Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, придбаного в період шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, щовона з 10 листопада 2005 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.04.2018 року шлюб розірвано. За час шлюбу в квітні 2007 року за спільні кошти було придбано нерухоме майно, а саме: квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 43,19 кв.м., яка була оформлена на відповідача, що підтверджується договором купівлі продажу від 28.04.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Клименко В.В. Згідно Висновку про вартість квартири станом на 28.10.2020 року складає 413 000,00 грн. позивачка претендує на 1/2 частку квартири, вартість якої складає 206 500,00 грн. Враховуючи зазначене, [PERSON] просила суд визначити за нею право власності на 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , вирішити питання стосовно судового збору у розмір 2 065,00 грн. та відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 3 700,00 грн. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.11.2020 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.04.2021 року позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя - задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер майна: 18033460). Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 2 065,00 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 3 700 грн. Ухвалою суду від 04.08.2021 року заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.04.2021 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, скасовано. Призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. 28.08.2021 року від представника відповідача - адвоката Кільдюшкіна О.В. на адресу суду надійшов відзив, у якому просив відмовити в задоволенні позову, оскільки позивач весь час їх спільного проживання не працювала, спільних коштів подружжя не мало, спірна квартира придбана [PERSON] на отримані ним в борг грошових коштів від його матері [PERSON] , що підтверджується розпискою від 06.12.2005 року. Крім того, просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати пов`язані з оплатою судового збору у розмірі 454,00 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 18 000,00 грн. 08.09.2021 року представником позивача - адвокатом Козарем М.В. було направлено до суду відповідь на відзив, у якій представник вказував про необґрунтованість доводів відповідача, відносно того, що після укладення шлюбу [PERSON] не працювала та не приймала участі у накопиченні спільних грошей для придбання квартири, оскільки дані доводи спростовуються копією трудової книжки позивача. Також заперечував проти розписки [PERSON] від 06.12.2005 року про отримання ним грошових коштів у борг від його матері, як доказу купівлі спірної квартири, оскільки в розписці відсутні паспортні дані позикодавця та позичальника, свідки, які були присутні при отримані грошей, не зазначено на купівлю, якої саме квартири відповідачем отримано в борг 43 000,00 доларів США, розписка складена майже за півтора роки до придбання квартири. Крім того, зазначив, що відповідачем у квітні 2007 року було отримано іпотечний кредит для купівлі спірної квартири, який сплачений за рахунок спільних сумісних коштів подружжя. Також посилався на недоведеність витрат на правничу допомогу адвоката Кільдюшкіна О.В. у розмірі 18 000,00 грн. 05.11.2021 року від представника відповідача - адвоката Кільдюшкіна О.В. надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. 08.11.2021 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача адвокат - Козар М.В. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував та просив у задоволенні позову відмовити, з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, ознайомившись з наданими доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 10.11.2005 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 748, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] . Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.04.2018 року по справі №335/13171/17 шлюб розірвано. Під час проживання у шлюбі, [PERSON] було придбано нерухоме майно, а саме двохкімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Клименком В.В. від 28.04.2007 року за реєстровим № 1254. Вартість вказаного квартири становить 189 375,00 грн. Відповідно до висновку про вартість ідентифікатор за базою ФДМУ ФБУТФФ673376 для визначення ринкової вартості від 28 жовтня 2020 року складеного ПП «Вільнянське БТІ» ринкова вартість квартири за адресою: [ADDRESS] становить 413 000,00 грн. Відповідно до розписки від 06.12.2005 року, виконаної в простій письмовій формі, [PERSON] взяв у борг у своєї матері [PERSON] , грошові кошти в сумі 43 000,00 доларів США для купівлі квартири. Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивачем та відповідачем обрані способи захисту, що відповідає вимогам ч.2 ст.16 ЦК України. Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. З позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір із сімейних правовідносин, до яких застосовуються положення Сімейного кодексу України. Відповідно до статті 60 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно із ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначається за правилами ст. 70 СК України, відповідно до якої у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Способи та порядок поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначені ст. 71 СК України. Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 372 ч.2 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Поділ майна полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 23, 24 постанови від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дана норма також закріплена у ст. 12 ЦПК України. Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з`ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, та оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих доказів, суд, вважає, що спірне майно, а саме квартира за адресою [ADDRESS] придбана сторонами в період шлюбу, а тому придбане майно є спільною сумісною власністю. Доводи відповідача, що спірна квартира придбана ним за грошові кошти, отримані в борг від його матері [PERSON] , суд не приймає до уваги, оскільки розписка складена одноособово [PERSON] , грошові кошти, отримані ним у період шлюбу з [PERSON] , докази про те, що договір позики було укладено в інтересах сім`ї, а одержані в борг грошові кошти витрачені в інтересах сім`ї та використані для задоволення потреб сім`ї, а саме на придбання вказаної квартири відсутні, як і відсутні докази про те, що позивач знала про існування такого договору та про придбання квартири за одержані в борг за розпискою грошові кошти. Крім того, надана суду розписка відповідачем не має ознак боргової розписки, оскільки відповідач в розписці зобов`язався повернути суму « при першій можливості чи за першою вимогою» Надані відповідачем копії витягів з банківського рахунку його матері [PERSON] за 2000-2021 р.р. не є доказом надання грошових коштів відповідачу у борг. У ч.4 ст.65 СК України встановлено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім1ї . При поділі майна враховуються також борги подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у поставнові від 14.09.2016 у справі №6-539цс16. Матеріалами справи підтверджено, що спільне володіння та користування майном, придбаним під час шлюбу сторонами є неможливим. Обставин, які б свідчили про спричинення істотної шкоди інтересам співвласника майна - відповідачу [PERSON] , внаслідок поділу спільного мана подружжя судом не встановлено та відповідачем не наведено. З урахуванням встановлених судом обставин справи, виходячи з того, що зазначене у позові майно набуте подружжям за час зареєстрованого шлюбу належить їм на праві спільної сумісної власності, домовленості між сторонами по справі ніякої не було, шлюбний договір не укладався, при поділі цього майна, частки кожного з подружжя є рівними, а тому з врахуванням зазначених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими та підлягають задоволенню і кожному із сторін належить по 1/2 частині спірного майна. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 065,00 грн. У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі і факт надання правової допомоги підтверджено ордером на надання правової допомоги, договором про надання адвокатської допомоги, додатковою угодою, копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, квитанцією на суму 3 700,00 грн. Суд вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом наданих послуг, розміром позовних вимог, тому, на підставі ч. 3 ст. 137 ЦПК України, вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню.

Outcome: approved