Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

[PERSON] , в особі представника [PERSON] , (далі Позивач) звернулася в суд з позовом [PERSON] (далі Відповідач), третя особа на стороні позивача орган опіки та піклування Рахівської міської ради про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14 червня 2015 року між нею та Відповідачем був зареєстрований шлюб. У шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Рахівського районного суду від 22.09.2016 шлюб між Позивачкою та Відповідачем розірвано. З моменту розлучення [PERSON] ніякої матеріальної допомоги на утримання сина не надавав і не надає по цей час, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про нормальне самоусвідомлення сина, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, син не отримує від батька жодного подарунка на День народження, жодної іграшки. Отже, [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. 28 січня 2019 року [PERSON] надав підписану ним особисто заяву на його згоду на позбавлення батьківських прав щодо [PERSON] . У зв`язку з наведеним просить позбавити громадянина [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] . В судове засідання [PERSON] не з`явилася, її представник [PERSON] надав суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач, [PERSON] , в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву на позов та заяв про відкладення розгляду справи суду не подавав. Представник третьої особи без самостійних вимог - органу опіки та піклування Рахівської міської ради в суд не з`явився, начальник служби Савляк І.І. надала суду заяву про розгляд даної справи без їхньої участі. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд дійшов до такого висновку. Відповідно до положень частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України (ч.1 ст. 4 ЦПК України). В Україні законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Декларації ООН прав дитини (1959р.), Конвенції ООН про права дитини (1989р.), міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Сімейному кодексі України, а також інших нормативно-правових актах, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Як зазначено в статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВРУ №789/ХІІ від 27.02.1991 року держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. ст. 150, 164 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як вбачається з матеріалів справи сторони зареєстрували шлюб 14 червня 2015 року та відповідно до рішення Рахівського районного суду від 22.09.2016 у справі 305/1501/16-ц провадження по справі 2/305/1043/16 шлюб, між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. Свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] від 19.06.2015 року, стверджено, що Відповідачі [PERSON] та [PERSON] являються батьками зазначеної дитини. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рахівської міської ради 13.05.2022 року за №02-36/447 дав висновок стосовно даного спору, з якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з червня 2015 року. У шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] . Після розірвання між сторонами шлюбу (22.09.2016) [PERSON] став проживати окремо від сім`ї, займався виключно своїм життям. Він взагалі перестав цікавитися своїм сином, не виявляв жодного бажання займатися вихованням малолітнього сина, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини та 28.01.2019 надав нотаріальну заяву про надання згоди на позбавлення його батьківських прав. У зв`язку з наведеним, орган опіки та піклування Рахівської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . За роз`ясненнями у пунктах 15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. № 3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками і є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав повинно бути результатом свідомої поведінки батьків (одного з них). Якщо вони не в змозі розумно керувати своїми діями та вчинками з причини, що від них не залежать (тяжке психічне захворювання, недоумкуватість, інвалідність тощо), то, за загальним правилом, їх не можна позбавити батьківських прав. Таким чином, наявність вини батьків належить до обов`язкових умов позбавлення батьківських прав. В судовому засіданні достовірно встановлено, що Відповідач не являється інвалідом, психічно хворим чи недоумкуватим, натомість є особою працездатною, отже очевидна свідома умисна поведінка останнього щодо ухилення від обов`язку належного виховання сина, тобто [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, у нього відсутній інтерес до виховання сина, не забезпечує дитину необхідним харчуванням, медичним доглядом, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню сином загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, що є причиною для позбавлення Відповідача батьківських прав. Крім того, [PERSON] , 28.01.2019 року написав заяву, яка була засвідчена державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори Пріц О.І, в якій дав свою згоду на позбавлення його батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та не заперечує проти розгляду справи про позбавлення його батьківських прав за його відсутності. За таких обставин суд вважає позов доведеним та підлягає до задоволення. Питання про стягнення судових витрат Позивачка не ставила.

Outcome: approved