Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, згідно якої просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики від 11 листопада 2010 року в загальній сумі 150\~000 грн. Свої вимоги позивач мотивував тим, що він 11 листопада 2010 року передав у власність відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 150\~000 грн. 00 коп., а остання зобов`язалася повернути вказану позику до 11 листопада 2020 року. Отримання коштів в борг підтверджується розпискою від 11 листопада 2010 року. Оскільки відповідач добровільно не повернула кошти, 11 вересня 2021 року позивач звернувся до неї з вимогою про повернення суми боргу, яка була отримана [PERSON] 11 вересня 2021 року, однак дану вимогу відповідач не виконала. У зв`язку із тим, що відповідач не виконав свого зобов`язання з повернення грошових коштів, позивач [PERSON] вимушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 28 грудня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак надав заяву, згідно якої просив суд розглянути справу без його участі та зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи, не надала до суду пояснень про причини неявки. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 280 Цивільного процесуального Кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. \~ \~ \~ \~За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторони позивача та відповідача на підставі письмових матеріалів справи, оскільки відповідач повідомлявся належним чином про дату, час та місце слухання справи, він не повідомив суд про причини неявки, ним не подано відзив. \~ \~ \~ \~Суд, приймаючи до увагу думку позивача [PERSON] , дослідивши та проаналізувавши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків. Згідно розписки від 11 листопада 2010 року, відповідач [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в розмірі 150 000 грн. 00 коп., які зобов`язалася повернути до 11 листопада 2020 року. Згідно частини 1 статті 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Положеннями частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до змісту частини 2 статті 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Аналізуючи вказану норму чинного законодавства України, підтвердженням факту укладання договору позики між [PERSON] та [PERSON] є розписка від 11 листопада 2010 року, зі змісту якої вбачається, що остання дійсно отримала від позивача грошові кошти в зазначеному в ній розмірі. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного суду України №6-996цс17 від 13 грудня 2017 року. Згідно позиції, висловленої в постанові Верховного Суду у справі №367/135/16-ц від 05 вересня 2018 року, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів зробити відповідні правові висновки щодо дійсної природи існуючих між сторонами правовідносин; розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та зазначення дати отримання коштів. Таким чином, між сторонами виникли правовідносини з приводу виконання умов договору позики. За приписом статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 Цивільного кодексу Украйни встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] у встановлений у розписці строк свої зобов`язання, передбачені умовами договору позики, не виконала, у зв`язку із чим позивач 11 вересня 2021 року направив на її адресу вимогу про повернення суми боргу та із повідомленням, що у разі невиконання цієї вимоги, він буде змушений звернутись до суду. Докази на підтвердження виконання відповідачем своїх зобов`язань матеріали справи не містять. Враховуючи зазначені вище положення чинного законодавства, встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] , у зв`язку із чим вони підлягають задоволенню в повному обсязі. Статтею 141 Цивільно-процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволено на суму 150 000 грн. 00 коп., то, відповідно до ставок судового збору, передбаченого статтею 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (зі змінами), чинного на дату ухвалення рішення, сума судового збору по даному позову становить 1 500 грн. 00 коп. (1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб). Враховуючи ту обставину, що позивач [PERSON] , на підставі положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України та положень пункту 13 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (зі змінами), звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] в дохід держави судовий збір в розмірі 1\~500 грн. 00 коп. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved