Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про зняття арешту з майна, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , проте маючи намір відчуження даної квартири, йому стало відомо, що постановою відділу державної виконавчої служби Святошинського РУЮ у м. Києві накладено арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, АА № 826244 від 13.11.2009 року, [PERSON] , 69/27. Так, звернувшись до ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві отримав відповідь про те, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1-115 від 23.04.2008 року відносно конфіскації майна, що належить [PERSON] , на користь держави перебувало на виконання у відділі в 2008-2013 році, крім того згідно Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкцію з організації примусового виконання рішень, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року не передбачено механізм та порядок зняття арешту по виконавчим провадження, які є завершеними, тому питання зняття арешту необхідно вирішувати в судовому порядку. Ухвалою судді Святошинського районного суду від 26.05.2021 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 04.10.2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. В матеріалах справи міститься заява від представника позивача про розгляд справи у її відсутність, також зазначено, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, з підстав наведених в позовній заяві. Відповідач, будучи в установленому законом порядку повідомленим про час, дату та місце судового розгляду, явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив. В матеріалах справи містяться заперечення про зняття арешту з майна, які надійшли від відповідача. Відтак, відповідач просить відмовити у задоволенні вимог позивача. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником кв. [ADDRESS] . Право власності позивача на дане нерухоме майно підтверджується дублікатом свідоцтва про право власності на майно серії [NUMBER] , виданого Святошинською районною в м.Києві державною адміністрацією 06.02.2012 року та свідоцтвом про право на спадщину за реєстровим №4-116 від 22.01.2010 року виданого Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою. Постановою відділу державної виконавчої служби Святошинського РУЮ у м. Києві накладено арешт на майно боржника та оголошення заборони його відчуження, АА № 826244 від 13.11.2009 року, [PERSON] , 69/27. Так, 24.10.2013 року головним державним виконавцем ВДВС Святошинського районного управління юстиції у м.Києві- Стеценко Н.В., було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу по виконавчому провадженню №17679609. Відповідно до листа Головного територіального управління юстиції у м.Києві ВДВС Святошинського районного управління юстиції у м.Києві, повідомлено, що станом на 23.05.2015 року виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа №1-115 від 23.04.2015 року відносно конфіскації майна, що належить [PERSON] на користь держави перебувало на виконанні у відділі в 2008-2013 роках. Постанова про зняття арешту з майна позивача не виносилася. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» роз`яснено, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідно до ст. 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. На сьогодні позивач, як власник нерухомого майна, на яке було накладено арешт, позбавлений можливості розпоряджатися та належним чином користуватися своїм майном, через не завершення процедури зняття арешту з майна. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч. ч . 1, 2, 3 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого останній позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі вище наведеного та

Outcome: approved