Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі ? АТ «Акцент-Банк») звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором б/н від 15 квітня 2019 року станом на 10 вересня 2021 року у сумі 29 934,98 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 20 426,06 грн та заборгованості по відсоткам у сумі 9 508,92 грн. Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 16 лютого 2022 року у справі №536/1785/21 відмовлено у задоволенні позовних вимог АТ «Акцент-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 22 лютого 2022 року надійшла до Кременчуцького районного суду Полтавської області заява представника відповідача адвоката Шевцової Л. В. про ухвалення додаткового рішення у справі №536/1785/21 про стягнення з АТ «Акцент-Банк» на користь відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6 500,00 грн, до якої додано розрахунки суми фіксованого гонорару за надання правової допомоги у справі №536/1785/21 та квитанції на сплату гонорара адвокату. В судове засіданні представник позивача АТ «Акцент-Банк» не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним, причини неявки суду невідомі. Представник відповідача Шевцова Л. В. в судове засіданні не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просить повністю задовольнити заяву про ухвалення додаткового рішення. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, надані докази понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Як убачається із матеріалів справи у відзиві на позовну заяву представник відповідача адвокат Гузь Т. О. просила стягнути з позивача витрати на правову допомогу, при цьому у заяві зазначила попередній розрахунок суми таких у сумі 7 000,00 грн. До відзиву додано Витяг з угоди на представництво інтересів у цивільній справі №1065145 від 29 жовтня 2021 року, копію ордеру на надання правничої допомоги та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Гузь Т. О. Крім того у матеріалах справи наявний Витяг з угоди на представництво інтересів у цивільній справі №1038737 від 29 жовтня 2011 року щодо представництва інтересів відповідача адвокатом Шевцовою Л. В. та копія ордеру на надання правничої допомоги і свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. У судовому засіданні 16 лютого 2022 року представником відповідача Шевцовою Л. В. було заявлено усне клопотання про надання доказів щодо понесених витрат відповідачем на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Відповідно до частини 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України (далі ? ЦПК України) розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача у п`ятиденний термін направлено до суду заяву про ухвалення додаткового рішення у цій справі про стягнення з позивача на користь [PERSON] судових витрат на правову допомогу у сумі 6 500,00 грн. До заяви додано розрахунки суми фіксованого гонорару за надання правової допомоги у справі №536/1785/21 та квитанції на сплату гонорара адвокату. Однак, відповідно до частини 9 статті 83 ЦПК України копії доказів, що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Аналіз зазначених матеріалів справи не підтверджує дотримання представником відповідача установленого процесуальним законом порядку пред`явлення до відшкодування відповідних судових витрат, зокрема, надіслання (надання) відповідних доказів позивачу. Ураховуючи, що до заяви представника відповідача Шевцової Л. В. про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на правову допомогу не додано підтвердження надсилання (надання) копії таких доказів іншим учасникам справи, суд не може брати їх до уваги під час розгляду цієї заяви. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі №323/642/20. З огляду на викладене, суд вирішує питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу за наявними матеріалами справи. Згідно із частиною першою статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. У частині першій статті 59 Конституції України закріплено право кожного на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. За змістом статті 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. З огляду на зазначене, положеннями Цивільного процесуального кодексу України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи. Подібні правові висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Договір про надання правової допомоги ? домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»). За змістом частини 3 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що надання адвокатом правничої допомоги в порядку представництва у суді здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Як убачається із матеріалів справи, разом із відзивом на позовну заяву представником відповідача Гузь Т. О. на підтвердження понесених відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу до суду надано Витяг з угоди на представництво інтересів у цивільній справі №1065145 від 29 жовтня 2021 року адвокатом Гузь Т. О., ордер на надання правничої допомоги та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. Разом з цим у матеріалах справи наявний Витяг з угоди на представництво інтересів у цивільній справі №1038737 від 29 жовтня 2011 року щодо представництва інтересів відповідача адвокатом Шевцовою Л. В. та ордер на надання правничої допомоги і свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Змістом витягів вказаних угод на представництво інтересів у цивільній справі передбачено лише об`єм повноважень адвоката на представництво інтересів [PERSON] , зокрема, такі як: має право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії з документів, долучених до справи, одержувати копії рішень, ухвал, брати участь у судових засіданнях тощо. Суд зауважує, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Однак, договори про надання правової допомоги, укладені між відповідачем та адвокатом Гузь Т. О. та/або адвокатом Шевцова Л. В. у матеріалах справи відсутні, як і інші докази, які б підтверджували документально витрати на правову допомогу,понесені відповідачем. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви представника відповідача про стягнення з позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката у сумі 6 500,00 грн, оскільки в порушення положень статті 137 ЦПК України представниками відповідача не додано доказів, які підтверджують здійснення таких витрат.

Outcome: dismissed