Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-05 00:00:00

Позивачка звернулася до Яготинського районного суду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОРІ ФІНАНС», третя особа: Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Олени Василівни (дала приватний нотаріус), приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко Іван Павлович (далі приватний виконавець), відповідно до вимог якої просила: визнати таким, що не підлягають виконанню, виконавчі написи від 12.06.2021 року зареєстровані в реєстрі за № 84535 та № 84536, вчинений приватним нотаріусом, про стягнення з позивачки на користь відповідача грошових коштів у розмірі 11623,20 гривень. В обґрунтування позову зазначила, що вона 07.09.2021 отримала від приватного виконавця рекомендований лист, яким надіслано постанови від 02.09.2021 року про відкриття виконавчого провадження за № 66670459 (ВН № 84535) та за № 66670473 (ВН № 84536) про стягнення з боржника основної винагороди (ВП № 66670459) та (ВП №66670473) про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (ВП № 66670459) та (ВП № 66670473. Також, приватним виконавцем були винесені такі постанови від 15.09.2021 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника на суму в розмірі 11623,20 грн. до Головного управління пенсійного фонду України в Київській області (ВП № 66670459) та в розмірі 16487,49 грн. (ВП № 66670473). Зі змісту постанов про відкриття виконавчих проваджень за № 66670459 та № 66670473 від 02.09.2021 року винесених приватним виконавцем позивачці стало відомо що за виконавчим написом № 84535 та № 84536, виданим 12.06.2021 року приватним нотаріусом, про стягнення з неї на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дорі Фінанс» 11623,20 грн., та 16487,49 грн. Позивачка не погоджується з сумою боргу, вважає її безпідставною та спірною. При цьому зазначає, що кредитного договору між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дорі Фінанс» не укладалося, та не існує ніяких кредитних зобов`язань (не вказаний номер договору, за який період виник борг). Тому всі дії, ініційовані відповідачем з вчинення нотаріусом виконавчих написів, відкриття виконавчих проваджень, внесення в реєстр про позивача інформації, як про боржника позивачка вважає неправомірними, незаконними та такими, що не підлягають виконанню. Позивачка звернулася із заявою про розгляд справи у її відсутність, підтримавши вимоги позову та зазначивши, що вона не укладала з ТОВ "Дорі Фінанс" ніяких кредитних договорів та коштів від даного товариства не отримувала, боргових претензій від ТОВ "Дорі Фінанс" не отримувала. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до ч.8 ст.128 ЦПК України. Треті особи в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч.8 ст.128 ЦПК України, заяв та клопотань не направляли. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи, що в справі є достатньо доказів для її заочного розгляду, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що було відкрито виконавче провадження, відповідно до виконавчих написів нотаріуса та накладенл арешт на кошти боржника, стягнено з боржника основну винагороди, розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (а.с.9-16, 31-40, 58-59). Також, приватним виконавцем винесена постанова від 15.09.2021 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а. с. 18-23). Зі змісту цих постанов вбачається, що у приватного виконавця на виконанні перебували оспорювані виконавчі написи № 84535 та № 84536, вчинені 12.06.2021 року приватним нотаріусом, про стягнення з позивачки на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дорі Фінанс» 11623,20 грн. та 16487,49 грн. Позивачка стверджує, що вона не укладала кредитні договори з відповідачем та в неї немає ніяких кредитних зобов`язань. Тож всі дії, ініційовані Товариством щодо вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису, відкриття виконавчого провадження, внесення в реєстр інформації про позивачку, як про боржника, вважає неправомірними. Нормами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України. Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. 22.09.2022 року позивачем було подано заяву про забезпечення позову. Ухвалою суду від 22.09.2022 року заяву позивачки про забезпечення позову - задоволено, забезпечено позов шляхом зупинення стягнення у виконавчих провадженнях № 66670459 та № 66670473, відкритому приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Голяченком Іваном Павловичем на підставі\~виконавчих написівПриватного\~нотаріусу Києво-Святошинського\~районного нотаріального\~округу Грисюк\~Олени Василівни про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«ДОРІ ФІНАНС» 11\~623 грн. 20 коп. та 16\~487 грн. 49 коп., учинених 12 червня 2021 року за реєстровими номерами 64535 та 64536. Відповідно до копії наказу (а. с. 68), Міністерства юстиції України анульовано свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю видане Міністерством юстиції України 07 листопада 2005 року за № 6014 на ім`я [PERSON] . Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» до компетенції нотаріусів відноситься вчинення виконавчих написів. Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють\~\~виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України, за положеннями ст. 87 Закону України «Про нотаріат». В свою чергу постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 з відповідними доповненнями «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в п. 2 зазначено, що для вчинення виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з тим, відповідно до положень ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє\~\~виконавчі\~\~написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). При цьому ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 05 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 09 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 07 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та ОСОБА 4 (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17. Відповідач не спростував доводів позивачки про відсутність документів, що підтверджують безспірність заборгованості, та порушення приватним нотаріусом вимог ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Згідно п. 16 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів і визначення підсудності цивільних справ» спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом, вирішуються судом в порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією із сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право у позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач та третя особа не спростували доводів позивачки про те, що вчиняючи виконавчий напис приватний нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності документів, що підтверджують безспірність заборгованості, не перевірив факту отримання та дійсного направлення письмової вимоги про усунення порушень та згоди чи незгоди з такою вимогою, чим порушив вимоги ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат»\~та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. А також враховуючи, що в матеріалах справи відсутні дані, що укладений між банком та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника та враховуючи подібні правові висновки Верховного Суду, які він викладав, зокрема, у постановах: від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19), від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17 (провадження № 61-14105св18), від 21 жовтня 2020 року у справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19), від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21). З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку про задоволення даного позову та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки судовий збір у розмірі 908 грн.

Outcome: approved