Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-24 00:00:00

Позовні вимоги. \~ \~ \~ \~Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення грошових коштів. Свої вимоги мотивувала тим, що між нею та Акціонерним Товариством «Ідея Банк» було укладено кредитний договір. 21 грудня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем було вчинено виконавчий напис, та 29 січня 2018 року, державним виконавцем було відкрито виконавче провадження №55658990 . В рамках виконавчого провадження з позивача було стягнуто 10747,36 гривень на користь AT «Ідея Банк». Однак, 04 жовтня 2021 року Галицьким районним судом міста Львова було винесено рішення, яким визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь AT «Ідея Банк» заборгованості в сумі 10747,36 гривень. Відтак, після визнання рішенням суду виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відпала підстава, на якій відповідач стягнув з [PERSON] грошові кошти. \~ \~ \~ \~Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з AT «Ідея Банк» на її користь грошові кошти у сумі 10747,36 гривень, стягнуті в рамках виконавчого провадження № 55658990. Рух справи в суді. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 28 лютого 2022 року відкрито провадження по справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання. Позиція сторін по справі. Позивач в судове засідання для розгляду справи не з`явився, подав клопотання про здійснення розгляду без його участі. Відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, подав до суду відзив, з якого вбачається наступне. Стягнення грошових коштів з позивача відбувалося в рамках виконавчого провадження згідно виконавчого напису, який був вчинений для стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором, тобто на підставі існуючих між сторонами договірних відносин зобов`язального характеру. Оскільки даний кредитний договір не було визнано судом недійсним або неукладеним, він є чинним. Вказане виключає можливість застосування ст. 1212 ЦК України. Виходячи з вищевикладеного, позовні вимоги в частині повернення коштів, отриманих банком в межах виконання виконавчого напису, задоволенню не підлягають. Звернув увагу суду на те, що встановлення відсутності будь-якої заборгованості за кредитним договором виходить за межі доказування в межах заявлених позовних вимог. Додатково вказав, що оскільки органом ДВС здійснювалось стягнення кредитної заборгованості, з суми стягнення ним відраховувалось компенсація витрат за виконавчого провадження, виконавчий збір та винагорода державного виконавця. Тобто AT «Ідея Банк» не отримував грошові кошти в розмірі 10 747, 36 грн. в рахунок погашення кредитної заборгованості за вказаний у звіті про здійснені відрахування та виплати, а лише 9607,77 грн. Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі. Треті особи по справі будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи свого представника до суду не направили. Письмових пояснень по справі не надали. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Встановлені судом фактичні обставини справи. Судом було встановлено, що 02 червня 2016 року, між [PERSON] та Акціонерним Товариством «Ідея Банк» було укладено кредитний договір №Z06.195.72293. 21грудня 2017 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем було вчинено виконавчий напис №2436 у зв`язку із боргом за кредитним договором, укладеним між мною [PERSON] та Акціонерним Товариством «Ідея Банк» і запропоновано задовольнити вимоги кредитора у розмірі 79305,13 гривень. 29 січня 2018 року, державним виконавцем Березанського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Миколаївській області Осадчою Анастасією Сергіївною на підставі виконавчого напису №2436 було відкрито виконавче провадження №55658990 . В рамках виконавчого провадження № 55658990 з позивача було стягнуто 10747,36 гривень на користь AT «Ідея Банк». Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 04 жовтня 2021 року (справа №461/5111/21), позовну заяву [PERSON] до Акціонерного товариства «Ідея Банк», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова Олега Миколайовича, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задоволено повністю. Визнано виконавчий напис вчинений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколаєвичем від 21 грудня 2017 року зареєстрований у реєстрі за № 2436 про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного Товариства «ІДЕЯ БАНК» заборгованості у загальному розмірі 79305,13 грн. таким, що не підлягає виконанню. Мотиви прийняття рішення судом. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, виконавчий напис було визнано таким, що не підлягає виконанню в судовому порядку, тому грошові кошти що отримав відповідач є безпідставно набутими. Так, [PERSON] звернулась до суду з позовом до АТ «Ідея Банк», про стягнення безпідставно набутих грошових коштів в розмірі 10 747, 36 грн. В той же час, судом було встановлено, що відповідач не отримував в рахунок погашення кредитної заборгованості вказаної суми, а отримав лише 9607,77грн. (що підтверджується випискою по рахунку позивача зробленою за період з 02.06.2016 по 17.04.2022). Відтак, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, та стягнення з відповідача 9607,77 грн. на користь позивача. Судові витрати по справі. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що судом позовні вимоги було задоволено частково, суд приходить до переконання, що такі підлягають до часткового стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Щодо прохання [PERSON] стягнути з відповідача судові витрати за правову допомогу в розмірі 5000 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, позивачем було долучено до матеріалів справи лише договір про надання правової допомоги. В той же час, [PERSON] не було надано ні розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, ні квитанції про оплату витрат на правову допомогу, ні акту приймання передачі виконаних робіт. Тобто, прохання стягнення з відповідача на її користь витрат на правову допомогу не підтверджено жодними належними та допустимими доказами, а відтак до задоволення не підлягають.

Outcome: approved