Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

[PERSON] , звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що 01.03.1997 року між ним та відповідачкою укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Тересвянської селищної ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом №17. У шлюбі в них народилося двоє дітей: син [PERSON] [INFO] , та донька [PERSON] [INFO] . Зазначає, що більше трьох років вони з дружиною проживають в одному будинку, проте в різних кімнатах, спілкуються виключно з питань, щодо виховання та утримання дітей. Не мають спільних інтересів, бюджету, спільного господарства не ведуть. Стверджує що збереження сімї є неможливим та недоцільним. Діти вже дорослі, син [PERSON] повнолітній, дочці [PERSON] виповнилось 15 років, вона проживає з матір`ю, спору щодо їх місця проживання немає. Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 04.05.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтимав та просив задовольнити. Пояснив, що збереження сім`ї є неможливим, оскільки його жінка [PERSON] знайшла іншого чоловіка, з яким живе більше року. Майнового спору та спору щодо виховання дітей між ними на час розгляду справи про розірвання шлюбу не виникає. Просив не надавати строк для примирення та шлюб укладений з позивачкою, розірвати. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленою про час, дату та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася та подала заяву до суду в якій просить справу розглядати за її відсутності, проти позову не заперечує, просить не надавати строк для примирення, адже також бажає розлучитись з позивачем [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 01.03.1997 року між сторонами укладено шлюб, що стверджується свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER] від 04.04.2019 року зареєстрованим Виконавчим комітетом Тересвянської селищної ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом № 17. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] [INFO] та доньку [PERSON] [INFO] . Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося. Про це свідчать ті обставини, що вони сімейних стосунків не підтримують та разом не проживають більше року, позивач наполягає на розірванні шлюбу, про що зазначає у позовній заяві, відповідачка вимоги позивача визнає, примирення не бажає. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони втратили почуття поваги, любові і довіри один до одного. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу з відповідачкою, яка просить шлюб розірвати, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, які свідчать про тривалу відсутність між сторонами сімейних відносин, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, їх сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Позовних вимог щодо утримання та порядку виховання дитини, поділу спільного майна сторін не заявлено. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає до стягнення сплачений останнім судовий збір у сумі 992,40 грн.

Outcome: approved