Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) за заборгованістю по сплаті аліментів на утриманні неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 97\~241,10 грн. В обгрунтування вимог вказано, що на примусовому виконанні у Солом`янському РВ ДВС у м. Києві перебуває виконавчий лист №760/20287/20, виданий 24.12.2020 року на підставі якого з відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини від усіх доходів відповідача. Позивач зазначила, що зі сплати аліментів наявна заборгованість відповідача, розрахунок заборгованості складений державним виконавцем не оскаржувався. Крім того, [PERSON] внесено до Єдиного реєстру боржників через прострочення зобов`язання зі сплати аліментів. Посилаючись на статтю 196 СК України [PERSON] просить стягнути неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 97\~241,10 грн. 11.05.2022 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. В обгрунтування заперечень вказано, що заборгованість, з якої позивач просить стягнути неустойку, утворилась не з вини відповідача, а через судовий процес. З моменту як відповідачу стало відомо про рішення суду ним сумлінно сплачуються аліменти у повному обсязі та відповідач кожного місяця погашає заборгованість за аліментами. [PERSON] просив відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 45-48). 06.06.2022 року від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив. Представник вказала, що весь час розгляду справи про стягнення аліментів в судах відповідач, отримуючи стабільний дохід, мав можливість не чекаючи рішення суду, апеляційної та касаційної інстанції сплачувати аліменти. Відповідач свідомо не сплачував аліменти у добровільному порядку, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах, з якого видно, що перша виплата по аліментах була стягнута лише у жовтні 2021 року. Адвокат вважає, що посилання відповідача на те, що він перебував у період з 22.06.2021 року по 26.10.2021 року в зоні проведення АТО не заслуговують на увагу, оскільки в цей період ним було подано позов про розірвання шлюбу (а.с. 64-66). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала вимоги позову, з підстав викладених в позовні заяві. Відповідач [PERSON] заперечував щодо задоволення позову, зазначив, що ним в добровільному порядку надавались кошти на утримання дитини, купувались необхідні речі та продукти харчування, що складало біля 15 000, 00 грн. на місяць, що підтверджується відповідними чеками , які приєднані до матеріалів справи. Під час розгляду справи про стягнення аліментів наполягав, щоб аліменти стягувались в розмірі не меншому 15 000, грн. на місяць. Заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24.12.2020 року ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , 2019 року народження у розмірі ј частини від усіх доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 17.09.2020 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 8-9). Постановою Київського апеляційного суду від 16.06.2021 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 24.12.2020 року залишено без змін (а.с. 10-11). На підставі зазначеного рішення суду у Солом`янському РВ ДВС у м. Києві відкрито виконавче провадження 66867572 та 28.12.2021 року державним виконавцем виготовлено розрахунок заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів, визначено, що за період з 17.09.2020 року по 30.12.2021 року розмір заборгованості становить 74\~204,19 грн (а.с. 12). Позивачем надано розрахунок пені за прострочення сплати аліментів, згідно якого за період з 17.09.2020 року по 01.10.2021 року загальний розмір пені становить 97\~241,10 грн (а.с. 13). Статтею 27\~Конвенції про\~права дитини, яку ратифіковано Постановою ВР № 789 ХІІ від 27.02.91 року, передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~196\~СК України,\~у разі\~виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на\~невиконання рішення\~суду про\~стягнення з\~неї на\~користь стягувача\~визначеної суми\~аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення статті 196 Сімейного кодексу України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. У Сімейному кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Позивач стверджує, що [PERSON] повинен був сплачувати аліменти добровільно щомісяця, починаючи з вересня 2020 року. За загальними положеннями Закону України «Про виконавче провадження» \~примусове виконання судового рішення розпочинається з моменту звернення стягувача із заявою про відкриття виконавчого провадження та винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, звернення стягнення на заробітну плату боржника. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 7 Закону України «Про виконавче провадження» \~виконавчий документ про стягнення періодичних платежів може бути самостійно надісланий стягувачем безпосередньо підприємству, установі, організації, фізичній особі - підприємцю, фізичній особі, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи. Підприємства, установи, організації, фізичні особи - підприємці та фізичні особи, зазначені у частині першій цієї статті, за заявою стягувача зобов`язані здійснювати відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника у розмірі, визначеному виконавчим документом, з урахуванням положень\~статті 70\~цього Закону. Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 24.12.2020 року про стягнення аліментів набрало законної сили 16.06.2021 року. Згідно довідки Військової частини [NUMBER] від 25.10.2021 року [PERSON] в період з 22.06.2021 року по 26.10.2021 року брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони на Сході України (а.с. 49). Зі змісту розрахунку заборгованості від 28.12.2021 року, довідки від 05.05.2022 року №182/3/781 вбачається, що відрахування із заробітної плати [PERSON] почали здійснюватись у жовтні 2021 року (а.с. 50). Крім поточних аліментів, з заробітної плати відповідача проводяться відрахування і заборгованості по аліментам, яка виникла за час розгляду справи в суді. З наведеного слідує висновок, що в період з червня по жовтень 2021 року позивач не звертала виконавчий лист про стягнення аліментів до виконання, як до відділу Державної виконавчої служби так і безпосередньо до підприємства, яке виплачує боржнику заробітну плату. Звернення ж із заявою про виконання виконавчого листа забезпечило б виплату позивачу аліментів вже з червня 2021 року. Крім того, [PERSON] надано копії квитанцій про купівлю продуктів харчування (молочних сумішей, пюре тощо), одягу, взуття, підгузників, засобів гігієни, візка для неповнолітнього сина [PERSON] , відеоняні в період з 18.07.2020 року по 11.06.2021 року (а.с. 80-111). Позивачем надані квитанції жодним чином не спростовані та представником в судовому засіданні не заперечувались. Не заперечувалось позивачем і доводи відповідача про сплату останнім грошових сум позивачу на утримання дитини, до звернення судового рішення про стягнення аліментів до виконання. В ході розгляду справи, в заяві по суті [PERSON] не відмовлявся від обов`язку сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами вчинення відповідачем дій спрямованих на невиконання рішення суду про стягнення аліментів. Відповідач не приховує отримуваний заробіток (доходу), не змінював місцє роботи чи місце проживання, не відмовлявся від обов"язку щодо утримання дитини в інший спосіб. На підставі викладеного, судом не встановлено доказів, які б свідчили про ухилення відповідача від сплати аліментів, позивачем не доведено, що заборгованість по аліментах утворилась з вини відповідача, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. Керуючи статями 180, 182, 192, 195, 196 СК України, статями 5, 12, 13, 81, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

Outcome: dismissed