Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-18 00:00:00

В лютому 2022 року [PERSON] звернувся до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Мотивуючи свою заяву тим, що працював в шкідливих умовах на різних посадах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на професійне захворювання Висновком МСЕК від 18.02.2021 року йому первинно встановлено 30 % втрати професійної працездатності з 15.02.2021 року БЕЗСТРОКОВО, без встановлення групи інвалідності. Згідно рекомендацій МСЕК він потребує забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення. В подальшому, через погане самопочуття повторно пройшов медичний огляд, яким Висновком МСЕК від 08.02.2022 року було встановлено 65% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності - з 07.02.2022 року БЕЗСТРОКОВО. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я та став інвалідом третьої групи. Моральна шкода проявляється в тому, що він постійно відчуває біль, задишку при мінімальному фізичному навантаженні, приступоподібний кашель, важкість у грудній клітці, щоденні приступи задухи, періодичний головний біль, запаморочення, зниження слуху на обидва вуха, загальну слабкість. В результаті професійного захворювання був порушений його звичайний спосіб життя, він постійно змушений звертатися до лікарів. Розмір моральної шкоди оцінює в сумі 234 000 гривень, яку просив стягнути з відповідача. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.02.2022 року позовну заяву прийнято до свого провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі доказами. Представник відповідача адвокат Овчинніков Б.С. скористався правом надання письмових пояснень, у яких просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначили, що позивач свідомо обрав роботу у важких та шкідливих умовах праці, розуміючи наслідки від цього, але обираючи певні пільги. Сума заявлених вимог щодо відшкодування моральної шкоди є значно завищеною і необґрунтованою. Вказали, що положеннями Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» ( далі Закон № 466) внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23.05.2020 року). Оскільки заявлена сума позивачем складає 234\~000 грн., що значно перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року та вказану сума підлягає стягненню з урахуванням податків і зборів фізичних осіб. До суду надійшло клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи на іншу дату, посилаючись на те, що на території України введено воєнний стан. Суд звертає увагу, що справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Законом України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року № 389-VIII, будь-яких обмежень у здійсненні правосуддя не встановлено. З огляду на це суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, призначеної до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно положень до ст.ст.15,16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантованост.124 Конституції України. Статтею 89 ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] працює на підприємстві відповідача на різних посадах в період з 01.01.1999 року по 08.07.2020 року, звільнений за власним бажанням 08.07.2020 року у зв`язку з виходом на пенсію на підставі ст.. 38 КЗпП, що підтверджується копією трудової книги позивача (а.с.34-42). Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 10 лютого 2021 року встановлено причини виникнення професійного захворювання, а саме робота у цеху в умовах впливу шкідливих факторів протягом 19 років 02 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, а саме: 1. пил переважно фібро генної дії: пил з вмістом кристалічного кремнію діоксину до 70% в повітрі робочої зони в 3, 27 рази перевищує ГДК; шум: еквівалентний рівень шуму на 6дБА перевищує граничнодопустимий рівень ( 86дБА при ГДР 80 дБА). Особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи є [PERSON] , порушивши ст. 14 ЗУ «Про охорону праці» , ЗУ «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» (а.с. 23-26). Висновком МСЕК від 18.02.2021 року [PERSON] первинно встановлено 30 % професійної працездатності, без встановлення групи інвалідності, з 15.02.2021 року БЕЗСТРОКОВО ( а.с. 27). При переогляді 08.02.2022 року [PERSON] визначено 65% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності, з 07 лютого 2022 року по БЕЗСТРОКОВО ( а.с. 28-29). З наведеного вбачається, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки підставою виникнення професійного захворювання у позивача слугувало саме виконання ним трудових обов`язків значний період на підприємстві відповідача , а отже наявні у зв`язку з цим підстави, передбачені\~ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Статтею 3 Конституції України\~встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті\~43, частина 1 статті\~46 Конституції України\~передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до\~статті 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.\~ Статтею 173 КЗпП України\~закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Частинами 1,3 статті 13\~Закону України\~«Про охорону\~праці» визначено: роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України\~передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень\~ст. 237-1 КЗпП України\~відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки\~статтею 237-1 КЗпП України\~їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Суд відхиляє заперечення відповідача в тій частині, що позивач при прийнятті на роботу був попереджений про шкідливі умови праці, а також недоведеність факту завдання моральної шкоди, оскільки судом встановлено наявність у позивача професійного захворювання, що об`єктивно призвело до моральних страждань. Доводи представника відповідача щодо відсутності доказів вини підприємства суд також не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обґрунтовані правові підстави для покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди роботодавцем своєму працівнику, що отримав професійне захворювання. Обговорюючи розмір\~відшкодування моральної\~шкоди,\~суд виходить\~з меж\~позовних вимог\~та доводів\~позовної заяви,\~тяжкості наслідків,\~які настали\~в здоров`ї\~позивачки,\~незворотності змін\~її здоров`я,\~розміру втрати\~працездатності,\~постійний характер\~страждань,\~а саме\~біль,\~проходження періодичного\~лікування,\~що вносить\~істотні вимушені\~зміни у\~життєвих стосунках,\~виходячи із\~засад розумності\~та справедливості,\~з урахуванням\~ступеню втрати\~професійної працездатності\~-\~65\~%,\~встановленням третьої\~групи інвалідності\~-\~БЕЗСТРОКОВО,\~період роботи\~у відповідача\~на протязі\~значного часу\~в умовах\~впливу шкідливих\~факторів,\~трудову діяльність\~в умовах\~шкідливих факторів\~і на\~іншому підприємстві,\~суд вважає\~необхідним визначити\~розмір компенсації\~в сумі\~150\~000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Щодо посилань на оподаткування суми моральної шкоди суд звертаю увагу, що чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13-ц (провадження № 61-14316св18). Стосовно питання про судові витрати суд зазначає наступне. Позивача згідно п.2 ч.1ст.5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у сумі 1 500 гривень.

Outcome: partial