Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-22 00:00:00

Позивач Виконавчий комітет Тернопільської міської ради як орган опіки та піклування, в інтересах малолітнього [PERSON] звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із позовом до [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - Тернопільський міський центр соціальних служб, у якому, згідно уточнених позовних вимог, просить позбавити відповідачів [PERSON] та [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь Комунального некомерційного підприємства «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини» Тернопільської обласної ради аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі та є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 15.07.2020 року малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , відібрано від батьків [PERSON] та [PERSON] без позбавлення батьківських прав. Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 07.10.2020 року №781 [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування та влаштовано у комунальне некомерційне підприємство «Тернопільський обласний спеціалізований будинок дитини» Тернопільської обласної ради на повне державне забезпечення. З моменту поступлення дитини у заклад, батьки жодного разу не відвідували сина, не цікавилися його самопочуттям та гостинців не передавали. Неодноразово на засіданнях комісії розглядалось питання щодо неналежного виконання батьківських обов`язків відповідачами стосовно малолітніх дітей. Батьків притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 КУпАП (невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей). Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 15.10.2020, батьків [PERSON] та [PERSON] позбавлено батьківських прав стосовно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . За час перебування дитини у закладі батьки не зверталися в службу у справах дітей управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей з питанням щодо повернення [PERSON] , [INFO] , у сім`ю. 22.10.2021 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини розглядалось питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Батьки дитини на засідання комісії не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені. Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 09 грудна 2021 року № 1128 затверджений висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . За вказаних обставин просить позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 лютого 2022 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Відзиву на позов відповідачі [PERSON] та [PERSON] до суду не подавали. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.04.2022, постановленою у судовому засіданні та занесеною до протоколу судового засідання, підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача Виконавчого комітету Тернопільської міської ради - Мелех О.Р. в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала з підстав, які наведені у позовній заяві та не заперечила щодо заочного вирішення справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] повторно у судове засідання не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, заяв про розгляд справи за їх відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не подавала. Представник третьої особи Тернопільського міського центру соціальних служб - Васильєва Л.П. в судовому засіданні уточнений позов підтримала та просила його задовольнити у повному обсязі. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідачі були належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання, повторно не з`явились у судове засідання без повідомлення причин, не подали відзиву, а представник позивача не заперечила проти заочного вирішення справи. Судом установлено: Батьками дитини [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видано15 січня 2020 року Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Згідно Свідоцтва про шлюб, яке видано повторно 22 серпня 2018 року Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, відповідачі [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 лютого 2011 року. 27.11.2019 та 12.12.2019 працівниками служби у справах неповнолітніх та дітей було проведено обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] і з`ясовано, що умови проживання незадовільні. У квартирі брудно, розкидані речі, не завершений ремонт. Для новонародженої дитини не створено жодних умов. Відсутні дитячі речі, дитяче харчування, засоби гігієни по догляду за немовлям. З [PERSON] та [PERSON] була проведена профілактична бесіда. Сім`ю [PERSON] було зобов`язано створити належні умови для повноцінного та гармонійного розвитку дитини, придбати необхідні речі для новонародженого, а саме: одяг, харчування, засоби гігієни по догляду за новонародженим. Також обов`язково зареєструвати народження дитини в органах державної реєстрації актів цивільного стану. [PERSON] рекомендовано влаштуватися на роботу. У зв`язку із тим, що [PERSON] та [PERSON] не створено належних умов для проживання новонародженої дитини у сім`ї, рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 167 від 26.02.2020 затверджений висновок про негайне відібрання та влаштування малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 липня 2020 року малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , відібрано від батьків [PERSON] та [PERSON] без позбавлення батьківських прав. Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №781 від 07.10.2020 [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування та влаштовано у комунальне некомерційне підприємство «Тернопільський обласний спеціалізований будинок дитини» Тернопільської обласної ради на повне державне забезпечення. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 жовтня 2020 року у справі №607/11536/20 позбавлено [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; позбавлено [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; стягнуто з [PERSON] в користь законних представників неповнолітніх аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та на утримання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в розмірі по 0,25 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з 17 липня 2020 року і до досягнення повноліття; стягнуто з [PERSON] в користь законних представникін неповнолітніх аліменти на утримання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в розмірі по 0,25 відсотки прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи стягувати з 17 липня 2020 року і до досягнення повноліття. Згідно листа комунального некомерційного підприємства «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини» Тернопільської обласної ради № 203 від 19.10.2021, з моменту поступлення дитини у заклад, а саме 24.03.2020 року, батьки [PERSON] та [PERSON] жодного разу не відвідували сина, не цікавилися його самопочуттям та гостинців не передавали. Враховуючи байдужість батьків щодо долі дитини, заклад вважає недоцільним повернення дитини у сім`ю. Встановлено, що за час перебування дитини у закладі, [PERSON] та [PERSON] не зверталися у службу справах дітей управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей з питанням щодо повернення [PERSON] , [INFO] , у сім`ю. 22.10.2021 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини розглядалось питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Батьки дитини на засідання комісії не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені. Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 09 грудня 2021 року № 1128 затверджений висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно вказаного Висновку орган опіки та піклування, захищаючи інтереси дитини, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замініють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Такий обов`язок батьків передбачений і ч. 2 ст. 150 СК України. Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Частиною 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09, рішення від 17.07.2015) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Таким чином суд констатує безумовне право батьків на виховання дітей, однак вважає, що у даному випадку неможливо надати перевагу саме цьому праву, оскільки воно суперечить інтересам дитини, які мають першочергове значення при вирішенні справи. Суд вважає, що наявними в матеріалах справи належними, допустимими та достатніми доказами підтверджено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] по відношенню до дитини [PERSON] не проявляють батьківської турботи та любові, не піклуються про його фізичний і духовний розвиток, не забезпечують дитину необхідним харчуванням, а також не виявляють інтересу до його внутрішнього світу. При цьому протягом тривалого часу держава приймала усі міри для надання відповідачам можливості покращити житлово-побутові умови, влаштуватись на роботу та налагодити взаємовідносини із своїм сином. Однак, відповідачі такими можливостями нехтують та виконувати батьківські обов`язки по вихованню дитини не бажають, що свідчить про неможливість покращити їхню поведінку по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . За таких підстав суд доходить висновку, що [PERSON] та [PERSON] ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , а тому позов в частині позбавлення батьківських прав є обґрунтованим, доведеним, а відтак таким, що підлягає задоволенню. Суд доходить висновку, що саме рішення про позбавлення батьківських прав відповідає якнайкращим інтересам дитини, не позбавляючи при цьому відповідачів можливості за їх бажанням піклуватися про сина. Більше того за правилами ст. 169 СК України позбавлені батьківських прав батьки вправі звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав за умови зміни своєї поведінки, якщо це буде відповідати інтересам дитини. Щодо стягнення аліментів суд зазначає наступне. Стаття 180 СК України визначає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 193 СК України якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. Частиною 3 ст. 166 Сімейного кодексу України визначено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Враховуючи, що дитина [PERSON] перебуває на повному державному забезпеченні, відповідачі участь у його утриманні не приймають, суд вважає, що з відповідачів мають стягуватись аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , на користь соціального закладу у якому перебуває дитина. Частина 2 ст. 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так, згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 Сімейного кодексу України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Так, суд встановив, що на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 жовтня 2020 року з відповідача [PERSON] стягуються аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та на утримання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в розмірі по 0,25 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та з відповідача [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в розмірі по 0,25 відсотки прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини, зважаючи на рівний обов`язок батьків утримувати дитину та те, що з відповідачів стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей, суд доходить висновку, що з [PERSON] на користь Комунального некомерційного підприємства «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини» Тернопільської обласної ради слід стягувати аліменти на неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/8 (однієї восьмої) частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання законної сили рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття та з [PERSON] на користь Комунального некомерційного підприємства «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини» Тернопільської обласної ради слід стягувати аліменти на неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 (однієї шостої) частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання законної сили рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття. Згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Жодних заперечень щодо доводів позивача та належних та допустимих доказів на спростування здобутих судом відповідачі не надали. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Приймаючи до уваги, що згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі по 496,20 грн. з кожного.

Outcome: partial