Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-16 00:00:00

Позивач фізична\~особа-підприємець\~ [PERSON] \~пред`явила до\~суду позов\~до відповідача\~ [PERSON] ,\~у якому\~просить стягнути\~із [PERSON] \~на його\~користь майнову\~шкоду у\~розмірі 200000\~гривень в\~порядку регресу.\~В обґрунтування\~заявлених позовних\~вимог покликається\~на те,\~що відповідач\~ [PERSON] \~перебуває у\~трудових відносинах\~із фізичною\~особою-підприємцем\~ [PERSON] .\~Згідно із\~Наказом №23/01-19\~від 23.01.2019\~року «Про\~прийняття на\~роботу»,\~ [PERSON] \~прийнятий на\~роботу з\~24\~січня 2019\~року на\~посаду водія\~автобуса.\~23\~листопада 2019\~року близько\~06\~години 55\~хвилин на\~перехресті проспект\~Степана Бандери\~ -\~вулиця Коновальця,\~вулиця Слівенська\~на регульованому\~сигналом світлофора\~пішохідному переході\~трапилась дорожньо-транспортна\~пригода за\~участю автобуса\~«ЗАЗ I-VAN\~А07А2»,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] ,\~яким керував\~ [PERSON] \~та пішохода\~ [PERSON] . В результаті\~даної ДТП\~пішохід [PERSON] \~отримала тілесні\~ушкодження у\~вигляді травми\~голови у\~вигляді відкритої\~черепно-мозкової\~травми з\~переломами кісток\~склепіння та\~основи черепа\~(лінійний\~перелом лівої\~тім`яної\~кістки,\~який поширюється\~на ліву\~скроневу кістку\~та на\~ліве велике\~крило клиноподібної\~кістки),\~лицевого черепа\~(перелом\~передньої та\~латеральної стінок\~лівої верхньощелепної\~пазухи однойменної\~кістки,\~дуги лівої\~виличної кістки),\~що супроводжувалися\~забиттям скроневої\~частки лівої\~півкулі головного\~мозку та\~набряком його\~речовини,\~розвитком «малої»\~субдуральної гематоми\~скроневої частки\~лівої півкулі\~головного мозку\~із компресійно-дислокаційним\~синдромом,\~закритої травми\~грудної клітки\~у вигляді\~забиття правої\~легені з\~розвитком правобічного\~«малого» гемотораксу,\~закритої травми\~живота із\~заочеревинною гематомою\~з проявами\~внутрішньої кровотечі,\~які належать\~до тяжких\~тілесних ушкоджень. Вироком Тернопільського\~міськрайонного суду\~Тернопільської області\~від 11\~грудня 2020\~року у\~справі №607/1925/20,\~ [PERSON] визнано\~винним у\~вчиненні злочину,\~передбаченому ч.\~1\~ст.\~286\~КК України\~та призначено\~йому покарання\~у виді\~позбавлення волі\~строком три\~роки без\~позбавлення права\~керувати транспортними\~засобами.\~Згідно ст.\~75\~КК України\~ [PERSON] звільнити\~від відбування\~основного покарання\~з випробуванням\~з іспитовим\~строком два\~роки.\~Згідно ст.\~76\~КК України\~зобов`язано\~ [PERSON] періодично\~з`являтися для\~реєстрації до\~уповноваженого органу\~з питань\~пробації,\~повідомляти уповноважений\~орган з\~питань пробації\~про зміну\~місця проживання\~та роботи.\~Заявлений цивільний\~позов потерпілої\~ [PERSON] задоволено,\~стягнуто з\~ФОП [PERSON] \~в користь\~потерпілої двісті\~тисяч гривень\~завданої моральної\~шкоди.\~Стягнуто з\~засудженого [PERSON] \~в користь\~держави процесуальні\~витрати на\~загальну суму\~5\~338,34\~гривень.\~26\~травня 2021\~року згідно\~із ухвалою\~Тернопільського апеляційного\~суду у\~справі №607/1925/20,\~апеляційну скаргу\~представника цивільного\~відповідача Задорожного\~І.М.\~залишено без\~задоволення,\~а вирок\~Тернопільського міськрайонного\~суду Тернопільської\~області від\~11\~грудня 2020\~року відносно\~ [PERSON] \~-\~без змін.\~При цьому,\~27\~січня 2021\~року Тернопільським\~міським відділом\~державної виконавчої\~служби Південно-Західного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Івано-Франківськ)\~відкрито виконавче\~провадження за\~№64289113,\~щодо виконання\~виконавчого листа\~№607/1925/20,\~виданого 18.01.2021\~року Тернопільським\~міськрайонним судом\~Тернопільської області,\~про стягнення\~з ФОП\~ [PERSON] в\~користь потерпілої\~ [PERSON] 200\~000\~гривень завданої\~моральної шкоди.\~Вказаний розмір\~завданої моральної\~шкоди у\~сумі 200000\~гривень сплачений\~позивачем ФОП\~ [PERSON] \~на користь\~потерпілої у\~повному обсязі.\~Відповідно до\~Постанови Відділу\~державної виконавчої\~служби у\~місті Тернополі\~Південно-Західного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Івано-Франківськ)\~від 19\~серпня 2021\~року про\~закінчення виконавчого\~провадження ВП\~№64289113,\~виконавче провадження\~з примусового\~виконання виконавчого\~листа №607/1925/20,\~виданого 18.01.2021\~року Тернопільським\~міськрайонним судом\~Тернопільської області,\~про стягнення\~з ФОП\~ [PERSON] в\~користь потерпілої\~ [PERSON] 200\~00\~ гривень\~завданої моральної\~шкоди,\~закінчено на\~підставі п.\~9\~ч.\~1\~ст.\~39\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження»,\~у зв`язку\~із стягненням\~заборгованості у\~повному обсязі.\~З цих\~підстав позивач вважає,\~що оскільки він\~відшкодував шкоду,\~ завдану\~його працівником під час\~виконання трудових\~обов`язків,\~отже він\~має право\~зворотної вимоги\~(регресу)\~до винної\~особи відповідача\~ [PERSON] відповідно до частин 1,2 ст. 130 КЗпП України, а тому просить позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 листопада 2021 року провадження у зазначеній справі було відкрите, та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Відзиву на позов від відповідача [PERSON] до суду не надходило. Позивач фізична особа-підприємець [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак його представник адвокат Кметик В.Я. подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, згідно якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, не заперечив щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не подавав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник відповідача був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, повторно не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву, а представник позивача не заперечив проти заочного вирішення справи. Судом установлено: 23 листопада 2019 року близько 06 години 55 хвилин водій [PERSON] , керуючи технічно справним автобусом «ЗАЗ I-VAN А07А2», реєстраційний номер [NUMBER] , рухався крайньою лівою смугою руху проспекту С. Бандери м. Тернополя в напрямку вул. Руська, наближаючись до регульованого перехрестя проспект Степана Бандери - вулиця Коновальця, вулиця Слівенська, на якому [PERSON] необхідно було виконати поворот ліворуч на вул. Слівенську. Під час руху [PERSON] не був достатньо уважний, не стежив належно за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, чим порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3.(б) ПДР України. В цей час на вказаному перехресті, на регульований сигналом світлофора пішохідний перехід, який встановлений на вул. Слівенській та позначено знаками 5.35.1 та 5.35.2 ПДР України, а також дорожньою розміткою 1.42.2 ПДР України, на дозволяючий рух пішоходів зелений сигнал світлофора вийшла [PERSON] , яка перетинала проїзну частину дороги вул. Слівенська в напрямку вул. Руська в спокійному темпі ходьби. Виконуючи поворот ліворуч із проспекту С. Бандери на вул. Слівенську та наближаючись до пішохідного переходу, в межах якого рухалась [PERSON] , водій [PERSON] не вжив своєчасно заходів до зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу аж до повної зупинки, щоб дати дорогу пішоходу [PERSON] , а допустив наїзд на неї передньою правою частиною автобуса «ЗАЗ I-VAN А07А2» р.н. [NUMBER] , чим порушив вимоги п.п. 16.2, 18.2 ПДР України. В результаті даної ДТП пішохід [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді травми голови у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з переломами кісток склепіння та основи черепа (лінійний перелом лівої тім`яної кістки, який поширюється на ліву скроневу кістку та на ліве велике крило клиноподібної кістки), лицевого черепа (перелом передньої та латеральної стінок лівої верхньощелепної пазухи однойменної кістки, дуги лівої виличної кістки), що супроводжувалися забиттям скроневої частки лівої півкулі головного мозку та набряком його речовини, розвитком «малої» субдуральної гематоми скроневої частки лівої півкулі головного мозку із компресійно-дислокаційним синдромом, закритої травми грудної клітки у вигляді забиття правої легені з розвитком правобічного «малого» гемотораксу, закритої травми живота із заочеревинною гематомою з проявами внутрішньої кровотечі, які належать до тяжких тілесних ушкоджень. Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 грудня 2020 року у справі №607/1925/20, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком три роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. Згідно ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки. Згідно ст. 76 КК України зобов`язано [PERSON] періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи. Заявлений цивільний позов потерпілої [PERSON] задоволено, стягнуто з ФОП [PERSON] в користь потерпілої двісті тисяч гривень завданої моральної шкоди. Стягнуто з засудженого [PERSON] в користь держави процесуальні витрати на загальну суму 5 338,34 гривень. Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 26 травня 2021 року вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 грудня 2020 року залишено без змін. На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] перебував у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем [PERSON] , працюючи на посаді водія автобуса у ФОП [PERSON] , що підтверджується Наказом №23/01-19 «Про прийняття на роботу» від 23 січня 2019 року (а.с.14). Згідно п. 5.3. Посадової інструкції водія автотранспортних засобів, водій несе відповідальність за заподіяння матеріальної шкоди у межах, визначених діючим трудовим, кримінальним і цивільним законодавством. Відповідач [PERSON] \~ознайомлений із\~вимогами про\~покладення на\~нього відповідальності\~за заподіяння\~матеріальної шкоди під час виконання ним трудових обов`язків, що стверджується проставленим ним підписом у Посадовій інструкції водія автотранспортних засобів від 24 січня 2019 року (а.с. 15-16). 27 січня 2021 року старшим державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Кузь Т.С. відкрито виконавче провадження ВП №64289113 з примусового виконання виконавчого листа №607/1925/20, виданого 18 січня 2021 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, про стягнення з ФОП [PERSON] в користь потерпілої [PERSON] 200 000 гривень завданої моральної шкоди. Позивачем ФОП\~ [PERSON] сплачено\~на користь потерпілої [PERSON] 200000 гривень завданої моральної шкоди, що підтверджується Довідкою АТ «Укрсиббанк» від 18 серпня 2021 року (а.с.18). 19 серпня 2021 року головним державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Семенчук К.І. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №64289113 з примусового виконання виконавчого листа №607/1925/20, виданого 18 січня 2021 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, про стягнення з ФОП [PERSON] в користь потерпілої [PERSON] 200 000 гривень завданої моральної шкоди, оскільки кошти надійшли на депозитний рахунок Відділу та перераховані стягувачу. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Тобто за наявності вини працівника юридичної особи у завданні шкоди фізичній особі, і в разі, якщо така шкода завдана під час виконання трудових (службових) обов`язків, така шкода має бути відшкодована працедавцем. За змістом ч. 1 ст. 3 Кодексу законів про працю України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю. Розмір і\~порядок відшкодування\~спричиненої майнової\~шкоди працівником\~врегульовано спеціальними\~законами,\~а саме\~Главою IX Кодексу законів про працю України, якою передбачено гарантії при покладенні на працівників матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, установі організації. Виходячи зі\~змісту вищезазначеного\~глави Кодексу законів про працю України, межі матеріальної відповідальності працівників диференціюються залежно від форми вини працівника, характеру допущеного ним порушення обов`язків, виду майна, якому заподіяна шкода, і трудової функції, що виконується працівником. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК). Відтак,\~на час\~скоєння ДТП автобус «ЗАЗ\~I-VAN\~А07А2»,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] ,\~яким керував\~ [PERSON] \~належав позивачу,\~а відповідач\~перебував з\~позивачем у трудових відносинах, а тому, відповідно до ст. 1191 ЦК України після відшкодування позивачем шкоди у розмірі 200\~000 гривень на користь потерпілої [PERSON] у позивача виникло право зворотної вимоги до відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. Згідно з п.3 ч.1 ст.134 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Відтак, оскільки позивач ФОП [PERSON] здійснив відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача [PERSON] під час виконання ним трудових обов`язків, суд висновку про те, що позивач набув право зворотної вимоги (регресу) до відповідача. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем [PERSON] не надано суду жодних належних та допустимих доказів на спростування викладених у позові обставин. Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до переконання що позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом стягнення із [PERSON] на користь фізичної особи-підприємця [PERSON] грошові кошти у сумі 200 000 гривень в рахунок відшкодування майнової шкоди в порядку регресу. На підставі наведеного та

Outcome: approved