Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-29 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 68713,41 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 08.06.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір б/н про отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 15400 грн. Відповідач станом на 22.03.2020порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість на загальну суму 68713,41 грн., яка складається з: заборгованість по тілу кредиту 37525,00 грн., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит - 15090,65 грн., заборгованість по пені - 12349,50 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500 грн. та штраф (процентна складова) 3248,26грн. та просить стягнути сплачений судовий збір в сумі 2102 грн. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 травня 2020 року [PERSON] відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання. 09 червня 2020 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, яким заперечує проти позовних вимог та не визнає їх в повному обсязі. Зазначає, що позивач не подав до суду документів, що між позивачем та відповідачем виникли кредитні відносини, а саме кредитний договір № б/н від 08.06.2010 року. Розрахунок заборгованості, який поданий позивачем вважає таким, що не відповідає дійсності, оскільки за змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може пропонувати свої умови договору, у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, в даному випадку АТ КБ «Приват Банк». У заяві позичальника від 08.06.2010 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та визначеного розміру. Представник позивача, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить крім заборгованості за тілом кредиту стягнути зокрема відсотки за користування кредитом, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, посилався на Витяг з «Тарифів банку» та Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті невід`ємні частини спірного договору. Також зазначає, що позивач не надав доказів того, що саме Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Отже, в таких випадках неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг неодноразово змінювались самим позивачем, тобто кредитор міг додати до позову Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не містить підпису відповідача, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами. Отже, для стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом у сумі 15\~090,65 грн, нарахування пені в розмірі 12\~349,50 грн та штрафу в розмірі 3248,26 грн відсутні правові підстави. Зазначає, що дійсно користувався наданим кредитним лімітом в АТ КБ «ПриватБанк», проте умов щодо відсоткової ставки, комісій та штрафних санкцій не підписував. З 01.07.2016 року по 01.03.2020 року сплачено на користь позивача грошові кошти в розмірі 126\~653,73 грн. За період часу з 01.07.2016 року по 01.03.2020 року було витрачено 109\~835,52 грн, сума в розмірі 16\~818,21 грн була перерахована як поповнення кредитного ліміту, який максимально становив 15\~400,00 грн. Також в період користування карткою була підключена послуга скарбничка. на яку автоматично перераховувались кошти з кожної покупки шляхом заокруглення решти, за весь період використання було накопичено 1146,06 грн. Згідно виписки банк 13.08.2018 року банк самовільно припинив нараховувати відсотки по депозитному рахунку скарбничка та перерахував накопичену суму в розмірі 1146,06 грн як погашення заборгованості по кредитній картці. Таким чином, вважає, що сума перерахована як поповнення кредитного ліміту становить 17\~964,27 грн, що свідчить про повне погашення кредиту та про відсутність заборгованості. Просить відмовити в задоволенні позову. 26 червня 2020 року представник позивача надав до суду відповідь на відзив, яким зазначає, що30.06.2016 року ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] укладали договір № KUВ1467272481196. Позичальник підтвердив, що ознайомився та згоден з Умовамита правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, Умовами площадки, які були надані йому для ознайомлення. Зобов`язався виконувати їх, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку. Згідно до розділу «Оферта позичальника» відповідач висловив свою згоду взяти позику під проценти у будь-якої особи. Строк повернення позики 12 місяців з дати отримання позики. Порядок погашення позики: рівними частинами щомісяця, до числа місяця в який була отримана позика. Щомісячний платіж визначається за формулою: сума позики поділеної на 12 частин, додати суму позики помноженої на 2,4 %. 09.07.2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надав [PERSON] кредитні кошти в розмірі 50\~000 грн за проектом «КУБ», що вбачається із виписки по рахунку. Частина наданих коштів була спрямована на погашення заборгованості за кредитним договором № б/н від 08.06.2010 року. Щомісячними платежами в розмірі 5581,34 грн на протягом 12 місяців відбувалися списання платежів із кредитної карти на погашення заборгованості позичальника, що відповідає Оферті позичальника. Вказані списання відображено у виписці як «Оплата частями 5 Покупка». Відповідно до наданої виписки списано 12 платежів у розмірі 5581,34 грн, то заборгованість за договором № KUВ1467272481196 погашено за рахунок вказаних вище списань із кредитної картки, а заборгованість, що виникла в їх наслідок на вказаній картці має бути погашена відповідно до умов кредитного договору 3 б/н від 08.06.2010 року. Відповідач здійснював часткове погашення заборгованості. Відповідачем при сплаті коштів за кредитним Договором було допущено прострочку, в результаті чого виникла заборгованість, Банком було проведено списання коштів на погашення простроченої заборгованості від 13.08.2019 року у розмірі 1146,06 грн з рахунку [NUMBER] , за яким оформлено послугу «Скарбничка». Отже, відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором. Тому посилання відповідача про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги. Просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 липня 2020 року [PERSON] витребувано з АТ КБ «ПриватБанк» оригінал анкети-заяви [PERSON] , інформацію про отримання банківської картки [PERSON] , про строк її дії, збільшення кредитного ліміту. Представником позивача в судове засідання не з`явився, позовні вимоги підтримує. Відповідач та представник відповідача адвокат Іващенко О.П. в судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог позивача, посилаючись на обставини зазначені у відзиві. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, щовідповідач підписав анкету-заяву № б/н від 08.06.2010 року, згідно якої отримав кредитну картку «Універсальна». Із анкети-заяви вбачається, що відповідач надав згоду на те, що заява позичальника, разом з пам`яткою клієнта, запропонованими банком Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами - складає між позичальником і банком Договір про надання банківських послуг. У заяві також зазначено, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті банку, і відповідач зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. На підставі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Згідно з ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За правилом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Позивач виконав свої зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, в межах кредитного ліміту. Позивач вважає, що відповідач порушив умови договору, в зв`язку з чим виникла заборгованість, яка за договором № б/н від 08.06.2010 року станом на 22.03.2020 р. 68713,41 грн. утворилась заборгованість, яка складається з: заборгованість по тілу кредиту 37525,00 грн., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит - 15090,65 грн., заборгованість по пені - 12349,50 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500 грн. та штраф (процентна складова) 3248,26 грн. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання с договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а неінші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другийконтрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 08.06.2010 року процентна ставка не зазначена,умов щодо відсоткової ставки, комісій та штрафних санкцій відповідач не підписував. Верховний Суд України під час розгляду справи №6-2315цс16 дійшов висновку, що процедура односторонньої зміни процентної ставки за кредитним договором повинна відповідати вимогам, як самого кредитного договору,так і Закону України «Про захист прав споживачів». Частиною четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки НБУ або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів із дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Про зміну відсоткової ставки позивач відповідача не повідомляв. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги за кредитом, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 08.06.2010 року, посилається на роздруківку Умов та правил надання банківських послуг в Приват Банку. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву, а також те, що сказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо збільшення розміру процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді даної справи. Враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду у справі 342/180/17, постанова від 03.07.2019 в даному випадку, також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникненняспірних правовідносин (09.08.2007) до моменту звернення до суду із зазначеним позовом (23.05.2019), тобто кредитор міг додати до позовної заяви роздруківку Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. При цьому, згідно а ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Надана позивачем копія заяви не підтверджує отримання кредиту в розмірі 15400,00 грн розрахунок заборгованості не може бути розцінений судом як доказ отримання кредитних коштів. Інших доказів на підтвердження позовних вимог суду не надано. Відповідно до ч. ч. 2 - 4 ст. 12 та ч. 1 ст. 81\~ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 83 ЦПК України, позивач повинен надати докази разом із позовною заявою. Докази повинні бути належними, допустими та достовірними, що регламентує ст. ст. 77, 78, 79 ЦПК України, тобто докази повинні містити інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідач надав свої розрахунки з яких вбачається, що з 01.07.2016 по 01.03.2020 сплачено на користь позивача грошові кошти в розмірі 126\~653,73 грн. За період часу з 01.07.2016 року по 01.03.2020 року витрачено 109\~835,52 грн, сума в розмірі 16\~818,21 грн була перерахована як поповнення кредитного ліміту, який максимально становив 15\~400 грн. За таких обставин суд відмовляє у задоволенні позову. На підставі ст. 207, 626, 628, 638, 1954, 1055 ЦК України,

Outcome: dismissed