Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

У серпні 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з позовом до [PERSON] , де треті особи - [PERSON] , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Яковлева Інна Миколаївна, Орган опіки та піклування Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом частково недійсним, визнання права власності на 1/6 частину квартири в порядку спадкування за законом. Позов обґрунтовується тим, що позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 17 лютого 2007 року по 09 липня 2009 року. Від цього шлюбу народилася донька [PERSON] , [INFO] . На утримання дитини за рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.04.2008 стягнуті аліменти, які [PERSON] ніколи не виплачував, не зважаючи на те, що виконавчий лист про стягнення аліментів перебував на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.11.2009 [PERSON] позбавлений батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Позивач змінила доньці прізвище та ім`я. Згідно до повторного свідоцтва про народження, виданого 21.07.2018 Новокодацьким районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області згідно до актового запису № 151 від 30.01.2008, її доньку звати [PERSON] , [INFO] . У березні 2018 року позивач в черговий раз звернулася до Виконавчої служби Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська з заявою щодо розміру заборгованості по виплаті аліментів на утримання доньки, і дізналася, що платник аліментів [PERSON] помер [INFO] , що в подальшому підтвердилося отриманим свідоцтвом про смерть, згідно до актового запису № 1195. Дізнавшись про смерть біологічного батька своєї неповнолітньої доньки, вона звернулася до державного нотаріуса за місцем проживання, де отримала інформацію, що спадкова справа після смерті [PERSON] відкрита у Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Яковлевої І.М., звернувшись до якого з відповідною заявою в інтересах неповнолітньої дочки, 13.07.2021 отримала Постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, де нотаріус зазначила, що надає дану відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з пропуском встановленого законодавством шестимісячного строку на прийняття спадщини, хоча у відповідності до ч. 4 ст. 1268 ЦК України неповнолітні діти вважаються такими, що прийняли спадщину, а також у зв`язку з тим, що інший спадкоємець за законом не повідомив про наявність інших спадкоємців першої черги та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на все спадкове майно, яке складалося з 1/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , що належало померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22.12.2008, виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради. Квартира складається з трьох житлових кімнат, площею 43,1 кв.м., загальною площею 62,6 кв.м. Нотаріусом було роз`яснено право звернутися до суду з заявою про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та визнання права власності в порядку спадкування як спадкоємця першої черги. Після отримання постанови нотаріуса, була отримана інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, за інформаційною довідкою № 267876376 від 28.07.2021, згідно якої позивачу стало відомо, що спадщину на частку квартири за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] отримала одноособово відповідач по справі, його мати [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину ВРЕ № 543836 за реєстровим № 636 від 03.03.2011, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Яковлевою І.М., що зареєстровано в державному реєстрі за №27420518. Позивач намагалася вирішити спір мирним шляхом, але безрезультатно, а тому була вимушена звернутися до суду з зазначеним позовом і просила суд визнати частково недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом від 03.03.2011, видане на ім`я [PERSON] , в частині визначення частки спадщини, а саме: щодо 1/6 частки квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] , видане Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Яковлевою Інною Миколаївною, за реєстровим номером 636 (реєстровий номер майна 27420518) після смерті [INFO] [PERSON] та визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] на 1/6 частину квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] , що складається з трьох житлових кімнат, площею 43,1кв.м., загальною площею 62,6 кв.м. Ухвалою суду від 16 листопада 2021 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, а також витребувано від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Яковлевої Інни Миколаївни завірену належним чином копію спадкової справи після [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 26 квітня 2022 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті. 31 травня 2022 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. У судовому засіданні представник позивача адвокат Сорока Т.В. підтримала позовні вимоги у повному обсязі, позов просила задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Пека З.О. до суду не з`явилися, були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи. В підготовче судове засідання представник відповідачки [PERSON] - адвокат Пека З.О. надала відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти позовних вимог, вважаючи, що позивачкою пропущений строк позовної давності, визначений законом у три роки, який сплив у березні 2021 року, тоді як позов подано у липні 2021 року. Також звернула увагу суду, що відповідачка, будучи бабусею доньки позивачки, в інтересах якої остання звернулася до суду з зазначеним позовом, ніколи не бачила онуку, бо після розлучення з її сином, позивач не давала можливості спілкуватися бабусі з онукою, не надавала інформації про дитину та виключила рідню батька з оточення дівчинки. Також зазначила, що позивач жодного разу не зверталася до відповідача з приводу вирішення питання отримання спадщини мирним шляхом. Третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Яковлева Інна Миколаївна до суду не з`явилася, надавши заяву щодо розгляду справи за її відсутності, просила вирішити справу згідно до норм чинного законодавства. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради Проскуріна Є.К. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила задовольнити з підстав викладених у позовній заяві в інтересах дитини. Третя особа [PERSON] до суду не з`явився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, заяв щодо розгляду справи за його відсутності не надав. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 14 березня 2018 року Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області, актовий запис № 1195 від 16.07.2010. Після його смерті відкрилася спадщина на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 22.12.2008, виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради. За своє життя [PERSON] заповіту не залишив. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його мати - відповідач по справі [PERSON] , та донька. Так, донька позивача [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, копією повторного свідоцтва про народження, копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень за № 00021837668 від 10.01.2019, згідно якого прізвище та ім`я [PERSON] , [INFO] , змінено на [PERSON] . Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.11.2009 [PERSON] позбавлений батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , (справа № 2-2072/09). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, за інформаційною довідкою № 267876376 від 28.07.2021, вбачається, що 1/3 частку квартири за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] отримала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину ВРЕ №543836 за реєстровим № 636 від 03.03.2011, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Яковлевою І.М., що зареєстровано в державному реєстрі за №27420518. Зі спадкової справи, заведеної приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Яковлевою І.М. 30.07.2010 за № 21/2010 після [PERSON] , померлого [INFO] , копія якої досліджена в судовому засіданні, вбачається, що [PERSON] звернулася 30.07.2010 з заявою про прийняття спадщини після смерті сина [PERSON] , померлого [INFO] , в якій зазначила, що інших спадкоємців після смерті сина немає. Також з оглянутої у судовому засіданні спадкової справи вбачається, що [PERSON] 03.03.2011 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після [PERSON] , померлого [INFO] за реєстровим № 636. 13.07.2021 позивач [PERSON] в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , звернулась до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13 липня 2021 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Яковлевою І.М. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. У відповідності до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини згідно до ст.1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.2 цієї статті часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до вимог ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За змістом ст.1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови у її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ч. 4 ст. 1268 ЦК України неповнолітні діти вважаються такими, що прийняли спадщину. За вимогами ч.ч.1,2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. У відповідності до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно до ч.2 цієї статті - якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Статтею 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом ст. 1272 ЦК України позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви. Статтею 1301 ЦК України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Даної правової позиції підтримується і Верховний суд (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №520/10377/17 від 17 червня 2020 року, постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №766/16770/17 від 18 березня 2020 року, постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №286/27/18 від 26 лютого 20120 року). По справі № 565/1145/17 Верховний Суд у постанові від 26 червня 2019 року зазначив, що необізнаність спадкоємця про смерть спадкодавця або наявність заповіту є достатньо поважною причиною для задоволення позовних вимог про призначення додаткового строку для прийняття спадщини. ВС зазначив, що порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульовано статтею 1301 ЦК України, якою передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. КЦС нагадав, що відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Свідоцтво про право на спадщину - це правовстановлюючий документ, що посвідчує виникнення у спадкоємця права власності на спадкове майно. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується процес оформлення спадкових прав. Як зазначено у ст. 1296 ЦК, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняли кілька спадкоємців, то свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Водночас відсутність такого свідоцтва не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Особливість визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину як спеціального способу захисту спадкових прав судом зумовлена сутністю свідоцтва про право на спадщину, що за своєю правовою природою не є правочином, про що наголошено у постанові Верховного Суду від 15.10.2019 (судова справа № 916/780/18). За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. З урахуванням результату розгляду справи та у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору 2835, 50 грн. (за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову).

Outcome: approved