Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив визнати договір кредитної лінії №ID 713 7646 від 21.04.2021 року укладений між ТОВ «Інстафінанс», торгова марка «ДІНЕРО» та [PERSON] недійсним з моменту його укладання. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він на початку травня 2021 року почав отримувати повідомлення про необхідність внесення коштів на виконання умов короткострокового кредиту, нібито укладеним між ним та ТОВ «Інстафінанс», яке здійснює свою діяльність під торговою маркою «ДІНЕРО». Аналогічні повідомлення позивач отримував і від інших фінансових установ. Знаючи, що договір ним не укладався, позивач звернувся до поліції з приводу шахрайських дій невідомих осіб та за даним фактом Ковельським районним управлінням поліції ГУНП у Волинській області було відкрите кримінальне провадження №12021035550000382 за фактом незаконного збирання, зберігання, використання, поширення конфіденційної інформації про особу, що містить ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 182 КК України. На підставі викладеного просив позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 16.08.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20.09.2021 року витребувано докази у відповідача. 20.10.2021 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що між товариством та [PERSON] жодні договори укладені не були, оскільки після виявлення шахрайських дій не встановлених осіб, договір було внесено до Реєстру шахрайства відповідача та вилучений з роботи управління стягнення боргів (внутрішній підрозділ відповідача). 23.12.2021 року від представника відповідача надійшли пояснення в яких він зазначив, що витребувані ухвалою суду від 20.09.2021 року документи неможливо надати з підстав викладених у відзиві. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Зі змісту позовної заяви вбачається, що на початку травня 2021 року почав отримувати повідомлення про необхідність внесення коштів на виконання умов короткострокового кредиту, нібито укладеним між ним та ТОВ «Інстафінанс», яке здійснює свою діяльність під торговою маркою «ДІНЕРО». Аналогічні повідомлення позивач отримував і від інших фінансових установ. Знаючи, що договір ним не укладався, позивач звернувся до поліції з приводу шахрайських дій невідомих осіб та за даним фактом Ковельським районним управлінням поліції ГУНП у Волинській області було відкрите кримінальне провадження №12021035550000382 за фактом незаконного збирання, зберігання, використання, поширення конфіденційної інформації про особу, що містить ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 182 КК України. Позивач просив визнати договір кредитної лінії №ID 713 7646 від 21.04.2021 року укладений між ТОВ «Інстафінанс», торгова марка «ДІНЕРО» та [PERSON] недійсним з моменту його укладання. Представник відповідача у своєму відзиві від 20.10.2021 року повідомив про те, що між товариством та [PERSON] договори кредиту, не укладались, оскільки після виявлення шахрайських дій не встановлених осіб, договір було внесено до Реєстру шахрайства відповідача та вилучений з роботи управління стягнення боргів (внутрішній підрозділ відповідача), на що слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ПК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Матеріали справи не містять доказів укладання будь яких договорів між сторонами спору. Також відсутні документи, що підтверджують передачу коштів позивачеві на виконання умов договору. Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, висловленого в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, зазначивши, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено». Отже, встановивши, що спірна додаткова угода позивачем не підписувалась, тобто вона не є укладеною, суду належало відмовити в задоволенні позову. Отже виходячи з наявних матеріалів справи, не може бути судом визнано недійсним договір, за яким гроші не передавалися (неукладений договір). Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно частинам 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно частини 1 статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; тощо. Таким чином, суд вважає, що позивачем не надано доказів укладання спірного правочину, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed