Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-29 00:00:00

22.06.2021 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до [PERSON] , третя особа [PERSON] , про звільнення майна квартири [ADDRESS] з-під арешту, накладеного ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 25.01.2013 року по справі №521/480/13-ц. Позивач в обґрунтування позову посилається на те, що спірне нерухоме майно, на яке накладено ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 25.01.2013 року по справі №521/480/13-ц, арешт, є предметом іпотеки, іпотекодержателем якого є позивач, а відтак має переважне право на звернення стягнення. Оскільки спірне обтяження позбавляє його на вчинення дій зі звернення стягнення на нерухоме майно, позивач звернувся до суду з цим позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу на підставі вказаного позову було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 20.08.2021 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. 07.02.2022 року судом було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, однак представник позивача надав до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Відповідач та третя особа у судове засідання також не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Статтею 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі зокрема: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до статті 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Судом також враховується, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. З урахуванням викладеного, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 01.07.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чапським А.Е., зареєстрованого в реєстрі за №1543. 01.07.2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чапським А.Е., зареєстрований в реєстрі за №1548, за умовами якого [PERSON] передав банку в іпотеку належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] , з метою забезпечення виконання умов договору кредиту №2008/694-Ф39/129 від 01.07.2008 року. Відповідно до статуту АТ «Альфа-Банк», ідентифікаційний номер 23494714, затвердженого рішенням Спільних загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» та АТ «Укрсоцбанк» від 21.11.2019 року, оформленого протоколом №1/2019, АТ «Альфа-Банк» є правонаступником усіх прав і обов`язків у тому числі АТ «УкрСоцбанк», яке в тому числі змінювало назву з АКБСР «Укрсоцбанк». Як вбачається, 03.02.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чайка І.Г. було винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №50939059, на підставі якого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано інформацію про іпотеко держателя АТ «Альфа-Банк» стосовно нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] , номер запису про іпотеку 35304780. Як вбачається з поданих до суду доказів, після передання [PERSON] в іпотеку вказаної квартири, в провадження Малиновського районного суду міста Одеси на розгляді перебувала цивільна справа №521/480-13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, під час розгляду якої судом 25.01.2013 року постановлено ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] . На підставі зазначеної ухвали суду, державним реєстратором Одеського міського управління юстиції Перчик І.О. 28.01.2003 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано обтяження за реєстраційним номером 50909, у виді арешту на квартиру [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою №212619631 від 16.06.2020 року. Звернувшись до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту, АТ «Альфа-Банк» зазначає, що має законне право реалізувати своє право щодо задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки, чому перешкоджає вищевказаний арешт, який підлягає скасування, оскільки був накладений на майно вже після підписання договору іпотеки та реєстрації іпотеки, а банк має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок спірного нерухомого майна. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст.ст. 12, 33 Закону України «Про іпотеку», одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки. Частиною 1 ст. 12 Закону визначено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За змістом ч.ч. 6, 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Зі змісту наведених норм Закону України «Про іпотеку» можна зробити висновок, що в разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. За змістом ч. 1 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» (в редакції від 12 травня 2006 року, чинній на момент укладення іпотечного договору) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з положеннями ч.ч. 2, 3 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент укладення іпотечного договору) договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений ст. 51 ЗУ «Про виконавче провадження». Згідно з ч. 7 даної норми примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень ЗУ «Про іпотеку». За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Статтею 59 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлений порядок зняття арешту з майна та передбачені підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна боржника або його частини. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно з роз`ясненнями п. 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року № 5, при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно додержуючись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів. Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Проаналізувавши наведені норми та дослідивши обставини справи, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, враховуючи те, що накладення арешту на предмети іпотеки квартиру [ADDRESS] , порушує права іпотеко держателя, який в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання може одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, а отже доводи позивача про наявність порушеного права, яке підлягає захисту шляхом зняття арешту з нерухомого майна, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи. Разом з тим, суд зазначає, що порушення боржником кредитного зобов`язання є умовою реалізації прав кредитора, гарантованих іпотекою. При цьому накладення арешту на майно порушує право кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі вищевикладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає, що позов АТ «Альфа-Банк» є обґрунтованим і підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позовних вимог, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню у відшкодування витрат на судовий збір 2102,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved