Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-07 00:00:00

Адвокат Стадник П.В. звернувся до суду з позовом в інтересах позивача [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що позивач являється наймачем кімнати [ADDRESS] , зареєстрована та проживає в кімнаті з лютого 2002 року по теперішній час. Відповідно до довідки № 1712-01-10 від 27.01.2022, яка видана Управлінням з питань державної реєстрації ЧМР, окрім позивачки в даній кімнаті зареєстровані: [PERSON] , з 02.09.1992 року; [PERSON] , з 02.09.1992 року; [PERSON] , з 02.09.1992 року; [PERSON] , з 02.09.1992 року. Відповідачі з лютого 2002 року в кімнаті не проживають, особистих речей в кімнаті немає. Місце перебування відповідачів позивачу не відоме, ніякого зв`язку з ними немає, комунальні послуги позивачка оплачує самостійно. Відповідачі ніякої участі в утриманні житла не приймають та ними не користуються. Просить суд визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою [ADDRESS] . Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.02.2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. У передбачений законодавством термін відповідачі відзиву до суду не скерували. Позивач в судове засідання не з`явився, адвокат позивача Стадник П.В. скерував заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення по справі не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, причину неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені, із заявами до суду не зверталися. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди позивача, відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного та житлового законодавства. Судом встановлено, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.05.2018 року визнано [PERSON] наймачем кімнати [ADDRESS] . (справа № 712/1163/18) Відповідно до листа Управління з питань державної реєстрації ЧМР від 27.01.2022 № 1712-01-10, згідно наявної адресної картки особи за адресою: [ADDRESS] станом на 27.01.2022 зареєстровані: [PERSON] , з 02.09.1992 року; [PERSON] , з 02.09.1992 року; [PERSON] , з 02.09.1992 року; [PERSON] , з 02.09.1992 року; [PERSON] , з 27.08.2019 року. Водночас, Актом опитування сусідів від 01.02.2022 встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з лютого 2002 року в кімнаті [ADDRESS] не проживають. Відповідно до ч. 1ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, виходячи із вказаних положень закону, особа може бути визнана такою, що втратила право на користування жилим приміщенням у випадку, коли вона була відсутня в ньому понад шість місяців і без поважних причин. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Аналізуючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», зняття особи з реєстраційного обліку проводиться компетентним (уповноваженим державою) органом, зокрема, на підставі остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням та ін.). Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Згідно вимог ч.ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість вимог позову та про можливість їх задоволення.

Outcome: approved