Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

Позивач звернувся до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області із позовною заявою до відповідача, у якій просив стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за розпискою у сумі, що становить 31 278,86 грн. та судові витрати у розмірі 5 908 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 01 лютого 2021 року ним було надано громадянину [PERSON] позику - грошові кошти в розмірі 1 000 доларів США (одна тисяча доларів США) на строк до 01.08.2021. Встановлений розмір процентів становить 2100 грн. щомісяця. Тобто, станом на момент подання позову, повна сума, що повинна підлягати поверненню за розпискою становить 53 232 грн. 86 грн., зокрема: - основний борг - 1 000 дол. США, що еквівалентно 27 223 грн.; - встановлені сторонами відсотки - 2 100 грн. за 11 місяців (з 01.02.2021 по 29.12.2021), що складає 23 100 грн.; - пеня 3% річних - 742.87 грн.; - інфляційні збитки - 2 166.99 грн. Строк повернення позики сплив 01.08.2021, до сьогоднішнього часу Відповідач ухиляється від повернення повної суми боргу, чим порушує взяті на себе зобов`язання. Не зважаючи на його численні спроби у досудовому порядку врегулювати спір та постійні прохання сплатити борг, станом на 29.12.2021 відповідач не повернув йому усі позичені грошові кошти та продовжує ігнорувати та уникати його. Після прострочення строку виконання грошового зобов`язання Відповідачем сплачено частину заборгованості за процентами, а саме: - 11.09.2021 зараховано два грошових перекази на рахунок позикодавця: 2 500 грн. та 1 592 грн. 25 коп. - 04.10.2021 - 1 500 грн. 30 листопада 2021 року ним відповідачу направлялась досудова претензія про повернення коштів та надано термін до 10.12.2021, у відповідь на яку Відповідач повернув 600 доларів, що станом на 30.11.2021 становило 16 362 грн. (по курсу НБУ-27,27). Тобто, загальна сума, що повернута відповідачем становить 21 954 грн. Таким чином, станом на 29.12.2021, сума боргу за розпискою від 01.02.2021 року становить 31 278,86 грн. Позивач у судове засідання не прибув. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій також зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання також не прибув, хоча був повідомлений належним чином про день час та місце розгляду справи, відзиву на позов від нього не надходило. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Беручи до уваги положення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а також те, що відповідач клопотань про відкладення судового засідання на адресу суду не направляв, в силу положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне здійснити судовий розгляд за його відсутності. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинство більш ефективно. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за можливе і доцільне розглянути справу у відсутності сторін з ухваленням заочного рішення та при наявних матеріалах справи, яких достатньо, щоб вирішити питання про права та обов`язки сторін. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, суд вважає за можливе не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що буд відповідати приписам ст.247 ч.2 ЦПК України. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Частинами 1, 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається в простій письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов, може бути представлена розписка позичальника, або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошову суму, що була передана останньому в строк, встановлений договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Копією Розписки від 01.02.2022 (а.с.15) підтверджено, що [PERSON] позичив у [PERSON] 1 тисячу доларів США із встановленим щомісячним розміром процентів у сумі 2100 гривень, з встановленим строком повернення боргу до 01.08.2021. У відповідності з правовою позицією Верховного Суду України по справі № 6-63 цс13 (постанова від 18 березня 2013 року), яка відповідно частини 1 статті 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно - правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Після прострочення строку виконання грошового зобов`язання Відповідачем сплачено частину заборгованості за процентами, зокрема 11.09.2021 зараховано на рахунок позивача два грошових перекази у розмірі 2 500 грн. (дві тисячі п`ятсот грн.) та 1 592 грн. 25 коп. (одна тисяча п`ятсот дев`яносто дві грн. двадцять п`ять коп.), а також 04.10.2021 зараховано на рахунок позикодавця грошові кошти у розмірі 1 500 грн. (одна тисяча п`ятсот грн.), що підтверджено копіями відповідних фотознімків (а.с.10, 11). Також, суд враховує доводи позивача та вважає їх правдивими про те, що 30 листопада 2021 року Відповідач повернув позивачу 600 доларів, що станом на 30.11.2021 становило 16 362 грн. (по курсу НБУ- 27,27). Тобто, загальна сума, що повернута відповідачем становить 21 954 грн. Як зазначено у статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Вимогами ч.2 ст. 530 ЦК України встановлено, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Тому наявність боргового документа у позивача згідно ст. 545 ЦК України також підтверджує той факт, що боржник не виконав свого зобов`язання. Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції Верхоного СУду України, викладений у постановах : від 18 вересня 2013року№6-63цс13, від 16 січня 2019 року №61-45859св18. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що оскільки позивач у позасудовому порядку свої права захистити не може та відповідачем не було виконано обов`язку щодо повернення боргу за розпискою у сумі 31278,86 гривень, позовні вимоги позивача про стягнення боргу за договором позики, підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання судових витрат, пов`язаних з розглядом справи суд вирішує у відповідності до ст.141 ЦПК України, при цьому враховує що позивач за подання до суду позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 992,40 гривень (а.с.7), а також 5000 гривень витрат на професійну правничу допомогу (а.с.14). На підставі ст.ст. 1048,1049 ЦК України,

Outcome: approved