США було сплачено протягом спільного проживання сторін по справі та під час перебування у юридичному шлюбі з 01.03.2009 року по 18.04.2014 року. Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16, провадження № 14 446цс18. Тому суд вважає обґрунтованим стягнення з відповідача Ѕ частини використаних на погашення свого особистого боргового зобов`язання спільних коштів сторін по справі саме в тій валюті, в якій вони вносилися до установи банку під час погашення кредитного зобов`язання (27578,74 дол. США:2=13789,37 дол. США), що підтверджується наявними в справі письмовими доказами. У відповідності з ч.ч.1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд також вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року ). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про задоволення позову, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3754,92 грн. Стягнення витрат на правову допомогу судом буде вирішено за умови виконання позивачем вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК шляхом ухвалення по справі додаткового рішення.

Outcome: approved