Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

09 липня 2021 року представник позивачів [PERSON] та [PERSON] засобами поштового зв`язку направив до суду позовну заяву до відповідача АТ «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, яка надійшла до суду 21 липня 2021 року. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2021 року позов було прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2022 року АТ «Українська залізниця» у задоволенні клопотання про зупинення провадження по справі було відмовлено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2022 року підготовче провадження було закрито і призначено справу до судового розгляду. Позивачі у своєму позові посилалися на те, що 19 березня 2018 року внаслідок наїзду поїзду № 8602 на 184 км. перегону Горяїнове-Діївка ДН-1 Дніпро помер [PERSON] 19 березня 2018 року за даним фактом було внесено відомості до ЄРДР за № 12018042010000098. Постановою слідчого ВП № 1 Дніпровського ВП ГУНП у Дніпропетровській області від 24 травня 2018 року кримінальне провадження № 12018042010000098 від 19 березня 2018 року закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю складу кримінального правопорушення. Власником поїзду № 8602 є відповідач, АТ «Українська залізниця», машиніст потягу - [PERSON] є працівником відповідача. Позивач [PERSON] є сином [PERSON] , померлого [INFO] . Внаслідок смерті батька позбавлений можливості отримувати допомогу та підтримку батька, належне виховання, матеріальну допомогу. У нього з`явилися додаткові обов`язки по відношенню до своєї матері, оскільки вона потребує більше уваги, турботи, догляду і допомоги. Він перебував на утриманні свого батька. На теперішній час є студентом денної форми навчання Дніпровського державного аграрно-економічного університету та потребує матеріальної і моральної підтримки батька. Просив суд стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 300 000 грн. Позивач [PERSON] перебувала із [PERSON] , померлим [INFO] , у зареєстрованому шлюбі. Вона проживає у приватному будинку і вимушена утримувати будинок. Померлий [PERSON] працював майстром по ремонту автомобілів, отримував стабільний дохід, забезпечував родину. У зв`язку із його смертю [PERSON] позбавлена підтримки чоловіка, втратила можливість сімейного святкування подій і свят та залишилася вдовою. Таким чином, позивачі втратили найближчу людину та позбавлені підтримки батька та чоловіка. Позивачі отримували матеріальну допомогу і підтримку від померлого [PERSON] , його смерть змінила їх життя та зруйнувала життєві зв`язки. Просила стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 300 000 грн. Позивачі у своїх заявах до суду просили справу розглянути за їх відсутності, позовні вимоги просили задовольнити у повному обсязі. Відповідач АТ «Українська залізниця» у відзиві на позовну заяву, посилався на те, що [INFO] внаслідок наїзду поїзду № 8602 на 184 км. перегону Горяїнове-Діївка ДН-1 Дніпро помер [PERSON] . За даним фактом 19 березня 2018 року було внесено відомості до ЄРДР за № 12018042010000098. Постановою слідчого ВП № 1 Дніпровського ВП ГУНП у Дніпропетровській області від 24 травня 2018 року кримінальне провадження № 12018042010000098 від 19 березня 2018 року закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю складу кримінального правопорушення. Власником поїзду, який здійснив наїзд, є відповідача, а машиніст, який ним керував, станом на дату наїзду, був працівником відповідача та виконував свої трудові обов`язки. Діяльність, пов`язана з використання транспортних засобів, механізмів та обладнання, є джерелом підвищеної небезпеки. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеню вини потерпілого, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено. [PERSON] , померлий [INFO] , порушив правила безпеки громадян на залізничному транспорті, оскільки не впевнився у відсутності поїзда, не стежив за звуковими сигналами, при наближенні поїзда не зупинився поза межами небезпечної зони, наблизившись до залізничної колії 5 метрів. Крім того, [PERSON] перед нещасним випадком вживав алкогольні напої. Обґрунтування розміру моральної шкоди зводиться до втрати матеріальної підтримки від померлого [PERSON] , що не має нічого спільного з моральною шкодою. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 08 квітня 2000 року [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб (а.с. 11), від якого мають повнолітнього сина, [PERSON] (а.с. 12). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 10). Причиною смерті [PERSON] , померлого [INFO] , є сумісна тупа травма тіла, спричинена наїздом тепловозу Д 380-3 на 184 км. залізничного перегону станції Діївка-Горяїнове, відомості про що 19 березня 2018 року було внесено до ЄРДР за № 12018042010000098. При судово-токсикологічному дослідженні крові трупа [PERSON] виявлено вміст етилового спирту у концентрації 1,09 ‰, що було встановлено у ході досудового розслідування (а.с. 6-9). Постановою слідчого СВ ВП на станції № 1 Дніпровського ВП ГУНП у Дніпропетровській області від 24 травня 2018 року кримінальне провадження № 12018042010000098 від 19 березня 2018 року у зв`язку із відсутністю у діях машиністів дизель поїзду Д 380-3 ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України, було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (а.с. 6-9). Локомотив Д1 № 380 обліковується у виробничому підрозділі локомотивне депо «Дніпро» РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» (а.с. 13). [PERSON] є студентом 2-го курсу Дніпровського державного аграрно-економічного університету інженерно-технологічного факультету державного замовлення (а.с. 17). Положення ч.ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до положень ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до вимог ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п.п. 2.5., 2.6, 2.10., 2.20 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Мінтранспроту України № 54 від 19 лютого 1998 року, пішоходам забороняється: ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м.; проходити по залізничних мостах і тунелях, не обладнаних спеціальними настилами для проходу пішоходів. Згідно з приписами ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Положеннями ст. 1193 ЦК України визначено, що зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (ч. 2 ст. 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Судом встановлено, що причиною смерті [PERSON] , померлого [INFO] , стала сумісна тупа травма тіла, отримана внаслідок залізничної рейкової травми, оскільки він переходив залізничні колії у стані алкогольного сп`яніння, порушивши Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України. Між спричиненням [PERSON] , померлому [INFO] , тілесних ушкоджень і настанням його смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок. Дослідивши докази, суд приходить до висновку, що спричинення шкоди відбулося не з вини відповідача, а через необережність самого потерпілого, що не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише у разі спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди, чого в даному випадку не було. Моральна шкода позивачам завдана смертю їх чоловіка і батька, що спричинило та буде спричиняти протягом усього життя позивачів душевні страждання; відновити становище, яке існувало до смерті [PERSON] у житті позивачів неможливо, тому існують правові підстави для відшкодування їм моральної шкоди. При цьому суд враховує наявний стан алкогольного сп`яніння [PERSON] , померлого [INFO] , під час настання події, яка спричинила його смерть, нехтування ним правилам поведінки безпеки громадян на залізничному транспорті, що свідчить про грубу необережність потерпілого, що тягне за собою зменшення суми відшкодування. Разом з тим, суд враховує, що позивачем [PERSON] не обґрунтовано і не доведено належними доказами, які саме додаткові обов`язки у нього виникли по відношенню до його матері, позивача [PERSON] , зокрема, чим викликана необхідність догляду і допомоги. Також суд критично ставиться до посилань [PERSON] , що зі смертю батька - [PERSON] , він позбавлений можливості отримувати від батька належне виховання, оскільки він є повнолітньою особою, та матеріальну допомогу, тому, що хоч він і є студентом навчального закладу, законодавчо йому надано можливість отримувати пенсію у зв`язку із втратою годувальника. Крім того, він навчається на бюджетній основі (держзамовлення), що передбачає виплату стипендії. Тому, зазначене не може бути обґрунтуванням перенесених ним душевних страждань. З урахуванням роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. За таких обставин, суд виходить із фактичних обставин справи, доказів щодо негативних проявів в психічному стані [PERSON] та перенесених ним моральних страждань, і приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 75 000 грн. Щодо позовних вимог [PERSON] , то нею не обґрунтовано і не доведено належними доказами, що зі смертю її чоловіка, [PERSON] , померлого [INFO] , у неї виникли додаткові обов`язки, та не зазначено, які саме, і по відношенню до кого. Також суд критично оцінює твердження позивача, що вона проживає у приватному будинку і зі смертю чоловіка змушена перекласти на себе догляд за будинком, оскільки утримання будинку у належному стані є обов`язком власника, і жодним чином не може бути пов`язаний з фактом смерті членів сім`ї. Щодо втрати матеріальної підтримки з боку померлого [PERSON] , позивачем не надано до суду доказів, що вона є непрацездатною, або перебувала на утриманні свого чоловіка, та з його смертю втратила джерело існування, що не може бути обґрунтуванням перенесених душевних страждань. Тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] в розмірі 75 000 гривень, оскільки належних доказів негативних проявів у її психічному стані та перенесених нею моральних страждань судові надано не було. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачі були звільнені від сплати судового збору на підставі п. 2 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». Згідно з пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подачу позовної заяви майнового характеру, поданої фізичною особою, становить 1% від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Розмір задоволених позовних вимог становить 150 000 грн. (75 000 грн. + 75 000 грн. = 150 000 грн.) 1% ціни позову становить 1 500 грн. (150 000 грн. / 100% = 1 500 грн. ) Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 500 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: partial