Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з указаним позовом, в якому просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частки від заробітної плати (доходу), але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до повноліття сина щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що перебувала у шлюбі з відповідачем із 08.06.2019 року. Шлюб зареєстрований виконавчим комітетом Степанівської сільської ради Теплицького району Вінницької області, актовий запис № 2. На даний час у Теплицькому районному суді перебуває на розгляді цивільна справа про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. Від шлюбу у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні та вихованні. Відповідач проживає окремо від сім`ї. Позивач працює в ТОВ «Фармація Вінничини» на посаді провізора, її заробітна плата становить 7200 грн. щомісячно, інших доходів немає. Відповідач фізично здоровий, працює у м. Вінниці на підприємстві та отримує заробітну плату, розмір якої позивачу невідомий. Домовленості між сторонами про участь відповідача в утриманні дитини не досягнуто. Ухвалою судді від 22.04.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті у порядку спрощеного позовного провадження на 16.05.2022. Позивач у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити, у разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає та проти задоволення позову не заперечує. Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено право учасників справи заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки у матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних матеріалів справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем із 08.06.2019 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] від 08.06.2019 (а.с.10). Сторони є батьками сина [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копієя свідоцтва про народження (а.с. 6). Малолітня дитина проживає разом з матір`ю, що вбачається з копії довідки Теплицької селищної ради № 303 від 01.11.2021 (а.с. 4). Відповідач проживає окремо від сім`ї, у добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на дитину не бажає, домовленості з цього питання між сторонами не досягнуто. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами Сімейного кодексу України. Зміст глави 15 СК України вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 180 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положенням ч. 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 183 згаданого закону встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Отже, відповідач, будучи батьком неповнолітніх дітей, зобов`язаний здійснювати їх утримання до досягнення ними повноліття, що відповідає положенням ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України. Оскільки у матеріалах справи відсутні докази незадовільного стану здоров`я або непрацездатності відповідача, відомості про перебування на його утриманні інших осіб, його тяжкого матеріального становища та за відсутності доказів на підтвердження інших обставин, які мають істотне значення при визначенні розміру аліментів суд визначає розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частки від заробітної плати (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. При цьому, суд зазначає, що позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину у разі зміни матеріального стану відповідача, а відповідач, в разі наявності підстав, має право звернулись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч. 1 ст. 191 СК України). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому приймається судом. За правилами ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений при зверненні до суду.

Outcome: approved