Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-01 00:00:00

28 грудня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «ТехНова» засобами поштового зв`язку звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01 січня 2018 року до 01 листопада 2021 року в сумі 17000 грн., три проценти річних у сумі 1482 грн. 71 коп. та втрати від інфляційних процесів у сумі 3601 грн. 40 коп. Обгрунтовано позов тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «ТехНова» надає населенню м. Чернігова послуги з теплопостачання у вигляді централізованого гарячого водопостачання і централізованого опалення. Відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та є споживачем послуг, які надає позивач. Однак, у порушення вимог чинного законодавства відповідач своєчасно не здійснював оплату за надані послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка ним в добровільному порядку не погашена, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 січня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу в задоволенні позову. Зокрема, у відзиві на позов відповідач зазначив, що він є сумлінним платником комунальних послуг. За період з жовтня 2017 року по січень 2018 року позивачем безпідставно нараховано борг в сумі 24280 грн. 80 коп. Крім того, зазначені у квитанціях за жовтень 2017 року - січень 2018 року до сплати кошти за послуги з централізованого опалення в декілька разів перевищують звичайні. При цьому, будь-яких змін в опалювальній площі квартири не відбувалось, тарифи не змінювались, погодні умови суттєво також не змінювались. З цього питання відповідач неодноразово звертався до позивача щодо надання обґрунтування нарахування платежів в телефонному режимі та в письмовій формі, проте жодної відповіді позивачем надано не було. Також, надсилався адвокатський запит ще 26 серпня 2021 року, на який відповіді отримано не було. Не зважаючи на наявність спору про право, позивачем було отримано судовий наказ від 06 листопада 2020 року про стягнення заборгованості за період з грудня 2017 року по вересень 2020 року. До суми боргу за вказаний період додано борг в сумі 2571 грн. 10 коп., що утворився до грудня 2017 року. Тобто спірні правовідносини виникли ще в жовтні 2017 року. Саме за безпідставно нараховані зі значним завищенням послуги з централізованого опалення за жовтень 2017 року - січень 2018 року відповідач відмовився платити, що призвело до виникнення заборгованості. Крім того, нарахована заборгованість за період з жовтня 2017 року до 30 грудня 2018 року не може бути стягнута, у зв`язку зі спливом позовної давності. За розрахунком позивача станом на 01 жовтня 2020 року борг складає 11513 грн. 98 коп. (розрахунок, що додавався до заяви про видачу судового наказу), а станом на 01 грудня 2021 року - дана сума станом на грудень 2018 року чомусь склала 7051 грн. 86 коп. Тобто розрахунок навмисно здійснено з метою перенесення основного боргу на більш ближчий період в межах строків позовної давності. Також, неправильно розраховано три відсотки річних та інфляційні втрати, оскільки розрахунок починається з 01 грудня 2018 року. Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «ТехНова» подало відповідь на відзив, в якій вказало, що вимоги, заявлені в позовній заяві стосуються заборгованості, яка виникла в період з 01 січня 2018 року до 01 листопада 2021 року, а тому період з жовтня 2017 року до січня 2018 року, на який посилається відповідач у відзиві, виходить за межі заявлених позовних вимог та не стосується предмету спору. Крім того, адвокатський запит від 26 серпня 2021 року до позивача не надходив, інформація в журналі вхідної кореспонденції відсутня, докази його направлення на адресу позивача відповідачем не надані. У багатоквартирному будинку [ADDRESS] з 01 вересня 2011 року встановлено загальнобудинковий прилад обліку теплової енергії. Нарахування за послугу з централізованого опалення квартири [ADDRESS] у період з 01 січня 2018 року до 22 січня 2018 року проводилось виключно в порядку, вставленому чинним законодавством, зокрема, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. 23 січня 2018 року у квартирі відповідача було встановлено квартирний прилад обліку теплової енергії, тому в період з 23 січня 2018 року до 01 листопада 2021 року нарахування вартості послуг з централізованого опалення здійснювалось згідно показань квартирного приладу обліку теплової енергії та з урахуванням витрат теплової енергії на опалення місць загального користування будинку. Крім того, твердження відповідача щодо перенесення заборгованості на більш ближчий період в межах позовної давності є безпідставним. Щомісячні нарахування за отримані послуги проводились відповідно до показників приладу облікової теплової енергії, переданих споживачем, а тому перенесення заборгованості на більш ближчий період не можливе та не проводилось. При зарахуванні оплат відповідача на погашення заборгованості минулого періоду здійснювалось без жодних порушень. Також, разом з відповіддю на відзив позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01 січня 2019 року до 01 листопада 2021 року в сумі 9948 грн. 14 коп., три проценти річних у сумі 390 грн. 23 коп. та втрати від інфляційних процесів у сумі 987 грн. 24 коп. Відповідач подав заперечення, в якому просить відмовити позивачу в задоволенні позову. Зокрема, зазначає, що в заяві про уточнення позовних вимог позивач не пояснює, яким чином з`явилася вказана сума заборгованості. Також, розрахунок, наданий до позовної заяви та розрахунок, наданий до заяви про видачу судового наказу, що була подана раніше, відрізняються. Наданий до позову розрахунок містить дані за період з грудня 2017 року до жовтня 2020 року. Тому, посилання позивача на те, що вимоги ставляться щодо періоду з 01 січня 2019 року до 01 листопада 2021 року не грунтуються на доданих матеріалах. Вказане дає всі підстави для сумніву в достовірності наданих розрахунків. Дані щодо оплати відповідачем платежів не відповідають роздруківці платежів відповідача на рахунок позивача, а позивачем не доведено достатніми та належними доказами існування боргу відповідача та не доведено суму заборгованості. У судовому засіданні представник позивача підтримала уточнені позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити позивачу в задоволенні позову з підстав, викладених в заявах по суті справи. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «ТехНова» надає населенню м. Чернігова послуги з теплопостачання у вигляді централізованого гарячого водопостачання і централізованого опалення. Багатоквартирний будинок [ADDRESS] централізовано забезпечується послугою з опалення та гарячого водопостачання. [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS] та є споживачем послуг, які надає позивач. Надання послуг з централізованого опалення здійснювалося безперебійно протягом опалювального сезону. Від`єднання житлового приміщення відповідача від системи централізованого опалення будинку в установленому законом порядку не проводилося. Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VІІІ. Зокрема, цей Закон регулює відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Так, згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 зазначеного Закону до комунальних послуг належать, зокрема, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг (частина перша статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, зокрема, що споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок індивідуального споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Також, пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV (який регулював спірні відносини до вступу в силу Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VІІІ) було передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно із частиною першою статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Частиною 7 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV (який регулював спірні відносини до вступу в силу Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VІІІ) було визначено, що договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячї води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. Відповідно до частин п`ятої, сьомої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 21 липня 2005 року № 630, які були чинними на час виникнення спірних відносин, було встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Згідно із пунктом 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 21 липня 2005 року № 630, які були чинними на час виникнення спірних відносин, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на споживачів покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг. Частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини третьої статті 510 Цивільного кодексу України якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позивачем надавалися відповідачу послуги з централізованого опалення. Однак, відповідач свої зобов`язання щодо оплати наданих послуг своєчасно та в повному обсязі не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість за період з 01 січня 2019 року до 01 листопада 2021 року в сумі 9948 грн. 14 коп., що підтверджується розрахунком (а.с. 8). Належних та допустимих доказів, які б спростовували розмір заборгованості, відповідачем суду не надано. Доводи представника відповідача про те, що розрахунки заборгованості, надані позивачем до заяви про видачу судового наказу та до позовної заяви, відрізняються і в них не співпадає, зокрема, сальдо (наприклад, станом на грудень 2018 року), а тому є підстави сумніватися в достовірності поданого розрахунку та сумі заборгованості, суд не може взяти до уваги, оскільки після видачі судового наказу (06 листопада 2020 року) відповідач вносив плату, яка перевищувала нарахування за відповідний місяць без зазначення періоду, за який вносяться кошти на оплату послуг, у зв`язку з чим позивач зараховував кошти, які перевищували суму нарахувань за відповідний місяць на погашення заборгованості за минулі періоди, при цьому змінювалося і сальдо, яке вказане у розрахунку, наданому вже до позовної заяви, яка подана 28 грудня 2021 року. Разом з тим, представник відповідача у судовому засіданні підтвердив, що в розрахунку позивача співпадають всі суми, що сплачувалися відповідачем за спірний період. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із частиною першою статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із частиною другою статті 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. За таких обставин, оскільки відповідачем було порушено зобов`язання щодо обов`язкової оплати в установлені строки наданих позивачем послуг, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з централізованого опалення підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 Цивільного кодексу України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. За таких обставин, суд також знаходить підстави для стягнення з відповідача втрат від інфляції та 3% річних, як це передбачено статтею 625 Цивільного кодексу України. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 18 березня 2019 року в справі № 210/5796/16-ц (провадження № 61-1647св17) та інших. Крім того, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved