Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою, вимоги за якою збільшила в процесі розгляду справи та в якій просила визнати спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок та дві земельні ділянки, які придбані сторонами в період шлюбу. Просить визнати за нею право власності на ѕ частини житлового будинку та кожної із земельних ділянок. Свої вимоги мотивувала тим, що між нею та відповідачем 07 листопада 2009 року укладений шлюб зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану по Знам`янському району Знам`янського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області. Шлюб розірваний рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 вересня 2019 року. У шлюбі в них народилися дві доньки - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після розлучення діти проживають разом з позивачем. В період шлюбу подружжям за рахунок спільних коштів [INFO] придбано житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку кадастровий номер 3522281500:51:000:0166 розташовану за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,2500 га. у межах згідно з планом; та земельну ділянку кадастровий номер 3522281500:51:000:0167 розташовану за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0500 га. у межах згідно з планом. Оскільки майно придбане сторонами в період шлюбу та належить їм як подружжю на праві спільної сумісної власності, враховуючи те, що діти проживають разом із позивачем, вона просить визнати за нею право власності на ѕ частини спільного майна, а саме будинку та двох земельних ділянок. Відповідач надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні вимог позивача про визнання за нею право власності на нерухоме майно в розмірі ѕ частини. Вказав, що все набуте під час подружнього життя майно є спільною сумісною власністю сторін. Він звертався до позивача із пропозицією вирішити дане питання мирним шляхом та розділити зазначене майно порівну, виходячи з презумпції рівності часток та норм діючого законодавства. Жодних передумов, які б вказували на те, що він не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дітей, або ж пошкодив спільне майно, не має. Зі своєї заробітної плати він в добровільному порядку сплачує аліменти на утримання дітей, про що надав копії квитанцій про перерахування коштів. Також заперечив проти стягнення з нього судових витрат та витрат з надання правової допомоги, так як вимоги є необґрунтованими та суперечать нормам діючого законодавства. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином в попередніх судових засівданнях просила суд збільшити частку у спільному майні враховуючи інтереси дитини, представник підтримав вимоги позову та просить їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, просив суд задовольнити позов в розмірі половини спільного майна, аліменти він платить , підстав збільшення частки у спільному майні подружжя немає. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 вересня 2019 року, яке набрало законної сили 08.10.2019. У шлюбі в них народилися дві доньки - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після розлучення діти проживають разом з матір`ю. Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 27 квітня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Знам`янського районного нотаріального округу Кіровоградської області Тепляковим В.М., зареєстрований в реєстрі за №271, [PERSON] прийняв у власність житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями, розташований за адресою [ADDRESS] . Пункт 1.4 договору свідчить про те, що купівля будинку вчинена за письмовою згодою дружини покупця [PERSON] , що підтверджується її заявою, справжність підпису на якій підтверджена нотаріусом. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27 квітня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Знам`янського районного нотаріального округу Кіровоградської області Тепляковим В.М., зареєстрований в реєстрі за №277, [PERSON] прийняв у власність земельну ділянку розташовану за адресою [ADDRESS] , для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3522281500:51:000:0167. Пункт 1.4 договору свідчить про те, що купівля земельної ділянки вчинена за письмовою згодою дружини покупця [PERSON] , що підтверджується її заявою, справжність підпису на якій підтверджена нотаріусом. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27 квітня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Знам`янського районного нотаріального округу Кіровоградської області Тепляковим В.М., зареєстрований в реєстрі за №274, [PERSON] прийняв у власність земельну ділянку розташовану за адресою [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3522281500:51:000:0166. Пункт 1.4 договору свідчить про те, що купівля земельної ділянки вчинена за письмовою згодою дружини покупця [PERSON] , що підтверджується її заявою, справжність підпису на якій підтверджена нотаріусом. Відповідно до довідки про доходи №333 від 18.10.2021 та копій дублікатів квитанцій про сплату аліментів по догляду за дітьми, [PERSON] щомісяця в добровільному поряду сплачував аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей. За ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. Право власності та інші речові права на нерухомі речі (земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення), обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (частина перша статті 182 ЦК України, пункт 1 частини першої статті 4, частина перша статті 5 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Таким чином, не підлягає задоволенню вимога позивача про визнання спільною сумісною власністю подружжя придбане в період шлюбу майно, на яке діє презумпція спільності права власності. Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що спірне майно, а саме: житловий будинок та дві земельні ділянки, розташовані за адресою (з урахуванням змін) [ADDRESS] , сторонами придбані за час перебування у шлюбі, а відтак, таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними. Позивач обґрунтовує свої вимоги в частині збільшення частки спільної сумісної власності подружжя при поділі майна тим, що діти проживають разом з нею. Відповідно до частин 2 та 3 ст. 70 СК України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. В судовому засіданні встановлено, що діти проживають разом із позивачем, відповідач в добровільному порядку сплачує аліменти щомісяця на утримання дітей в розмірі 4020,10 грн., який визначив самостійно, спір щодо розміру аліментів між сторонами відсутній. Позивачем не доведено, що розмір аліментів не достатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. На підставі викладеного суд встановив, що вищезазначене майно являється об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто власністю сторін по справі, так як придбане ними за час перебування в зареєстрованому шлюбі, тому являється спільною частковою власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними. Позивач не довела обставин для можливості суду відступити від засади рівності часток подружжя. Тому суд вважає частково задовольнити вимоги позову та визначити за позивачем право власності на 1/2 частину спільно набутого в період шлюбу нерухомого майна. Згідно з п. 1 ч. 3, ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з матеріалів справи, повноваження представника позивача адвоката Урсаленка О.М. підтверджуються договором про надання правової допомоги №107 від 17.07.2021 та свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю. На підтвердження наданих адвокатом послуг надано розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу як додаток до договору та квитанцію про сплату гонорару в сумі 5000 гривень. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на правову допомогу в розмірі 5000 гривень. Відповідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений судовий збір та повернути позивачеві зайво сплачений. На підставі викладеного та

Outcome: partial