Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-01 00:00:00

07 липня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що 18 квітня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за яким [PERSON] отримав у позику 2975000,00 грн та зобов`язувався повернути їх гривневий еквівалент до 100000,00 євро до 30 грудня 2020 року. На підтвердження отримання в позику коштів за договором позики позичальником видано розписку 26 травня 2020 року, що посвідчена Приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Довгалюк Б.В. Пунктом 3.3.3 договору позики передбачений обов`язок позичальника повернути позикодавцеві в термін до 26 грудня 2020 року включно всю суму позики, що становить гривневий еквівалент 100000,00 Євро. Пунктом 5.2 договору позики передбачено, що у випадку несвоєчасного повернення позичальником грошових коштів позикодавцю згідно умов даного договору, позичальник зобов`язується сплатити позикодавцю пеню у розмірі 0,049 % від суми заборгованості за кожен день прострочення виконання зобов`язання. Проте у зазначений строк відповідачем грошові кошти не повернуто. На даний час відповідач заборгував позивачу кошти у розмірі: сума позики у гривнях, що у еквіваленті до євро на час повернення становить за курсом продажу євро Публічного акціонерного товариства «Ощадбанк» 100000,00 Євро; пеня за період з 31 грудня 2020 року по 26 червня 2021 року у розмірі 293590,73 грн. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 18 квітня 2020 року у гривнях 100000 Євро за курсом продажу Євро Публічного акціонерного товариства «Ощадбанк» на день прийняття судом рішення та пеню за період з 31 грудня 2020 року по 26 червня 2021 року у розмірі 293590,73 грн, а також витрати по оплаті судового збору. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 липня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 08 липня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову. 13 жовтня 2021 року представником позивача подано до суду заяву, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 18 квітня 2020 року в розмірі 3 260 000,00 грн, що є еквівалентним 100000,00 євро станом на 30 червня 2021 року, пеню у розмірі 293590,73 грн з розрахунку 0,049 % від суми заборгованості за кожен день прострочення виконання зобов`язання з 01 липня 2021 року по день фактичного виконання рішення про стягнення заборгованості та понесені судові витрати по справі (а.с.51-53). 13 жовтня 2021 року представником позивача подано до суду заяву. У даній заяві представник позивача просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 18 квітня 2020 року в розмірі 3 260 000,00 грн, що є еквівалентним 100000,00 євро станом на 30 червня 2021 року, пеню за договором позики від 18 квітня 2020 року за період з 31 грудня 2020 року по 26 червня 2021 року включно у розмірі 293 590,73 грнта понесені судові витрати по справі у вигляді сплати судового збору у розмірі 11895,00 грн (а.с.55-56). Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 лютого 2022 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, проте представник позивача подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просить розглядати справу за відсутності сторони позивача, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач у жодне судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Від відповідача не надходив відзив на позов, а також жодних інших заяв або клопотань. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, проте не з`явився в судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини свої неявки в судове засідання, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі статей 280-282 Цивільного процесуального кодексу України ухвалив про заочний розгляд справи, про що 02 червня 2022 року прийнята відповідна ухвала. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 18 квітня 2020 року між [PERSON] , Позикодавцем, та [PERSON] , Позичальником, був укладений договір позики, за яким Позикодавець передає у власність Позичальникові грошові кошти у сумі 2975000,00 грн, а Позичальник приймає у власність від Позикодавця грошові кошти у сумі 2975 000,00 грн, що на момент укладення договору є еквівалентом 100000 євро за курсом продажу євро Публічного акціонерного товариства «Ощадбанк» та зобов`язується повернути Позикодавцю їх гривневий еквівалент за курсом продажу євро Публічного акціонерного товариства «Ощадбанк» в термін та на умовах, визначених даним договором (а.с.15-16) 18 квітня 2020 року [PERSON] дав розписку [PERSON] про те, що 18 квітня 2020 року [PERSON] отримав від [PERSON] 2975000,00 грн, що на момент укладання договору є еквівалентом 100000,00 Євро 00 центів за курсом продажу євро Публічного акціонерного товариства «Ощадбанк» на 18 квітня 2020 року, згідно договору позики, укладеного 18 квітня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 17,73). Станом на 30 червня 2021 року курс продажу євро у Публічному акціонерному товаристві «Ощадбанк» складає 32,60 грн (а.с.18-25). У відповідності зі статтею 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої-другої статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Стаття 1046 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно статті 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно з частиною другою статті 1047 Цивільного кодексу України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах № 6-79цс14 від 02 липня 2014 року та № 6-1967цс15 від 11 листопада 2015 року, що відповідно до частини четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Судом встановлено, що розписка, оригінал якої міститься в матеріалах справи (а.с. 73), як документ, що підтверджує боргове зобов`язання та містить умови отримання відповідачем [PERSON] у борг грошей від позивача [PERSON] з зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів, складалася, у строк, вказаний у розписці, кошти відповідачем позивачу не були повернуті та до цього часу відповідач ухиляється від сплати боргу за договором позики. Стаття 1049 Цивільного кодексу України встановлює обов`язок позичальника повернути позику. Так, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Судом встановлений факт того, що відповідач не виконав зобов`язання, покладені на нього за договором позики, не повернув у встановлений строк суму боргу, в зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг за договором позики у сумі 3 260 000,00 грн, що є еквівалентним 100000,00 євро. Відповідно до частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У пункті 5.2договору позики від 18 квітня 2020 року передбачено, що у випадку несвоєчасного повернення Позичальником грошових коштів Позикодавцю згідно умов даного договору, Позичальник зобов`язується сплатити Позикодавцю пеню у розмірі 0,049 % від суми заборгованості за кожен день прострочення виконання зобов`язання. Розмір пені за період з 31 грудня 2020 року по 26 червня 2021 року включно становить 293 590,73 грн. Судом встановлено та перевірено розрахунок заборгованості, який є чітким, повним та розгорнутим по окремим категоріям, даних на його спростування матеріали справи не містять. У частині першій статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 Цивільного кодексу України). Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями статті 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частини перша-друга статті 612 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини першої-другої статті 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. У порядку виконання процесуального обов`язку відповідача, унормованого частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, з доведення належним чином виконання обов`язків перед позивачем, не надано доказів виплати заборгованості за укладеним договором позики, а також доказів на підтвердження відсутності своєї вини у неналежному виконанні умов зобов`язання, визначеного договором. Відповідач, не бажаючи приймати участь у судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування належного виконання обов`язків, тим самим не оспорює наявних підстав для стягнення грошової суми. У відповідності до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із вищевикладеного, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, тому вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається квитанції, позивачем сплачено судовий збір за позовом у розмірі 11895,00 грн (а.с. 1). Позовні вимоги задоволені у повному обсязі, тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 11895,00 грн. На підставі вищенаведеного, відповідно до статей 3, 11, 15, 23, 207, 513, 526, 530, 614, 629, 1046, 1048, 1047, 1049 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved