Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-05 00:00:00

15 листопада 2021 року вказана позовна заява надійшла до суду. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 11 вересня 2021 року від приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шуляченка Миколи Борисовича нею було отримано постанову про відкриття виконавчого провадження №66665978 від 01.09.2021 року, постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 01.09.2021 року та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 01.09.2021 року. Із постанови про відкриття виконавчого провадження їй стало відомо, що виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого напису №61211, виданого 11.06.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON]. 23.09.2021 року поштовим зв`язком вона звернулася до приватного нотаріуса [PERSON] з заявою про надання їй документів, на підставі яких нотаріусом було видано вказаний виконавчий напис, в тому числі кредитний договір, однак конверт з зазначеною їй заявою нотаріусу вручений не був, а повернувся за зворотною адресою. Тому вона ознайомилась з матеріалами виконавчого провадження, які містяться в автоматизованій системі виконавчого провадження, та з`ясувала, що 11.06.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] вчинено виконавчий напис №61211 про стягнення з неї, як боржника за Кредитним договором №1162252 від 20.10.2020 року, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №1-26/04/2021 від 26.04.2021 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №1-26/04/2021 від 26.04.2021 року є Товариство з обмеженою відповідальністю ТОВ «ФК АЙКОНС» на користь ТОВ «ФК АЙКОНС» заборгованості за кредитним договором в сумі 19680 грн. та плати за вчинення виконавчого напису в сумі 1200 грн., а всього про стягнення 20880 грн. Згідно з п.3 Глави 16 розділу ІІ Порядку, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. Постановою КМУ від 26.11.2014 року №662 внесено зміни до переліку шляхом доповнення його другим пунктом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин», яким передбачалось право нотаріуса видавати виконавчі написи на підставі кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року було залишено без змін, а постанова Київського апеляційного адміністративного суду набрала законної сили. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 було відмовлено в задоволенні заяви ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року. Тому, на думку позивача, на момент вчинення спірного виконавчого напису - 11.06.2021 року, до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, не входили кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Оспорюваний виконавчий напис було вчинено нотаріусом в період часу, коли законодавством не було передбачено можливості вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, який не був нотаріально посвідчений, а тому позивач вважає, що на момент вчинення виконавчого напису приватний нотаріус керувався нечинними положеннями нормативно-правового акту, у зв`язку з чим виконавчий напис було вчинено у порушення вимог законодавства. Крім того, у виконавчому написі не зазначено, коли саме настав строк платежу по кредитному договору, а також не вказано, які платежі вона нібито прострочила та чим це підтверджується. Також, перед вчиненням виконавчого напису, стягувач зобов`язаний був на адресу боржника надіслати письмове повідомлення про порушення зобов`язання, однак вона не отримувала від відповідача жодного письмового повідомлення про порушення зобов`язання. Тому позивач просила визнати виконавчий напис від 11.06.2021 року №61211 таким, що не підлягає виконанню, та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 грн. Ухвалою від 19.11.2021 року позовна заява прийнята судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивач в судове засідання не з`явилась, однак у позовній заяві просила розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує /а.с.2-15/. Тому розгляд справи проведено у відсутність позивача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Представнику відповідача ТОВ «ФК АЙКОНС» судом неодноразово надсилалися судові повістки про виклик до суду як за юридичною адресою, в порядку, передбаченому п.1 ч.7 ст.128 ЦПК України, так і за повідомленою ним приватному виконавцю фактичною адресою, однак до суду повернулися конверти з довідками «Укрпошти» «адресат відсутній за вказаною адресою /а.с.73, 74, 75, 76/. При цьому ч.1 ст.131 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, представник відповідача вважається належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, однак в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Тому суд визнає причини його неявки в судове засідання неповажними і тому, відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, справа розглянута у відсутність представника відповідача. Третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватному нотаріусу Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] направлялася судова повістка про виклик в судове засідання за адресою розташування робочого місця нотаріуса, в порядку, передбаченому п.1 ч.7 ст.128 ЦПК України, однак до суду повернувся конверт з довідкою Укрпошти: «адресат відсутній за вказаною адресою» /а.с.42/. При цьому, за інформацією, наданою Управлінням нотаріату Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Міністерства юстиції України, свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 07.11.2005 року за №6014 на ім`я [PERSON] анульовано згідно з наказом Міністерства юстиції України від 01.11.2021 року №3897/5 /а.с.78/. За інформацією, наявною у відкритому доступі в Єдиному реєстрі нотаріусів, відомості щодо приватного нотаріуса [PERSON] не знайдено /а.с.44/. При цьому ч.1 ст.131 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору вважається належним чином повідомленою про день та час розгляду справи, однак в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Тому суд визнає причини неявки третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] неповажними і тому, відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, справа розглянута у її відсутність. Дослідивши докази по справі, суд прийшов до такого. Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 11.06.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] вчинено виконавчий напис №61211 про стягнення з [PERSON] , як боржника за Кредитним договором №1162252 від 20.10.2020 року, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №1-26/04/2021 від 26.04.2021 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №1-26/04/2021 від 26.04.2021 року є Товариство з обмеженою відповідальністю ТОВ «ФК АЙКОНС» на користь ТОВ «ФК АЙКОНС» заборгованості за кредитним договором в сумі 19680 грн. та плати за вчинення виконавчого напису в сумі 1200 грн., а всього про стягнення 20880 грн. /а.с.19/. На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шуляченком Миколою Борисовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №66665978 від 01.09.2021 року /а.с.27-28/. Позивач зверталась до приватного нотаріуса [PERSON] з заявою про надання документів, на підставі яких було вчинено вищевказаний виконавчий напис, зокрема, копії кредитного договору /а.с.23-25/, однак відповіді не отримала. За клопотанням позивача, 18.01.2022 року судом була постановлена ухвала про витребування доказів, а саме про витребування з Київського обласного державного нотаріального архіву копії кредитного договору, на підставі якого було вчинено вищевказаний виконавчий напис, однак на виконання вказаної ухвали з Київського обласного державного нотаріального архіву було отримано повідомлення про те, що документи приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Крисюк О.В. проходять звірку, акт приймання-передавання не підписано, фонд не сформовано /а.с.66/. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (надалі - «Порядок»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону) і правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів визначене Главою 14 Закону та Главою 16 розділу II Порядку. Так, згідно зі статтею 87 Закону, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку. 26.11.2014 р. Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Таким чином, нотаріус мав право вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості. Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року було залишено без змін, а постанова Київського апеляційного адміністративного суду набрала законної сили. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 було відмовлено в задоволенні заяви ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року. Таким чином, на час вчинення оспорюваного виконавчого напису - 11.06.2021 року Перелік передбачав можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору, до якого мають надаватися документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання (п.1 Переліку), однак, як вбачається з оспорюваного виконавчого напису, відомості про нотаріальне посвідчення укладеного між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та позивачем кредитного договору №1162252 від 20.10.2020 року, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, у виконавчому написі відсутні, а докази його нотаріального посвідчення відповідачем в порушення ст.81 ЦПК України суду не надані, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем відповідних документів, за якими стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така ж позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 12.03.2020 року по справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19): оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічна позиція закріплена в постанові ВС від 15.04.2020 року № 158/2157/17. На підставі вище зазначеного, суд приходить до висновку, що на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису нотаріусом не було дотримано вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України щодо вчинення виконавчого напису нотаріуса лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача. Так як позов задоволено повністю, то з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору у сумі 908 грн. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то згідно з ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. У відповідності до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Так, між адвокатом Гагарським А.П. та Пахомі О.В. укладено договір про надання правової допомоги №1 від 15.09.2021 року, за яким адвокат зобов`язався надати Клієнту правову допомогу, а клієнт зобов`язалася сплатити адвокату гонорар в розмірі, погодженому сторонами в додаткових угодах до даного договору /а.с.29-32, 50/. Додатковою угодою №1 до договору про надання правової допомоги №1 від 15.09.2021 року встановлено, що сторони домовились про те, що гонорар адвоката є фіксованим та становить 2000 грн. (п.2 додаткової угоди). При цьому, згідно з п.4 додаткової угоди, оплата послуг адвоката здійснюється після набрання законної сили рішенням суду в даній справі /а.с.33/. Згідно з актом виконаних робіт (наданих послуг) від 01.10.2021 року, сторони підтвердили, що відповідно до Договору про надання правової допомоги від 15.09.2021 року №1 та додаткової угоди до нього від 15.09.2021 року №1, необхідні юридичні послуги надані в повному обсязі, претензій та зауважень щодо наданої правової допомоги у Клієнта немає /а.с.34-35/. Вищевказані витрати на правову допомогу, суд визнає судовими витратами на професійну правничу допомогу, які були необхідними для забезпечення розгляду вказаної справи, а також співмірними зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також значенням справи для сторони, а тому вказані витрати підлягають розподілу між сторонами та, оскільки позов задоволено повністю, стягненню з відповідача. Таким чином, загальний розмір судових витрат, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає: 2908 грн. (з них: судові витрати по сплаті судового збору - 908 грн; судові витрати на професійну правничу допомогу - 2000 грн.)

Outcome: approved