Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 25.11.2017 Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 1630. Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, різних поглядів на життя, внаслідок чого шлюбні відносини між сторонами припинилися, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведеться. У зв`язку з втратою почуття любові та поваги, несумісністю поглядів на спільне життя та сімейні відносини, позивач просить шлюб розірвати, на переконання позивача примирення неможливе. Ухвалою судді від 31.01.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справи, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. Ухвалою суду від 29.04.2022 клопотання відповідача [PERSON] про надання сторонам строку для примирення було задоволено, надано [PERSON] та [PERSON] строк для примирення до 29.05.2022. 26.05.2022 на адресу суду надійшло клопотання відповідача про надання сторонам додаткового строку для примирення терміном на шість місяців. 30.05.2022 ухвалою суду відновлено провадження в справі, призначено судове засідання. Ухвалою суду від 30.05.2022 було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про надання додаткового строку для примирення. Позивач в судовому засіданні зазначила, що на розірванні шлюбу наполягає, вважає, що сім`я розпаслась остаточно і примирення сторін неможливе. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить розписка про отримання судової повістки відповідачем особисто в суді 29.04.2022, яка міститься в матеріалах цивільної справи, причини неявки суду не повідомив. У зв`язку з цим, на підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі зареєстрованому 25.11.2017 Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 1630, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 25.11.2017. Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 26.03.2018. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Частиною першою статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод визначено право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. За положеннями ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За приписами ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Виходячи з засад сімейного законодавства, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Такий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 08 листопада 2018 року у справі № 569/458/18. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС. У позовній заяві та під час виступу в судовому засіданні позивач зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки з ведення спільного господарства, ними були втрачені фізичні та духовні зв`язки. Вказувала, що примирення між сторонами неможливе, а збереження шлюбу суперечитиме її інтересам. З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку про задоволення позову. Зважаючи на те, що позивачем було виявлено бажання після розірвання шлюбу іменуватися прізвищем, яке вона носила під час реєстрації шлюбу, суд вважає за можливе залишити їй після розірвання шлюбу прізвище « [PERSON] ». Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені, у розмірі 992 гривні 40 копійок.

Outcome: approved