Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-22 00:00:00

АТ «Перший Український Міжнародний банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 28.12.2018 року між АТ «Перший український міжнародний банк» та [PERSON] \~укладено кредитний\~договір №\~1001210920301\~на підставі\~якого видано\~кредит в\~розмірі 106780\~грн.\~00\~коп.\~У зв`язку\~ із\~порушенням умов\~сплати кредиту\~відповідачем станом\~на 01.02.2022\~року утворилась\~заборгованість в\~загальному розмірі\~138824\~грн.\~72\~коп.Позивач у позові просить стягнути вказану заборгованість та понесені судові витрати з відповідача. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позові зазначив про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперчує. Відповідач у судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином. Відзиву на позовну заяву та будь яких клопотань до суду від відповідача не надходило. Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди представника позивача, прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши докази по справі, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з нижченаведених підстав. Судом встановлено, що 28.12.2018 року між АТ «Перший український міжнародний банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1001210920301 шляхом підписання заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с.6) на підставі якого видано кредит в розмірі 106780 грн. 00 коп., що підтверджується копією меморіального ордеру (а.с.14). Відповідно до ч.2 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, тому акцентуючи пропозицію Банку Відповідач підписом у Заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг визнає та погоджується на запропоновані Банком умови користування послугами Банку. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобовязання, відповідно до ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України). У відповідності до ч. 1 , ч. 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість за кредитним договором укладеним з відповідачем [PERSON] станом на 01.02.2022 року складає 138824 грн. 72 коп., яка складається з наступного: 79758 грн. 26 коп.. - заборгованість за кредитом, 18 грн. 44 коп.. - заборгованість по процентам, 50362 грн. 56 коп.. заборгованість за комісією, а також штрафні санкції 8685 грн. 46 коп.(а.с.17-19). 17.03.2021 року позивач направляв на адресу відповідача письмову вимогу (повідомлення) про виконання зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором № 1001210920301 від 28.12.2018 року (а.с.15-16), однак добровільно заборгованість відповідачем погашена не була. Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином Тобто, судом встановлено і підтверджено належними письмовими доказами той факт, що відповідач [PERSON] дійсно отримав кредитні кошти, але належним чином не виконував свої зобов`язання за укладеним договором, чим порушив зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та доведеними, тому зазначена сума підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ч. 2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved