Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-31 00:00:00

У грудні 2021 року представник позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - АТ КБ «ПриватБанк» ) звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 23 жовтня 2018 року [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» зі завою з метою отримання банківських послуг. Відповідач при підписанні анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Своїм підписом відповідач погодив умови кредитування, інформацію щодо тарифів, обсягу відсотків. Ознайомившись з умовами обслуговування кредитних карток, після підписання споживчого кредиту 23 жовтня 2018 року [PERSON] отримав карту зі встановленим кредитним лімітом 200000 грн. В порушення умов зазначеного договору відповідач належним чином не виконав своїх зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 24 листопада 2021 року утворилася заборгованість перед позивачем в загальному розмірі 218023,65 грн., яку представник позивача просить стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк», а також судові витрати. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 грудня 2021 року справу передано головуючому судді Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 24 грудня 2021 року відкрито спрощене провадження у справі та призначено до розгляду. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, надав до позовної заяви клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] про розгляд справи повідомлявся належним чином шляхом відправлення поштової кореспонденції за останнім відомим місцем реєстрації: в [ADDRESS] , що підтверджується довідкою місця реєстрації. Проте, поштова кореспонденція повернута без вручення з поміткою, що адресат відсутній. Крім того, відповідач повідомлявся про розгляд справи шляхом розміщення оголошення про виклик на сайті Судової влади. Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду відповідач не надіслав, про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходили. Суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі сторін та їх представників за наявними у справі доказами. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України в разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України. В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку, що позов АТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 23 жовтня 2018 року [PERSON] підписав анкету- заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. В заяві зазначено, що заявник очикує надходження грошових коштів на відкритий рахунок продовж трьох місяців в сумі, що не перевищує 150000 грн (а.с. 17-18). 23 жовтня 2018 року сторонами підписано паспорт споживчого кредитування, умовами якого передбачено відсоткову ставку за користування кредитними коштами за кредитним лімітом.(а.с. 20-21). Позивачем надано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток (а.с. 23-27). Витяг з Умов і Правил надання банківських послуг (далі, - Умови), Правил користування платіжною карткою та Тарифів (а.с. 28-70). Позивачем АТ КБ «ПриватБанк» надано виписку по рахунку відкритому на ім`я відповідача [PERSON] із зазначенням операції, дати її проведення, номера картки та суми валютування й залишку на картці (а.с. 82-122). З довідки АТ КБ «ПриватБанк» видно, що на ім`я [PERSON] 23 жовтня 2018 року відбувся старт карткового рахунку та видано кредитну карту № [NUMBER] з терміном дії 10/2021, із встановленням кредитного ліміту 200000 грн. (а.с. 14,15). За наданим позивачем АТ КБ «ПриватБанк» розрахунком заборгованості, станом на 24 листопада 2021 року у [PERSON] утворилася заборгованість перед позивачем в загальному розмірі 218023,65 грн., з яких 191278,81 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 10520,40 грн.- заборгованість за нарахованими відсотками; 16224,44 грн.- заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 6-13). Між сторонами виник спір стосовно неналежного виконання відповідачем [PERSON] взятих на себе кредитних зобов`язань. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України - письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Звертаючись до суду, на підтвердження заявлених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надав анкету- заяву про приєднання до Умов та Правил, яка підписана сторонами; розрахунок заборгованості за кредитним договором; витяг з тарифів обслуговування кредитних карток; витяг з Умов та Правил надання банківських послуг. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. Як видно з тексту анкети-заяви від 23 жовтня 2018 року, інформаційної довідки про основні умови кредитування, яка підписана позичальником, та містить відомості щодо погодженого між сторонами розміру відсоткової ставки за користування кредитними коштами та порядку їх нарахування (а.с. 19-20). Надання банком [PERSON] кредитних коштів шляхом встановлення для користування кредитного ліміту підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості та випискою по рахунку відкритого на ім`я відповідача, з якого видно, що позичальник активно користувався кредитним коштами, здійснював їх погашення, користувався,як власники коштами так й кредитними коштами. Так, наприклад станом на 04 березня 2021 року позичальник повністю погасив заборгованість в сумі 269500 грн. (а.с. 89). Ввже наступного дня 05 березня 2021 року знову використовував кредитні кошти. Аналогічна ситуація відбулась 03 червня 2021 року, коли позичальник поповнив картку та погасив кредитні кошти на суму 105495 грн., зменшивши кредитну заборгованість до 94442,05 грн. (а.с .84). Проте, знову позичальник використовував кредитні кошти що доводиться випискою по рахунку, у зв`язку із чим збільшувався розмір кредитної заборгованості. На підставі досліджених доказів, суд приходить до висновку, що обсяг заборгованості за кредитними коштами знайшло своє документальне підтвердження, тому підлягає стягненню з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом, яка утворилась станом на 24 листопада 2021 року в загальному обсязі 218023,65 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, беручи до уваги те, що понесені позивачем судові витрати в сумі 3270, 35 грн. пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим з урахуванням ціни позову, згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved