Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-24 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, просить визнати недійсним договір №8852813042, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», в частині нарахування комісії з застосуванням наслідків недійсності правочину; здійснити зарахування грошових коштів, сплачених як плату за погашення кредитної заборгованості за кредитним договором №8852813042 в рахунок погашення суми тіла кредиту. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вказаний договір він не підписував, відповідач всупереч вимогам ч.2, 3 ст.13 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч.2, 3 ст.9 Закону України «Про споживче кредитування» не повідомив йому письмово всю необхідну інформацію щодо умов договору та не зазначив їх в його змісті, зокрема про сукупну вартість кредиту. Крім цього, відповідно до п.5 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлення вимоги щодо сплати непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором є несправедливими умовами можуть бути визнані недійсними. Крім цього, прийняття пропозиції від відповідача укласти електронний договір (акцепт) здійснено шляхом зазначення у відповідному чекбоксі галочки на сторінці сервісу з надання онлайн позик відповідачем та введення одноразового ідентифікатора без заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі, що не відповідає вимогам абз.3 ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерсію». Також звертає увагу, що розмір нарахованих відсотків за кредитним договором значно перевищує розмір заборгованості, як і розмір нарахованої пені. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, тому просить визнати недійсним договір №8852813042, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», в частині нарахування комісії з застосуванням наслідків недійсності правочину; здійснити зарахування грошових коштів, сплачених як плату за погашення кредитної заборгованості за кредитним договором №8852813042 в рахунок погашення суми тіла кредиту. Ухвалою від 20.09.2021 постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі; розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначити судове засідання для розгляду справи по суті 19.10.2021, яке неодноразово відкладалося з різних підстав, востаннє на 25.05.2022. Крім цього, постановлено зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» подати до суду протягом 15 днів з моменту отримання копії ухвали копію договору №8852813042 та повний розрахунок заборгованості за простроченим тілом заборгованості за нарахованими відсотками, пенею та комісією. Позивач в судове засідання не з`явився, разом з тим до позовної заяви долучив заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином як за адресою місцезнаходження, так і електронною поштою, причин неявки суду не повідомив, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, жодних документів суду не скерував. Враховуючи те, що позивач не заперечив проти ухвалення заочного рішення у справі, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, однак його представник не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав, тому у відповідності до вимог ст.280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з представлених позивачем документів (а.с.20-24) 10.07.2018 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та позивачем було укладено кредитний договір №8852813042, згідно з умовами якого позивач отримав кредит у розмірі 62900 грн. на строк до 24 місяці до 10.07.2020. При цьому, як вбачається з умов договору такі містять інформацію щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для позичальника (п.5), порядок повернення кредиту: кількість та розмір платежів, періодичність внесення (п.6), наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за кредитним договором (п.7). Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За положеннями статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України). Згідно зі ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України). Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч вказаним вимогам, звертаючись до суду із позовними вимогами про визнання недійсним кредитного договорув частині нарахування комісії, позивач не лише не представив належних доказів, а й навіть не зазначив якими саме умовами договору передбачено сплату такої комісії. Не встановлені такі умови і судом з представленої позивачем копії договору. Викладені у позовні заяві доводи в обґрунтування позовних вимог жодним чином не стосуються умов щодо сплати комісії, а зводяться до порушення відповідачем вимог Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», оскільки йому не була надана інформація, яка стосується суті наданих відповідачем фінансових послуг та не ознайомлено з усіма умовами кредитного договору, в порушення вимог ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» його не було ознайомлено з умовами кредитування та всіма ризиками, тобто не надано позивачу повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту, в порушення п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договору включено умову щодо реальної річної процентної ставки за кредитом від суми кредиту, а також пеню у розмірі 3,0% від простроченої в оплаті суми за кожен день такого прострочення, які на думку позивача є несправедливими. Разом з тим такі доводи вже були предметом дослідження судом під час розгляду справи № 463/989/21 (Провадження № 2/463/853/21) за позовною заявою [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» про визнання недійсним договору №8852813042, укладеного 10.07.2018 між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», за результатами розгляду якої 22.07.2021 судом увалено рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, яке набрало законної сили (https://reyestr.court.gov.ua/Review/98867002). При цьому, судом встановлено, що викладені у позовній заяві доводи не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та спростовуються копією укладеного між сторонами договору, який підписаний позивачем та містить усі необхідні умови, зокрема суму кредиту, строк та кінцеву дату його повернення, реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для позичальника, порядок повернення кредиту: кількість та розмір платежів, періодичність внесення, наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за кредитним договором, тобто повну та достовірну інформацію про умови кредиту. Посилання позивача на ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не може бути підставою для визнання договору недійсним, оскільки викладена у позовній заяві її редакція втратила чинність ще до укладення спірного договору. Крім цього, підписанням спірного договору позивач засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, передбачені ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», ч.4 ст.6, ч.2, 3 ст.9 Закону України «Про споживче кредитування», та їх зміст, а також про всі інші умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Наведеним спростовуються доводи позивача про те, що на час укладання Договору в нього була відсутня інформація щодо умов кредитування та сукупної вартості кредиту. Згідно зі ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». До договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. За змістом положень статті 230 ЦК України наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману, тобто, в даному випадку позивач. Разом з тим, позивачем не надано жодних доказів того, що кредитний договір містить несправедливі умови, які всупереч принципу добросовісності має наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків, що завдають шкоди споживачеві. В свою чергу, відповідачем у повному обсязі було надано інформацію позивачу стосовно умов кредитування, зазначених у договорі. Жодних переконливих та істотних доводів щодо несправедливості умов кредитного договору, існування суттєвого дисбалансу між договірними правами і обов`язками сторін на шкоду споживачеві, позивачем не наведено. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed