Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-17 00:00:00

До Онуфріївського районного суду Кіровоградської області з позовом звернулась [PERSON] до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на її користь 10000 грн. моральної шкоди, заподіяної вчиненим ним злочином. В обґрунтування позову зазначила, що 12 червня 2013 року [PERSON] вчинив відносно неї кримінальний злочин, завдавши тілесні ушкодження, які за висновком судово-медичного експерта віднесені да категорії легких тілесних ушкоджень. За даним фактом 12.06.2013 було відкрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 125 КК України, яке ухвалою Світловодського міськрайонного суду від 19 листопада 2019 року було закрито за заявою [PERSON] за спливом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності. Звільнення від кримінальної відповідальності за спливом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності не є реабілітуючою обставиною, яка звільняє винну особу від матеріальної відповідальності за заподіяння злочином матеріальної та моральної шкоди потерпілому. У вказаному кримінальному провадженні вона як потерпіла не заявляла позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, тому має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Свої моральні страждання позивачка вбачає в тому, що під час та протягом тривалого часу після нанесення їй тілесних ушкоджень відповідачем [PERSON] відчувала фізичний біль та моральні страждання, протягом кількох днів не могла нормально дихати, відчувала сильний біль в грудях та усьому тілі. Крім фізичного болю, позивачка тривалий час відчувала психологічний дискомфорт внаслідок заподіяння їй фізичної та моральної образи, порушення її права недоторканості, внаслідок чого вона тривалий час не може заспокоїтися, будучи жінкою похилого віку. Крім того, моральні страждання полягають в тому, що відповідач, в подальшому, не лише не вибачився перед нею за свої дії та не пропонував відшкодувати моральну шкоду, а продовжував погрожувати розправою з нею та її сином. Вважає, що підстави для пред`явлення позову про відшкодування заподіяної їй моральної шкоди виникли з моменту звільнення відповідача від кримінальної відповідальності, тобто з 19 листопада 2019 року. Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 14.09.2021 дану справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити. Повідомила, що вона отримала тілесні ушкодження від [PERSON] в той час, коли намагалась захистити сина від його протиправних дій. Відповідач і досі погрожує, безпідставно звинувачує їх і не має поваги ні до кого. Представник позивача адвокат Дьорко А.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав, визначених в позовній заяві. Разом з тим, просив врахувати, що позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, оскільки вона випливає із порушення особистих немайнових прав, а пропуск позовної давності за вимогами про відшкодування майнової шкоди не свідчить про відсутність моральної шкоди. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні, застосувавши позовну давність, так як вважає, що даний позов поданий поза межами позовної давності. Представник відповідача адвокат Сніжко Г.І. в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що позивач у справі являється його матір`ю. З [PERSON] він був знайомий, але відносин не підтримував. 12.06.2013 він йшов по вул. Кодака в с. Деріївка до матері. Назустріч йому рухалась червона газель, яка виїхала на обочину та намагалась його збити. Він вскочив у двір до матері. З машини вийшов [PERSON] , забіг за ним у двір, нецензурно виражаючись, погрожуючи, збив його з ніг, повалив на землю та почав душити за горло. В цей час мати, якій вже майже 80 років, побачила що відбувається та намагалась припинити дії [PERSON] , чіпала його за руки. Потім він побачив на власні очі, як [PERSON] схопив мати за одяг, кинув її об землю та став бити руками по тулубу. Після цього він припинив його дії фізичним шляхом та зайшов до хати. [PERSON] через деякий час піднявся і, зайшовши до хати, продовжував нападати. Щоб остаточно припинити дії [PERSON] його зв`язали і в такому вигляді передали працівникам поліції. Кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] закрили, але він досі не вибачився, продовжує погрожувати, веде себе зухвало. До своєї матері свідок приходив кожного дня, щоб допомагати їй по господарству, оскільки матері вже майже 80 років. Після того, що трапилось мати стала боятися залишатися сама, стала зачинятися у хаті, перенесла великий стрес. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, свідка [PERSON] , оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 12 червня 2013 року відповідач [PERSON] , знаходячись у дворі домоволодіння [PERSON] , розташованого по [ADDRESS] , на грунті особистих неприязних відносин вчинив бійку з [PERSON] , яка відбувалась на території вказаного двору. Коли господарка домоволодіння [PERSON] підійшла до останніх та почала вчиняти дії, направлені на припинення бійки, [PERSON] , не маючи будь-якої загрози для свого життя та здоров`я з боку [PERSON] , усвідомлюючи протиправність своїх дій і наслідків, умисно штовхнув [PERSON] , внаслідок чого остання впала на землю, потім завдав декілька ударів кулаком руки в область лівого плеча та грудей [PERSON] , спричинивши останній тілесні ушкодження у виді синця на лівій сідниці, які за висновком судово-медичного експертизи № 138 від 13.06.2013 віднесені да категорії легких тілесних ушкоджень /а.с. 10-11/. За даним фактом 12.06.2013 було відкрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 125 КК України, яке ухвалою Світловодського міськрайонного суду від 19 листопада 2019 року було закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України. [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Тобто, кримінальне провадження було закрито з нереабілітуючих обставин. /а.с. 23, 24/. У вказаному кримінальному провадженні вона як потерпіла не заявляла позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, тому має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Незважаючи на вчинення відповідачем відносно неї кримінального злочину, [PERSON] не вчинив жодних дій для врегулювання питання щодо відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди, саме тому позивачка змушена звертатися до суду з позовом про відшкодування заподіяної їй моральної шкоди. Внаслідок протиправних дій відповідача та заподіяння тілесних ушкоджень, позивачка [PERSON] перебувала на лікуванні в Онуфріївській центральній районній лікарні, що підтверджується випискою від 10.01.2014 /а.с. 9/. Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. Частинами 1 і 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 - 82 ЦПК. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). При цьому, згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Встановленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій, які регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Статтею 1177 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Тобто, при вирішенні спору про стягнення моральної шкоди суду необхідно встановити: наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами. В судовому засіданні встановлено, що шкода позивачці завдана неправомірними діями відповідача внаслідок вчинення останнім кримінального правопорушення. А отже, суд приходить до висновку, що саме протиправними діями відповідача [PERSON] , в результаті вчинення ним кримінального правопорушення, позивачці [PERSON] були причинені легкі тілесні ушкодження, тобто їй була завдана моральна шкода. Визначення розміру моральної шкоди в грошовому еквіваленті належить до компетенції суду на підставі прямої вказівки ЦК України, а проведення експертизи для визначення розміру такої шкоди не є необхідним. Суд в будь-якому випадку повинен самостійно визначити обґрунтований розмір моральної шкоди залежно від критеріїв, наведених в ЦК України, а також з урахуванням будь-яких інших обставин, які мають істотне значення,

Outcome: approved