Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-17 00:00:00

10.11.2017р. позивач звернувся до суду з позовною заявою до ПСП «ім.Котовського», Капустянської сільської ради Савранського району Одеської області та Відділу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання права власності на земельну частку (пай), обгрунтовуючи вимоги тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] , яка у період з 1967 по 1997 рік працювала в КСП ім.Котовського Неділківської сільської ради Савранського району Одеської області твариноводом, дояркою і різноробочою та мала право на земельну частку (пай), оскільки на момент отримання державного акта на право колективної власності на землю була членом вказаного підприємства. У позовній заяві позивач зазначив, що він є спадкоємцем першої черги за законом та фактично прийняв спадщину померлої матері, але вже після її смерті дізнався, що, незважаючи на те, що вона була членом КСП ім.Котовського, її не внесли до списку осіб, які набувають право на земельну частку (пай), внаслідок чого вона не отримала відповідний сертифікат. На підтвердження своїх вимог, окрім інших доказів, позивач надав до суду копію трудової книжки колгоспника № [NUMBER] , заповненої 10.05.1968р., на ім`я « [PERSON] » (мовою оригіналу російською), що належала його матері. Позивач неодноразово уточнював свої вимоги та остаточно просив суд встановити факт, що надана ним як доказ трудова книжка, належить його померлій матері [PERSON] , а також визнати за ним право на отримання земельної частки (паю) розміром 8,9 умовних кадастрових гектарів із земель колишнього КСП «ім.Котовського» Капустянської сільської ради Савранського району Одеської області в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] його матері [PERSON] (а.с.156-167, 201-207). Ухвалою Савранського районного суду Одеської області від 29.12.2021р. було задоволено клопотання представника позивача про заміну первісних відповідачів на належного відповідача Савранську селищну раду Одеської області (а.с.212). 18.05.2022р. від відповідача до суду надійшов відзив на позов, у якому він вказав, що померла [PERSON] за життя не вживала заходів щодо отримання права на земельну частку (пай), незважаючи на те, що інформація про розпаювання земель колишнього КСП «ім.Котовського» була загальновідомим фактом та постійно висвітлювалась в засобах масової інформації. Також, відповідач вважає, що позивач не надав переконливих доказів, які б підтверджували членство [PERSON] в КСП «ім.Котовського» на момент передачі землі в колективну власність цьому підприємству. Крім того, відповідач зазначив, що позивачем пропущено строк, в межах якого особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права (а.с.231-233). В судовому засіданні позивач вимоги підтримав, просив їх задовольнити та пояснив, що за життя його мати неодноразово відвідувала сільську раду з метою включення її до списку, доданого до державного акта, але так і не вирішила цього питання, а спадщину після смерті матері він не прийняв, оскільки на той час в нього не було для цього достатньо грошей. Крім того, в судовому засіданні позивач підтвердив, що на час відкриття спадщини після смерті матері він постійно разом з нею не проживав. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, дійшов такого висновку. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11.03.1979р., матір`ю позивача є « [PERSON] » (мовою оригіналу російською) (а.с.8). З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 26.05.2007р. Виконкомом Капустянської сільської ради Савранського району Одеської області, вбачається, що [PERSON] померла [INFO] у віці 58 років (а.с.9). Спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 16.01.2018р. №50567032 (а.с.29). В матеріалах справи є копія трудової книжки, власником якої значиться « [PERSON] » (мовою оригіналу російською), №114, заповненої 10.05.1968р., на першій сторінці якої вказано, що місцем її заповнення є колгосп «ім.Котовського» Неділківської сільської ради Савранського району Одеської області. У вказаній трудовій книжці є відмітки про те, що у період з 1967 по 1997 рік [PERSON] працювала твариноводом, дояркою і різноробочою (а.с.10-11). Згідно довідки Капустянської сільської ради Савранського району Одеської області від 07.11.2016р. №158 [PERSON] було видано сертифікат на право власності на майновий пай ОС №008258 на суму 9688 грн. (а.с.16). Суд зазначає, що в матеріалах справи копія вказаного сертифікату відсутня, не має також відомостей про дату його видачі. Разом з цим, в матеріалах справи є відзив на позов, надісланий до суду Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області 01.02.2018р. за №9-15-0.61-1349/2-18, в якому є інформація про те, що КСП «ім.Котовського» був виданий державний акт на право колективної власності на землю серії ОД-21 №0038, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №12 від 16.08.1995р. на загальну площу 2929га, а відповідно до книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) [PERSON] такий сертифікат не отримала (а.с.36-40). Копія вказаного державного акта на право колективної власності на землю в матеріалах справи відсутня. У 1993 році колгосп «ім.Котовського» реорганізовано в КСП «ім.Котовського», а у 2000 році утворено ПСП «ім.Котовського», яке є його правонаступником, що підтверджується архівною довідкою Савранської районної державної адміністрації Одеської області (а.с.223). Те, що правонаступником КСП «ім.Котовського» є ПСП «ім.Котовського», підтверджується також довідкою від 28.03.2017р. №20 за підписом директора цього підприємства [PERSON] (а.с.17). Як вбачається з довідки від 28.03.2017р. №19, виданої дирекцією ПСП «ім.Котовського», у списках до державного акту на право колективної власності на землю [PERSON] відсутня (а.с.18). Згідно довідки Капустянської сільської ради Савранського району Одеської області від 06.10.2020р. №146 [PERSON] проживала та постійно була зареєстрована в с.Капустянка по день своєї смерті [INFO] , а на момент її смерті за даною адресою був зареєстрований та проживав [PERSON] , який вів з померлою спільне господарство (а.с.178). Суд критично оцінює інформацію, викладену у вказаній довідці, оскільки згідно пояснень позивача, наданих ним у судовому засіданні, він не проживав постійно разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому ця довідка не може бути беззаперечним доказом того, що вони проживали разом на час відкриття спадщини. Частиною 1 ст.81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи , доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 цієї статті). Відповідно до ч.1 ст.76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 89 цього Кодексу передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частиною 1\~ст.1\~Закону України\~«Про порядок\~виділення в\~натурі (на\~місцевості)\~земельних ділянок\~власникам земельних\~часток (паїв)»\~передбачено,\~що право\~на земельну\~частку (пай)\~мають: колишні\~члени колективних\~сільськогосподарських підприємств,\~сільськогосподарських кооперативів,\~сільськогосподарських акціонерних\~товариств,\~у тому\~числі створених\~на базі\~радгоспів та\~інших державних\~сільськогосподарських підприємств,\~а також\~пенсіонери з\~їх числа,\~які отримали\~сертифікати на\~право на\~земельну частку\~(пай)\~у встановленому\~законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Відповідно до\~ст.2\~цього Закону\~основним документом,\~що посвідчує\~право на\~земельну частку\~(пай),\~є сертифікат\~на право\~на земельну\~частку (пай),\~виданий районною\~(міською)\~державною адміністрацією. Документами,\~що посвідчують\~право на\~земельну частку\~(пай),\~також є: свідоцтво\~про право\~на спадщину; посвідчені\~у встановленому\~законом порядку\~договори купівлі-продажу,\~дарування,\~міни,\~до яких\~додається сертифікат\~на право\~на земельну\~частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно з п.2 Указу Президента\~України №720/95\~від 08.08.1995р.\~«Про порядок\~паювання земель,\~переданих у\~колективну власність\~сільськогосподарським підприємствам\~і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. За змістом ст.22 та 23\~ЗК України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України, Указу Президента України від 08.08.1995р. №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Судом встановлено, що мати позивача [PERSON] померла [INFO] , а розпаювання земель КСП «ім.Котовського» проводилось на підставі державного акта на право колективної власності на землю серії ОД-21 №0038, виданого у 1995 році, однак, до списку, що додається до вказаного державного акта [PERSON] включено не було і відсутні докази того, що вона отримала сертифікат на право на земельну частку (пай), тобто вона не мала документів, які посвідчують її право на земельну частку (пай) відповідно до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Крім того, в матеріалах справи відсутні підтверджені відомості про те, які саме дії за життя вчиняла [PERSON] для набуття права на земельну частку (пай). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки право на спірну земельну частку (пай) у спадкодавця [PERSON] не виникло, воно не може увійти до складу спадщини. Крім того, всупереч вимог ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України позивачем не доведено факту прийняття ним спадщини після смерті його матері [PERSON] . За таких обставин, суд відмовляє позивачу у визнанні за ним права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. Суд вважає, що вимога позивача про встановлення факту належності наданої ним трудової книжки його померлій матері [PERSON] підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що різниця в написанні імені та по батькові його матері [PERSON] « [PERSON] », що зазначені в трудовій книжці колгоспника № [NUMBER] , яка заповнена 10.05.1968р., колгосп ім.Котовського, сільрада Неділківська, район Савранський, область Одеська, від її імені та по батькові « [PERSON] », вказаних у свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , виданого 26.05.2007р. Виконкомом Капустянської сільської ради Савранського району Одеської області, сталася внаслідок перекладу з російської мови на українську. При вирішенні питання щодо застосування позовної давності, про яку заявлено відповідачем, суд керується вимогами ч.4 ст.263 ЦПК України, відповідно до якої при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, Верховний Суд у постанові від 22.05.2018р. по справі № 369/6892/15-ц дійшов висновку, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. Враховуючи те, що судом не встановлено правових підстав для задоволення позову в частині визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, наслідки спливу строку позовної давності застосуванню не підлягають. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed