Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-07 00:00:00

У лютому 2022 р. представник позивача [PERSON] адвокат Лук`янова М.Л. звернулася до Рівненського районного суду Рівненської області із позовною заявою до відповідача Рівненського районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) та просить зняти арешт з майна, належного [PERSON] , накладений згідно з постановою про арешт майна боржника від 21.04.2017 р. в межах виконавчого провадження №50073773. В обґрунтування позову вказує, що позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Кутецької В.В. про отримання свідоцтва на спадщину, на яку має право як спадкоємець після смерті своєї матері. У видачі свідоцтва про спадщину йому відмовлено за вказівкою на те, що спадкове майно перебуває під арештом, накладеним Рівненським РВ ДВС ЗМУ МЮ (м.Львів) на виконання виконавчого напису нотаріуса, вчиненого на користь АТ «Альфа-Банк», що є правонаступником ПАТ «Укрсоцбанк». Після звернення позивача до АТ «Альфа-Банк», він з`ясував, що підстави для існування арешту спадкового майна відсутні, однак Рівненський районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) не має компетенції на вчинення дій щодо скасування арешту. Наведені обставини стали підставою для звернення [PERSON] до відділу Державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області, а згодом і до суду з метою усунення порушення прав позивача. [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина. За заявою позивача про прийняття спадщини приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Кутецькою В.В. відкрито спадкову справу, що підтверджується витягом зі Спадкового реєстру № 53219485 від 07.09.2018 р. З метою реалізації свого права на спадщину, позивач звернувся до приватного нотаріуса Кутецької В.В. про отримання свідоцтва на спадщину. Нотаріус повідомила, що на нерухоме майно, належне [PERSON] , накладено арешт в межах виконавчого провадження №50073773. Позивач звернувся в АТ «Альфа-Банк», що є правонаступником ПАТ «Укрсоцбанк» для з`ясування обставин наявного на спадковому майні арешту. В результаті свого звернення позивач з`ясував, що 19.08.2020 АТ «Альфа-Банк» звернувся до Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) із заявою про відсутність підстав для накладення арешту на майно [PERSON] 17.09.2020 відповідачем надано відповідь на заяву АТ «Альфа-Банк», в якій повідомлено, що на виконанні у Рівненському районному відділі ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області перебувало виконавче провадження № 50073773, відкрите 08.02.2016 р. щодо виконання виконавчого напису №5301 від 21.10.2014 р., виданого приватним нотаріусом Стрільчук М.М., про звернення стягнення на нерухоме майно: житловий будинок і земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яке належить на праві приватної власності [PERSON] у межах суми 353\~210, 68 грн. В межах вказаного виконавчого провадження 21.04.2017 р. було накладено арешт на нерухоме майно, а саме: на житловий будинок і земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] та внесено відомості до відповідного реєстру. Відповідачем повідомлено, що 17.08.2017 р. виконавче провадження №50073773 було завершено на підставі п.2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження». Арешт з майна боржника не знімався, оскільки у державного виконавця на момент завершення виконавчого провадження були відсутні підстави для зняття арешту з майна, належного [PERSON] . Одночасно, у наданій відповіді роз`яснено положення ч.4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», якою встановлено вичерпний перелік підстав для зняття арешту, а також повідомлено, що відповідно до вимог ч. 5 ст. 59 цього Закону в усіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. На звернення позивача до АТ «Альфа-Банк» з питанням можливості зняття арешту з майна його померлої матері (як стягувача у виконавчому провадженні), банк повідомив, що орган державної виконавчої служби відмовив у знятті арешту з майна та надав копію листа відповідача від 17.09.2020 р. №46765. Повторно виконавчий напис №5301 від 21.10.2014 р., виданий приватним нотаріусом Стрільчук М.М., про звернення стягнення на нерухоме майно: житловий будинок і земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яке належить на праві приватної власності [PERSON] , у межах суми 353\~210, 68 грн. до примусового виконання не пред`являвся. Зазначена інформація підтверджується відомостями з Єдиного реєстру боржників. У зв`язку з наведеним позивач не має можливості реалізувати свої спадкові права та змушений звернутися до суду з метою зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні №50073773. Позивач письмово звертався до приватного нотаріуса Кутецької В.В. з метою отримання інформації про причини, чому він не може отримати свідоцтво на спадщину, як особа, яка прийняла спадщину. Згідно відповіді приватного нотаріуса Кутецької В.В., видачі свідоцтва про спадщину [PERSON] , як особі, яка прийняла спадщину, перешкоджає наявний на спадковому майні арешт. Виконавчий напис №5301 від 21.10.2014 р., виданий приватним нотаріусом Стрільчук М.М. про звернення стягнення на нерухоме майно: житловий будинок і земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яке належить на праві приватної власності [PERSON] у межах суми 353\~210,68 грн. не може бути пред`явлений повторно, оскільки строк його повторного пред`явлення закінчився 17.08.2020 р. Поновлення строку пред`явлення до виконання виконавчого напису нотаріуса процесуальним законодавством не передбачено. Наводить положення ч.1 ст. 16, ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, ст. ст. 41, 55 Конституції України. Право позивача на спадкове майно існує і підлягає судовому захисту, оскільки відповідно до положень ч.3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкове майно переходить у власність спадкоємця і є об`єктом його прав власності. Неможливість юридичного оформлення права власності на спадкове майно посягає на право власності позивача. На виконанні у відділі ДВС немає жодного виконавчого провадження стосовно померлої [PERSON] , а строк пред`явлення до виконання виконавчого документа, за яким накладався арешт, закінчився ще 17.08.2020 р. і поновлення цього строку не передбачено законом. Отже, жодні інші особи (боржник, стягувач) не можуть бути відповідачами у даній справі та не є зобов`язаними за повною вимогою. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 23.02.2022 р. відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 24.05.2022 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача адвокат Лук`янова М.Л. підтримала заявлені позовні вимоги та просить їх задоволити. Пояснює, що підстави для існування накладеного арешту вже давно відпали і виникнути не можуть. Юридичний спосіб відновлення порушеного права позивача належить до компетенції суду. Вважає, що на даний час відсутня правова мета існування такого арешту на майно, оскільки взагалі відсутні обставини, які б впливали на діяльність державного виконавця. У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнала та пояснила, що правових підстав для зняття вказаного арешту немає, оскільки таке зняття арешту державним виконавцем було б можливим лише у разі повного фактичного виконання виконавчого документа, погашенням боргу боржником. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновків про відмову у задоволенні позовних вимог. Вимоги\~ст.264 ЦПК України\~зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях у відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 ст.\~78\~ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , про що свідчить засвідчена представником позивача копія свідоцтва про смерть (серія [NUMBER] ). Як убачається з витягу № 53219485 від 07.09.2018 р. про реєстрацію в Спадковому реєстрі, після її смерті приватним нотаріусом Кутецькою В.В. заведено спадкову справу 197/2018. Як убачається з відповіді в.о. начальника Рівненського РВ ДВС ЗМУ МЮ В. Пюро №46765 від 17.09.2020 р. на заяву АТ «Альфа-банк» від 19.08.2020 р. щодо відсутності підстав для накладення арешту на майно [PERSON] , на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження №50073773, відкрите згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.02.2016 р. щодо виконання виконавчого напису №5301 від 21.10.2014 р., виданого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Стрільчук М.М. про звернення стягнення на нерухоме майно житловий будинок і земельну ділянку розташовану за адресою: [ADDRESS] , яке належить на праві приватної власності [PERSON] у межах суми 353\~210,68 грн. В межах виконавчого провадження державним виконавцем 21.04.2017 р. було накладено арешт на нерухоме майно, а саме: житловий будинок, земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , внесено відомості до відповідного Реєстру. 17.08.2017 р. виконавче провадження №50073773 завершено на підставі п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження». Оскільки постанова про арешт майна боржника №50073773 від 21.04.2017 р. станом на 21.09.2020 р. не скасована та є чинною, державний виконавець не має жодних підстав знімати арешт по завершеному виконавчому провадженні. Як убачається з Інформації з Єдиного реєстру боржників станом на 13.06.2021 р., інформація щодо [PERSON] відсутня. Приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Кутецька В.В. у повідомленні №316/02-14 від 10.11.2021 р. повідомила позивача [PERSON] про відкриття 07.09.2018 р. за його заявою спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] та одночасно вказала, що свідоцтва про право на спадщину на майно, належне [PERSON] , по даній справі не видавалися. На запит адвоката М. Лук`янової від 15.11.2021 р. начальник відділу Рівненського відділу ДВС у Рівненському районі Рівненської області В.Забейда у відповіді №60194 від 25.11.2021 р. повідомив, що на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження №50073773 з примусового виконання виконавчого напису №5301 від 21.10.2014 приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Стрільчук М.М. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «УкрсоцБанк» заборгованості у розмірі 353210,68 грн., яке закінчене на підставі п.2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» (відсутнє майно у боржника). Відповідно до інформаційної довідки №286760563 від 25.11.2021 р. Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта наявний запис про обтяження нерухомого майна №20086192 від 21.04.2017 на підставі постанови про арешт майна №50073773 від 21.04.2017 р. Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області. Матеріали вищевказаного виконавчого провадження знищені згідно Актів вилучення виконавчих проваджень для знищення у зв`язку зі спливом трирічного строку зберігання порядку встановленому правилами ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженими Наказом МЮУ №1829/5 від 07.06.2017 та Порядком роботи з документами в органах державної виконавчої служби №2274/5 від 25.12.2008. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року в справі 755/6302/19 (провадження № 61-11244св20) зроблено висновок, що: «позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Отже, предметом позову у цій справі є вимоги про захист законних інтересів за юридичною позицією Конституційного Суду України про їх тлумачення в рішенні № 18-рп/2004від 01.12.2004 у справі №1-10/2004 про охоронюваний законом інтерес, з огляду на те, що об`єкт такого цивільного інтересу за висновками Верховного Суду України в постанові № 6-605цс16 від 25.05.2016 складатиме відсутність пов`язаних з наслідками арешту майна обмежень речових прав позивача, як спадкоємця боржника завершеного виконавчого провадження, та встановленої для нього заборони розпорядження такими правами. Заборона відчуження та арешт віднесені до самостійних видів обтяжень речових прав на нерухоме майно, які згідно пункту 4 частини першої статті 4 Закону України №1952-IVвід 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підлягають державній реєстрації, так само як арешт рухомого майна віднесений до видів публічних обтяжень відповідно до ст. ст. 4, 37 Закону України № 1255-IV від 18.11.2003 «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Під обтяженням пункт 5 частини першої статті 2 Закону №1952-IV визнає заборону або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені, серед іншого, актами уповноважених на це органів державної влади чи їх посадових осіб, що для нерухомого майна складає зміст публічного обтяження. При цьому, за визначенням ст.ст. 3, 38 ч. 2 Закону №1255-IV відповідно до публічного обтяження у встановлених законом випадках пов`язані з обтяженням права і обов`язки виникають у боржника і в уповноваженого органу (особи), як обтяжувача, та в особи, на користь якої встановлено публічне обтяження, зокрема, стягувача, який користується правом обтяжувача за приватним забезпечувальним обтяженням на нерухоме майно боржника згідно статті 23 цього Закону одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно встановленому пріоритету. Тому предмет спору у цій справі складатиме за викладеними Верховним Судом висновками у постанові Великої Палати № 12-67гс19 від 26.06.2019 публічне обтяження майна боржника [PERSON] , померлої [INFO] , спадкоємцем усіх прав та обов`язків якої є позивач, у виді арешту, законно встановленого державним виконавцем. Представник позивача у судовому засіданні вказувала про відсутність як боржника так і стягувача у вказаному виконавчому провадженні, оскільки останнього вже не існує, на противагу цьому стверджує про існування права позивача на спадкове майно, яке підлягає судовому захисту. Як убачається з матеріалів справи, особою стягувача, на користь якої вживався цей арешт був ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа Банк», який повинен відповідати за таким позовом разом з заявленим у позові відповідачем. У свою чергу, не тягне за собою зняття накладеного на майно боржника арешту завершення виконавчого провадження у формі постанови про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке могло б бути звернуте стягнення, в силу прямого застереження в редакціях Закону України «Про виконавче провадження», а за усталеною судовою практикою повернення виконавчого документа стягувачу за висновками Верховного Суду, викладеними 08.09.2021 у постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду № 61-3588св21, характеру правовідносин стягувача і боржника не змінює (справа №369/3757/20). Отже, судом встановлено і не заперечується представниками сторін, що матеріали виконавчого провадження №50073773, в межах якого був накладений арешт на нерухоме майно боржника [PERSON] , а саме: житловий будинок, земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , знищено за закінченням терміну зберігання, та таке виконавче провадження 17.08.2017 р. завершено на підставі п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» (повернення виконавчого документу стягувачу без виконання за відсутності у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення), а будь-які відомості про повторне пред`явлення стягувачем виконавчого листа до примусового виконання в межах строків давності відсутні. Оскільки виконання судового рішення у цивільних справах визнається завершальною стадією їх судового розгляду з проведенням виконавчих дій під судовим контролем за виконавчим провадженням, що полягає у наданні судом дозволів на певні заходи примусового виконання та в можливості розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, державного чи приватного виконавця, то виконавче провадження належить до складових єдиної форми юрисдикційного захисту учасника цивільних відносин, а рішення, дії або бездіяльність уповноважених виконавців мають таку ж саму правову природу як і виконавчий напис нотаріуса, тобто без власної юридичної заінтересованості до боржника. В такому разі, юридичний засіб оскарження боржником незаконності рішень, дій або бездіяльності державного чи приватного виконавця, органів державної виконавчої служби з підстав допущених порушень вимог виконавчого провадження під час виконання рішення суду, що передбачений у спеціальному порядку судового контролю за правилами розділу VII ЦПК України, у судовій практиці за висновками Верховного Суду, викладеними 23.12.2020 у постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду № 61-4357св19, виключає можливість зняття арешту з майна судом у спосіб згідно пункту 10 частини другої статті 16 ЦК України за позовом такого боржника або осіб, які вважають себе власниками такого майна, у виконавчому провадженні на предмет скасування постанови про арешт відповідно до ст. ст. 21, 393 цього Кодексу в якості захисту від накладених в межах виконавчого провадження необґрунтованих чи непропорційних обтяжень (справа №\~554/7908/17). До того ж, захист цивільного інтересу за ст.ст. 21, 393ЦК України передбачає встановлення незаконності постанови про арешт з порушенням нею речових прав на момент її винесення, а не внаслідок втрати такою постановою актуальності з часом, коли в арешті відпала потреба. Звідси, в умовах закінчення строку на пред`явлення до виконання виконавчого напису, який в такому разі не підлягає виконанню, коли підстава для забезпечення державою примусового виконання відпала, зобов`язання боржника [PERSON] , спадкоємцем якої є позивач, набуло характеру натурального, з огляду на що захист цивільного інтересу позивача в усуненні обмежень майнових прав боржника, спрямований проти забезпечення стягувачу державним примусом можливості одержати задоволення вимоги з натурального зобов`язання, через що і відповідати за пред`явленим у цій справі позовом повинен саме стягувач. Зняття арешту з майна відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» допускається в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні згідно статті 19 ЦПК України, вирішуючи спір про право цивільне з приводу належності обтяженого арештом майна за позовом про визнання права власності третьої особи, яка вважає, що їй, а не боржникові, належить це майно, інакше порушення порядку накладення арешту за висновками Верховного Суду, викладеними 28.10.2020 у постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду№ 61-12505св20, тягне в судовій практиці подання боржником за ч.ч. 3-4 ст.59цього Закону скарги вищестоящему за підпорядкуванням начальнику чи до суду в порядку судового контролю (справа №\~204/2494/20), оскільки в останньому випадку належність майна боржнику безсумнівна і ніхто не оспорює його право за рахунок вартості цього майна покрити присуджені стягувачу борги, внаслідок чого позов був би безпредметним. Проте, за рішенням суду може бути знятий арешт згідно частині п`ятій статті 59 зазначеного Закону також у всіх інших випадках захисту права власності за неґаторним позовом, що не пов`язані, таким чином, ані з підставами для судового контролю чи адміністративного оскарження, ані зі спором про належність майна третіх осіб з боржником і стягувачем, з приводу чого Верховний Суд окремо своїх висновків не викладав. Тобто, визначення підстав для закриття позовного провадження або для розгляду справи по суті з ухваленням рішення Об`єднана палата Касаційного цивільного суду поставила в залежність від остаточної втрати стягувачем процесуальної можливості примусового виконання рішення суду на свою користь, як це має місце у цій справі, а також від покладених в основу підстав позову фактів, непов`язаних з порушенням порядку застосування у виконавчому провадженні арешту майна. Отже, права позивача як спадкоємця боржника порушені та підлягають захисту в обраний позивачем спосіб шляхом зняття арешту з вказаного нерухомого майна. Судом встановлено, що [PERSON] є власником нерухомого майна, на яке державним виконавцем накладено арешт у межах виконавчого провадження, учасником якого позивач не є. Матеріали справи не містять і з пояснень сторін у судовому засіданні не встановлено, про звернення стягувача із заявою про заміну сторони виконавчого провадження в установленому законом порядку. Оскільки встановлено відсутність підстав для залишення арешту, накладеного на майно позивача, вимог до якого стягувач не пред`явив, можна зробити висновок про наявність правових підстав для задоволення позову [PERSON] у порядку частини першої\~статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», однак за таких обставин, суд вважає, що позивач у вказаному спорі не є стороною виконавчого провадження, накладений в рамках якого арешт майна він оскаржує, оскільки саме з таким негаторним позовом, пред`явленим, зокрема, до стягувача у виконавчому провадженні, позивач, як спадкоємець померлої [PERSON] - його матері, яка є боржником у знищеному (закінченому) виконавчому провадженні, може ефективно захистити свої спадкові майнові права (майновий інтерес), що буде відповідати способам, визначеним ч.2 ст. 16 ЦК України. Матеріали справи не містять доказів про пред`явлення стягувачем вимог до спадкоємця [PERSON] у встановлені законом строки, у зв`язку з чим стягувач позбавляється права вимоги до спадкоємця - позивача, а тому відсутні підстави для накладення арешту на майно, що входить до складу спадщини, яку позивач прийняв з дотриманням вимог закону. Відповідно до абз.2 ч.2 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року відповідачами в справі за позовною заявою про зняття арешту з майна є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби. Таким чином, звертаючись до суду з позовом про зняття арешту з майна, накладеного в межах виконавчого провадження, позивач свої вимоги заявив лише до відділу державної виконавчої служби та не пред`явив їх до особи, від прав та обов`язків яких залежить обсяг, зміна чи припинення її прав, тобто, в даному випадку відповідачем повинен бути також стягувач, в інтересах якого накладено арешт і який у зв`язку з накладенням арешту набуває певні права щодо арештованого майна боржника. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц (касаційне провадження № 14-61цс18) зробила правовий висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному\~ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо неналежного відповідача. Таким чином, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову\~є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Суд при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі в справі позивачем. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти в задоволенні позову. Судом встановлено, що право позивача є порушеним, однак позов заявлений не до всіх осіб, чиїх прав та інтересів стосується предмет спору, зокрема, без залучення до участі у справі в якості співвідповідача стягувача, висновок про задоволення позовних вимог буде передчасним. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed