Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-24 00:00:00

18 лютого 2022 року позивач Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк» (далі Позивач, ПАТ «МТБ Банк») звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі Відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості у розмірі 81538,28 гривень. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 03 липня 2020 року між ПАТ «МТБ Банк» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №R04326/2020, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 100000 гривень. Відповідно до умов договору [PERSON] зобов`язався повертати отриманий кредит, сплачувати проценти за його користування, та комісії відповідно до умов договору, відповідно до встановленого графіку. Вказав, що позивач повністю виконав взяті на себе зобов`язання, проте відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, і з вересня 2021 року взагалі не здійснює будь-яких погашень за кредитом, відповідно до встановленого графіку, у зв`язку з чим станом на 03.02.2022 утворилась заборгованість у розмірі 81538,28 грн., яка складається з основного боргу у розмірі 62313,86 грн., заборгованості по процентам у розмірі 3624,42 грн., заборгованості за комісією у розмірі 15600 грн., яку Позивач просить стягнути з відповідача на його користь. Також, просить стягнути витрати на сплату судового збору в сумі 2481 грн. 30 березня 2022 року ухвалою суду відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження, призначено судовий розгляд на 29 квітня 2022 року з викликом сторін, який в подальшому було відкладено у зв`язку з неявкою відповідача. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений, відзив на позов не надав, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність від нього не надходило, у зв`язку з чим, відповідно до положень ч. 8 ст. 178, ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, зі згоди представника позивача, судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 03 липня 2020 року між ПАТ «МТБ Банк» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №R04326/2020, відповідно до якого відповідач отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 100\~000 гривень, зі сплатою фіксованої процентної ставки 13% річних, зі строком надання кредиту по 30 червня 2023 року (а.с.64-66). Відповідно до п. 1.2 Договору Банк надає Позичальнику споживчий Кредит, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом, інші платежі, визначені даним Кредитним договором та Додатком №1 «Графік платежів», що є його невід`ємною частиною. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частина 1 статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Так, відповідачем [PERSON] умови договору належним чином не виконано, порушено вимоги правил надання банківських послуг, якими передбачено зобов`язання позичальника погашення заборгованості за кредитом, проценти за його користування. У зв`язку з систематичним порушенням [PERSON] умов кредитного договору позивачем 17.12.2021 на адресу відповідача направлено вимогу про погашення простроченої заборгованості за кредитним договором №R04326/2020 від 03.07.2020 та всієї суми заборгованості за договором (а.с.106), проте дана вимога залишена відповідачем без виконання. Відповідно до\~розрахунку заборгованості,\~наданого позивачем,\~з яким\~погоджується суд,\~вбачається,\~що станом на 03.02.2022 відповідач внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов`язань має заборгованість за кредитним договором №R04326/2020 від 03.07.2020 з основного боргу у розмірі 62313,86 грн., заборгованості по процентам у розмірі 3624,42 грн. (а.с.109), що у загальному розмірі складає 65938,28 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Що стосується позовних вимог про стягнення комісії, суд вважає в цій частині позов не підлягає задоволенню з таких підстав. У змісті позовної заяви позивач вимагає стягнення 15600 грн. заборгованості за комісією. Згідно п. 1.5 Кредитного договору зазначено, що Позичальник сплачує комісії за зарахування кредитних коштів на рахунок, вказаний у п. 1.2 цього Договору та щомісячну комісію за розрахункове-касове обслуговування розмір та порядок сплати якої зазначено в Графіку платежів. Проте, ці вимоги не підлягають задоволенню, бо стягнення комісії, пов`язаної з обслуговуванням безпосередньо цього кредиту, суперечать положенням статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».\~\~ Як наголошено у висновках Верховного Суду України в постановах від 16 листопада 2016 року (справа № 6-1746цс16), від 06 вересня 2017 року (справа № 6-2071цс16) і підкреслено у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року (справа № 666/4957/15-ц), з посиланням на пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зміст якого кореспондується до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що до змісту складової частини кредитного договору було закладено умови з виплати йому позичальником комісій, зокрема за зарахування кредитних коштів, за розрахунково-касове обслуговування, як за дії, вчинювані на власну користь банку, що є нікчемними та не потребують визнання їх недійсними, а тому відсутні підстави для стягнення заборгованості за комісією у розмірі 15600 грн. Отже, підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме про стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованість за Договором про споживчий кредит №R04326/2020 від 03.07.2020 у розмірі 65938,28 гривень, що складає заборгованість з основного боргу у розмірі 62313,86 грн., заборгованість по процентам у розмірі 3624,42 грн., у стягненні комісії у сумі 15600 грн.-відмовити. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, за принципом пропорційного розподілу судових витрат до задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в сумі 2006,38 грн. (а.с.1) з\~урахуванням того, що позовні вимоги задоволені частково. На підставі викладеного та

Outcome: approved