Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом та просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 23 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., зареєстрований в реєстрі за № 217368, щодо стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ" заборгованості за Кредитним договором № 108/ЕМК/42/2007/980 від 26 липня 2007 року в розмірі 32915 грн 04 коп. Також просить стягнути із відповідача на свою користь судовий збір в розмірі 992 грн 40 коп та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн 00 коп. Посилається на те, що про існування вищезазначеного виконавчого напису він дізнався при отримання від приватного виконавця постанови про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню вищезазначеного виконавчого напису. Зазначає, що дійсно у липні 2007 року між ним та ВАТ КБ «Надра» був укладений кредитний договір № 108/ЕМК/42/2007/980. Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2011 року було частково задоволено позов ВАТ КБ «Надра» до нього про стягнення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором в розмірі 19160 грн 38 коп. та судового збору в розмірі 391 грн 60 коп. Дана сума заборгованості була ним сплачена в повному обсязі. Договірних зобов`язань з Товариством з обмеженою відповідальністю «Брайт інвестмент», яке набуло право вимоги за вищезазначеним кредитним договором, позивач не мав. Нотаріусом було допущено вчинення виконавчого напису без доказів, що підтверджують безспірність заборгованості та факт настання кінцевого терміну виконання зобов`язання. Крім того, стягувачем не прийнято до уваги, що відповідачем була сплачена заборгованість за даним кредитним договором у жовтні 2013 року.. Ухвалою від 15 березня 2022 року було відкрито провадження по даній справі і справу ухвалено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Ухвалою від 15 березня 2022 року (а.с.78) було замінено неналежного відповідача (ТОВ «"БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ") на належного - Товариство з обмеженою відповідальністю «ХОРН ХОФ ІНВЕСТ». Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за його клопотанням, яке він може подати в строк для подання відзиву на позов. У встановлений судом строк відповідачем, який належним чином повідомлений про розгляд справи, що підтверджується поштовим повідомленням, не надано відзиву на позов, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до ч.2 ст.191 ЦПК України Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Судом встановлено наступне. 26 липня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» та відповідачем [PERSON] був укладений Кредитний договір № 108/ЕМК/42/2007/980 (а.с.11-12). Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2011 року (а.с.13) було частково задоволено позов ВАТ «КБ «Надра» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та ухвалено стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором № 108/ЕМК/42/2007/980 від 26 липня 2007 року в розмірі 19160 грн 38 коп. та судові витрати в розмірі 391 грн 60 коп. 23 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. було вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 217368, про стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ" заборгованості за Кредитним договором № 108/ЕМК/42/2007/980 від 26 липня 2007 року (а.с.6). Із вищезазначеного виконавчого напису вбачається, що право вимоги за Кредитним договором № 108/ЕМК/42/2007/980 від 26 липня 2007 року перейшло від ПАТ КБ`Надра» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на підставі Договору № GL48N718070_blank про відступлення прав вимоги від 05 серпня 2020 року, в подальшому - до Товариства з обмеженою відповідальністю "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ" на підставі Договору № GL48N718070_blank_01 про відступлення прав вимоги від 30 вересня 2020 року. ТОВ "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ" звернулося до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Канцедала О.О. із заявою про примусове виконання вищезазначеного виконавчого напису (а.с.14-15). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Канцедала О.О. від 25 листопада 2021 року було відкрито виконавче провадження № 67662468 по примусовому виконанню вищезазначеного виконавчого напису (а.с.8-9). Як вбачається із копії супровідного листа № 33670 від 25 листопада 2021 року приватного виконавця виконавчого округу Київської області Канцедала О.О. (а.с.7) копія вищезазначеної постанови була направлена на адресу позивача. Згідно копії Договору № 1801/К-1 від 18 січня 2022 року та додатку до нього (а.с.71-73) право вимоги за Кредитним договором № 108/ЕМК/42/2007/980 від 26 липня 2007 року перейшло від ТОВ "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ" до Товариства з обмеженою відповідальністю «ХОРН ХОФ ІНВЕСТ». Крім того, на підтвердження виконання своїх зобов`язань за Кредитним договором № 108/ЕМК/42/2007/980 від 26 липня 2007 року, позивачем були подані квитанції на загальну суму 18551 грн 98 коп. Суд приймає до уваги усі подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 50 3акону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 87 Закону України «Про нотаріат»). Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Як вбачається із правових позицій Верховного Суду, викладених у постанові від 22 березня 2021 року по справі № 653/4444/17, суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічна правова позиція Великої Палати Верховного Суду у подібних правовідносинах викладена у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18), від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19), від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19). Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Зміст виконавчого напису повинен відповідати вимогам статті 89 Закону України «Про нотаріат». Вчинення виконавчого напису здійснюється в порядку, передбаченому главою 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (далі - Порядок), затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року . Згідно із Порядком, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій мають бути зазначені необхідні відомості про стягувана та боржника; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 3акону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України, зокрема Порядом вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5. Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, що врегульовано підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку. Згідно з підпунктами 1.1., 1.2. пункту 1, підпунктами 3.1., 3.5. пункту 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №862/20084/14, про визнання нечинним і скасування п.1 та п.2 Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014, визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє у попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі, зазначена постанова набула законної сили. Тобто, виконавчий напис, вчинений на непосвідченому нотаріально кредитному договорі має визнаватися таким, що не підлягає виконанню. Зважаючи на зазначене, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у своїй Постанові по справі 910/13233/17 від 29 січня 2019 року. Судом встановлено, що підставою для вчинення оспорюваного виконавчого напису є Кредитний договір № 108/ЕМК/42/2007/980 від 26 липня 2007 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» та відповідачем [PERSON] на суму 20000 грн 00 коп. Доказів того, що даний кредитний договір було посвідчено нотаріально, суду не надано. Крім того, матеріали справи не містять доказів щодо вручення позивачу вимоги про порушення кредитних зобов`язань та пропозиції ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Таким чином, у нотаріуса були відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів; при вчиненні оспорюваного виконавчого напису нотаріус не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Суд критично відноситься до пояснень позивача щодо здійснення повного погашення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором, оскільки належних доказів на підтвердження цього суду надано не було. Подані позивачем квитанції підтверджують часткове погашення позивачем заборгованості за кредитним договором, доказів же повного її погашення суду подано не було. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, з підстав недотримання нотаріусом законодавчо встановлених вимог щодо вчинення виконавчого напису. Крім того, позивач просить стягнути із відповідача судовий збір в розмірі 992 грн 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн 00 коп. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. В силу ч. 1 та ч. 3 ст. 134 цього Кодексу, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. З практики Верховного Суду вбачається, що склад та розмір витрат на правничу допомогу входить до предмета доказування у справі. Доказування суми витрат, яка підлягає відшкодуванню, ґрунтується на письмових доказах. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу, та вказала, що на підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат. Представником позивача подано всі необхідні докази на підтвердження здійснення позивачем витрат на правничу допомогу, тому такі вимоги підлягають задоволенню. В силу ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню із відповідача на користь позивача. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 18, 630, 638, 1054, 1055 ЦК України, ст. ст.50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат»,

Outcome: approved