Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з уточненим в подальшому позовом до Канівської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 6 з поглибленим вивченням іноземних мов Канівської міської ради Черкаської області (далі - відповідач 1), Відділу освіти виконавчого комітету Канівської міської ради про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі та зобов`язання виплатити заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що вона працює на посаді прибиральниці службових приміщень в Канівській спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів № 6 з поглибленим вивченням іноземних мов Канівської міської ради Черкаської області. 05.11.2021 Наказом № 58-к з підстав відсутності щеплення COVID-19 її було відсторонено від роботи без збереження заробітної плати. Наказ мотивований тим, що оскільки відсутнє відповідне щеплення, тому відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я України, такі працівники відсторонюються від роботи до моменту здійснення відповідної процедури або надання медичного висновку щодо протипоказань до такого щеплення. 08.11.2021 відповідачем 1 було видано повторно (з аналогічним номером наказу) Наказ № 58-к «Про відсторонення від роботи Лідії Чорнобривець». Вважає дані накази незаконними та такими, що суперечать законодавчим нормам, в тому числі і прийнятим у зв`язку із розповсюдженням хвороби, видані з явним перевищенням службових повноважень та підлягають скасуванню. Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», визначено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліт правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядок встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених вид робіт. Зазначена норма матеріального права містять вичерпний персні обов`язкових захворювань, які на підставі цих норм включені до календар профілактичних щеплень в Україні, а щеплення проти COVID-19 не відноситься до переліку профілактичних та обов`язкових щеплень визначених Законом і не може буї підставою для відсторонення від роботи особи. Їй було вручено повідомлення № 238 від 01.11.2021 «Про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19», згідно якого вона до 05 листопада 2021 року повинна надати документ, який підтверджує наявність профілактичного щеплення або довідку про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затверджених наказом МОЗ від 16 вересня 2021 року, тим самим порушено її право на таємницю про стан її здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при медичному обстеженні. Дорожньою картою з впровадження вакцини від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і проведення масової вакцинації у відповідь на пандемію COVID-19 в Україні у 2021 - 2022 роках, встановлено, що вакцинація від коронавірусної хвороби COVID-19 в Україні буде добровільною для усіх груп населення та професійних груп. Таким чином, не вбачається правових підстав у роботодавця примушувати працівників вакцинуватися від коронавірусної хвороби COVID-19 та/або притягати їх до дисциплінарної відповідальності за відмову вакцинуватися від цієї хвороби. Припинення оплати її праці є прямим порушенням законодавства. Крім того, при винесенні оскаржуваних наказів, відповідачем 1 не було зафіксовано її відмови чи ухилення від здійснення щеплення, а тому є такими, що винесені передчасно. Вважає, що оскільки Законом Україин «Про захист населення від інфекційних хвороб» не встановлено обов`язкового щеплення від COVID-19, а тому підстави для відсторонення її від роботи з цих підстав є незаконним та безпідставним, а наказ підлягає до скасування. Відповідно до довідки про заробітну плату №13 від 31.01.2022, розмір середнього її заробітку за час вимушеного прогулу у період з 08.11.2021 по 01.02.2022 становить 28 652, 80 грн. Просить суд визнати незаконними та скасувати накази Канівської спеціалізованої школи І-Ш ступенів № 6 з поглибленим вивченням іноземних мов Канівської міської ради № 58-К від 05.11.2021 та від 08.11.2021 про відсторонення її від роботи та поновити її на роботі. Зобов`язати відповідачів виплатити невиплачену їй заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи за період з 08.11.2021 по 01.02.2022 у сумі 28652,80 грн. Ухвалою судді від 03.02.2022 позовну заяву було залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. На виконання вище вказаної ухвали, 15.02.2022 позивачем до суду було скеровано позов у новій редакції (а.с.23-27). Ухвалою суду від 16.02.2022 провадження у справі відкрито, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадженні з повідомленням сторін, призначено розгляд справи по суті на 17.03.2022. 11.04.2022 представником відповідача Канівської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 6 з поглибленим вивченням іноземних мов Канівської міської ради Черкаської області - адвокатом Бовшиком М.Ю. подано до cуду відзив на позовну заяву, відповідно до якого у задоволенні позову просить відмовити. Позивача було завчасно повідомлено про відсторонення від роботи з 08.11.2021 у разі ненадання документу, що підтверджує отримання профілактичного щеплення від COVID-19 або довідки про наявність протипоказань для проведення такого щеплення. 05.11.2021 було створено комісію щодо підтвердження документів працівників школи про вакцинацію від COVID-19. 08.11.2021 в приміщенні школи позивачу перед початком виконання трудових обов`язків було запропоновано надати вище вказані документи, на що остання відмовилася, про що було складено відповідний акт. Вважає, що позивач належним чином та завчасно була попереджена про необхідність виконання вимог законодавства, мала достатній час для отримання хоча би однієї дози вакцини та отримання документу, який би підтверджував наявність профілактичного щеплення проти COVID-19, або ж отримати довідку про наявність у неї абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень. Спірним наказом від 08.11.2021 № 58-к позивача було правомірно відсторонено від роботи з 08.11.2021 до моменту усунення обставин, що стали причиною для відсторонення (а.с.56-64). Ухвалою суду від 11.04.2022 задоволено клопотання адвоката Бовшика М.Ю. про поновлення процесуального строку для подання відзиву на позов та прийнято його до розгляду. Ухвалою суду від 11.04.2022 залучено до участі у справі співвідповідача - Відділ освіти виконавчого комітету Канівської міської ради, розгляд справи відкладено на 26.04.2022. 29.04.2022 від представника відповідача Відділу освіти виконавчого комітету Канівської міської ради - адвоката БовшикаМ.Ю. надійшов відзив на позов, відповідно до якого у задоволенні позову просить відмовити з підстав викладених у відзиві на позов відповідача 1. Щодо залучення співвідповідачем Відділу освіти виконавчого комітету Канівської міської ради зазначає, що школа є окремою юридичною особою, не входить до складу та не підпорядковується відділу освіти. Між ними діє договір про надання послуг із ведення бухгалтерського обліку, який не передбачає відповідальність однієї сторони за іншу у відносинах з третіми особами (а.с.92-100). 16.05.2022 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої з відзивом не погодилася, вказала, що відповідно до листа КЦС ВС №3223/0/208-21 від 24.12.2021 у наказі про відсторонення повинно бути зазначено підстави та строк такого відсторонення у відповідності до законодавства. Роботодавцем неправомірно було відсторонено її від роботи, оскільки він не мав належним чином оформленого подання посадової особи державної санітарно-епідеміологічної служби (а.с.122-124). 24.05.2022 від адвоката Бовшика М.Ю. надійшло письмове заперечення відповідно до якого зазначив, що лист Верховного Суду, на який посилається позивач не є нормативно-правовим актом і не може встановлювати правові норми, носить лише інформаційний та рекомендаційних характер. У оскаржуваному наказі вказано, що відсторонення від роботи триватиме до моменту усунення обставин, що стали причиною для відсторонення. Відповідно до ст. 44-3 КУпАП за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачена адміністративна відповідальність на посадових осіб у виді адміністративного стягнення - штрафу у розмірі від 34000,00 грн. до 170000,00 грн. Крім того, представником відповідачів надано копію наказу директора школи №72-к від 30.12.2021 «Про скасування наказу», зі змісту якого вбачається, що з метою виправлення технічної помилки, у зв`язку з допущенням якої невірно вказано дату видачі наказу, оскаржуваний наказ від 05.11.2021 №58-к «Про відсторонення від роботи Лідії Чорнобривець» скасовано (а.с.140-147). У зв`язку з чим, ухвалою суду від 06.06.2022 провадження у справі в частині позовної вимоги про визнання незаконним та скасування наказу Канівської спеціалізованої школи І-Ш ступенів № 6 з поглибленим вивченням іноземних мов Канівської міської ради № 58-к від 05.11.2021 «Про відсторонення від роботи Лідії Чорнобривець» закрито. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Бланар В.М. у судове засідання не з`явилися, позивачем скеровано до суду заяву про розгляд справи без її участі та участі її адвоката, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити (а.с.78,132). Представник відповідачів - Канівської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 6 з поглибленим вивченням іноземних мов Канівської міської ради Черкаської області та Відділу освіти виконавчого комітету Канівської міської ради - адвокат Бовшик М.Ю. у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, на підставі наявних матеріалів (а.с.77, 131). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши усі наявні матеріали справи, встановивши наявність обставин, яким обґрунтовуються позовні вимоги, визнавши щодо виниклих правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовані ці правовідносини, приходить до наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивача [PERSON] з 31.05.2002 переведено на постійне місце роботи техпрацівницею Спеціалізованої школи №6 з поглибленим вивченням іноземних мов м. Канева, назву якої змінено на Канівська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 6 з поглибленим вивченням іноземних мов Канівської міської ради Черкаської області, що підтверджується записом у трудовій книжці серії [NUMBER] від 18.04.2000 (а.с.32,33). Відповідно до повідомлення директора Канівської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 6 з поглибленим вивченням іноземних мов Канівської міської ради Черкаської області від 22.10.2021 № 219, працівників школи, зокрема позивача [PERSON] , повідомлено про те, що відповідно до ч.2 ст. 12 Закону №1645 працівники, які відмовилися або ухилилися від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку встановленому законом, відстороняються від виконання видів робіт. Відсторонення передбачає, що працівник не працює, а отже не отримує зарплату. Крім того не передбачено збереження середнього заробітку у період відсторонення, проте трудові відносини з ними не розриваються і за ними зберігається місце роботи (а.с.65,66). З повідомлення директора Канівської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 6 з поглибленим вивченням іноземних мов Канівської міської ради Черкаської області від 01.11.2021 № 238 вбачається, що адміністрацією школи повідомлено [PERSON] про те, що з 08.11.2021 на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, щеплення від COVID-19 обов`язкове для працівників закладів освіти. Також повідомлено про надання до 05.11.2021 документу, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення від COVID-19, або довідку про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерством охорони здоров`я України від 16.09.2022 № 595. Якщо до цієї дати вона не надасть один із зазначених документів, 08.11.2021 її відсторонять від роботи без збереження заробітної плати на підставі ст. 46 КЗпП та ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 №1645-ІІІ (а.с.28). Позивач ознайомлена з вище вказаним повідомленням, другий примірник отримала, що підтверджується її підписом (а.с.67). Відповідно до наказу директора Канівської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 6 з поглибленим вивченням іноземних мов Канівської міської ради Черкаської області № 58-К від 08.11.2021, [PERSON] , прибиральницю службових приміщень, відсторонено від роботи з 08.11.2021 у зв`язку з порушенням законодавства України про обов`язковість щеплень від COVID-19 без збереження заробітної плати. Централізованій бухгалтерії тимчасово припинити оплату праці [PERSON] з 08.11.2021 на час, фактично витрачений для проходження вакцинування від хвороби COVID-19 (а.с. 29). Зі вказаним наказом [PERSON] була ознайомлена 08.11.2021, про що свідчить її особистий підпис (а.с.68). Даний оскаржуваний наказ винесений у відповідності до ст. 46 КЗпП України, ч.2 ст.12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", Наказу МОЗ "Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням" №2153 від 04.10.2021, п. 41-6 Постанови КМУ від 09.12.2020 №1236. Згідно довідки про доходи №13 від 31.01.2022 вбачається, що [PERSON] , яка займає посаду прибиральниці нарахована заробітна плата за вересень-жовтень місяці 2021 року 18801,00 грн. (по 6267,00 грн. щомісячно) (а.с.31). Стаття 46 КЗпП України передбачає можливість відсторонення працівників від роботи лише у випадках, прямо передбачених законодавством. У законодавстві відсутнє чітке визначення поняття відсторонення від роботи. За своїм змістом це призупинення трудових відносин, яке полягає у тимчасовому увільненні працівника від виконання трудових обов`язків з метою відвернення та/або попередження негативних наслідків. Зокрема, з метою запобігання виникненню і поширенню інфекційних захворювань, небезпечних для населення, законодавство України про охорону здоров`я передбачає відсторонення від роботи у разі необґрунтованої відмови або ухилення працівника від обов`язкового щеплення. Спеціальними законами у цій сфері є Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06 квітня 2000 року № 1645-ІІІ (далі Закон №1645-ІІІ). Згідно зі статтею 12 Закону №1645-ІІІ та статтею 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» в Україні обов`язковими є профілактичні щеплення проти туберкульозу, поліомієліту, дифтерії, кашлюка, правця та кору. При цьому передбачається, що працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт (ст.12 Закону №1645-ІІІ). Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється Міністерством охорони здоров`я України (ст.12 Закону №1645-ІІІ). Наказом МОЗ від 04.10.2021 №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» на період дії карантину обов`язковій вакцинації проти COVID-19 підлягають працівники: -центральних органів виконавчої влади та їхніх територіальних органів; -місцевих державних адміністрацій та їхніх структурних підрозділів; -закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності. Цим наказом передбачається, що щеплення є обов`язковим у разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16.09.2011 № 595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.10.2011 за № 1161/19899 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11.10.2019 № 2070). Міністерство юстиції України зробило висновок, що наказ МОЗ № 2153 відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема статті 8 Конвенції «Право на повагу до приватного і сімейного життя», а також практиці Європейського суду з прав людини, свідченням чого є реєстрація цього наказу Міністерством юстиції України. Тож у разі виникнення недовіри до вказаного наказу МОЗ та питань щодо його законності, не має бути сумнівів зважаючи на те, що необхідну процедуру введення його в дію він пройшов. Таким чином, якщо ставити питання обов`язковості вакцинування для працівників з наведеного вище переліку наказу МОЗ № 2153, то його можуть не робити лише ті працівники, які мають саме абсолютні протипоказання до проведення профілактичних щеплень. Протипоказання до вакцинації може встановлювати сімейний або лікуючий лікар та надати відповідний висновок про тимчасове чи постійне протипоказання або про відтермінування через COVID-19 в анамнезі. Якщо у пацієнта є протипоказання до щеплення однією з вакцин проти COVID-19 за можливості особа має вакцинуватися іншими типами вакцин. Позивач [PERSON] не надала роботодавцю доказів на підтвердження наявності у неї протипоказань до щеплення, що стало підставою для складення Акту від 08.11.2021, відповідно до якого комісією у складі директора школи, голови профкому, заступника директора з НВР, вихователя ГПД, сестри медичної зафіксовано факт не надання позивачем [PERSON] підтверджуючих документів, а саме: довідки, сертифікату, медичного висновку для встановлення факту вакцинації від COVID-19 або протипоказань відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16.09.2011 №595 (а.с.71,70). Вище вказаних доказів на підтвердження наявності протипоказань до щеплення позивачем також не надано і до суду, а тому відповідач 1, видавши оспорюваний наказ №58-к від 08.11.2021 правомірно застосував відсторонення позивача від роботи, оскільки це прямо передбачено на рівні законодавства. Так, зокрема, відповідно до постанови КМУ №1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби "COVID-19", спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", зміни до якої набули чинності 08.11.2021, саме керівники державних органів (державної служби), керівники підприємств, установ та організацій мають забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 № 2153; 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 КЗпП України,частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; 3) взяття до відома, що на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 КЗпП України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу». Відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються. Строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Натомість, бездіяльність роботодавця з відсторонення працівників може мати негативні наслідки для нього, оскільки за статтею 44-3 КУпАП «Порушення правил щодо карантину людей», яка визначає, що порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, він може бути притягнений до адміністративної відповідальності. В законодавстві України відсутня норма, яка дозволяла б примусову вакцинацію. А саме, навіть якщо щеплення обов`язкове, змусити будь-кого вакцинуватися примусово неможливо, а тому у разі відсутності вакцинації діюче законодавство дозволяє відсторонювати деяких працівників без виплати заробітної плати. Суд зазначає, що обов`язковість щеплень є втручанням у право на повагу до приватного життя, яке гарантовано ст.8 Конвенції з прав людини та основоположних свобод. Між тим, такі втручання цілком припустимі. Для визначення законності таких втручань Європейський суд вказує на те, що «аби визначити, що це втручання потягнуло за собою порушення ст. 8 Конвенції, суд повинен (має) обґрунтувати доцільність та виправданість таких дій відповідно до другого абзацу цієї статті тобто встановити, чи є втручання виправданим «відповідно до закону» і чи має воно на меті законні цілі, і чи були вони «виправданими в демократичному суспільстві». Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) дотримується послідовної практики, за якою будь-які втручання та обмеження прав особи мають бути виправданими, здійснюватися виключно відповідно до закону і мати на меті законні цілі, виправдані у демократичному суспільстві. У справі «Соломахін проти України (рішення від 15 березня 2012 року) ЄСПЛ зробив правовий висновок, за змістом якого примусова вакцинація як примусове медичне лікування означає втручання в право на повагу до приватного життя, що включає фізичну та психологічну недоторканність особи. Втручання у фізичну недоторканність заявника можна вважати виправданим міркуваннями охорони здоров`я населення та необхідністю контролювати поширення інфекційних захворювань у регіоні. Верховний Суд у своїй постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 682/1692/17 дійшов висновку, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я заінтересованих осіб є виправданою. Принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими правами особи, однак лише тоді, коли таке втручання має об`єктивні підстави, та є виправданим. Окрім того, Верховний Суд у своїй постанові від 10 березня 2021 року у справі № 331/5291/19 зазначив, що згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Тобто не освіта, а саме життя, здоров`я і безпека людини визначаються найвищою соціальною цінністю. З огляду на викладені правові позиції наявні підстави вважати, що втручання у вигляді обов`язковості певних щеплень ґрунтується на законодавстві, має законну мету, є пропорційним для досягнення такої мети та цілком необхідним у демократичному суспільстві. У пунктах а, б статті 10 ЗУ «Основи законодавства України про охорону здоров`я» встановлено, що громадяни України зобов`язані, зокрема, піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення. Отже, недотримання загальних правових обов`язків, спрямованих на охорону здоров`я людей, по своїй суті має на меті застосування захисних, а не каральних заходів. Щодо порушення права позивача на таємницю про стан її здоров`я, суд зазначає наступне. Так, забороняється вимагати та надавати за місцем роботи інформацію про діагноз та методи лікування пацієнта. Право на таємницю про стан здоров`я, закріплене у статті 286 ЦК України. Разом з тим, інформації про COVID-сертифікат та щеплення в переліку документів, що підпадають під медичну таємницю, в українському законодавстві немає, а тому COVID-сертифікат не є медичною таємницею. Держава, встановивши відсторонення педагогічних працівників від виконання обов`язків, які не мають профілактичного щеплення, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учасників освітнього процесу, в тому числі й самих дітей. Отже, право позивача на працю у шкільному навчальному закладі було тимчасово обмежено з огляду на суспільні інтереси, оскільки позивач відмовилася від обов`язкового щеплення. Втручання у вигляді обов`язковості певних щеплень ґрунтується на законі, має законну мету, є пропорційним для досягнення такої мети, та є цілком необхідним у демократичному суспільстві. Таким чином суд вважає, що керівник закладу освіти в особі директора школи, на якого покладено обов`язок забезпечення безпеки усіх учасників освітнього процесу, з урахуванням вимог статті 12 Закону №1645-ІІІ, правомірно прийняв рішення про тимчасове відсторонення [PERSON] від роботи. Що стосується вимоги позивача про поновлення на роботі, слід зазначити наступне. В законодавстві відсутнє визначення поняття «відсторонення від роботи», на практиці відсторонення від роботи означає призупинення трудових правовідносин (тимчасове увільнення працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і, в свою чергу, тимчасове увільнення роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання та відповідно, сплачувати заробітну плату). Тимчасове увільнення працівника від виконання ним його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи (на умовах та підставах встановлених законодавством) за своєю суттю не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом. Застосовується такий захід у виняткових випадках, і має за мету відвернення та/або попередження негативних наслідків. Призупинення трудових відносин в такому випадку не тягне за собою обов`язкове припинення самих трудових відносин. На період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце. Відсторонення від роботи оформляється наказом (розпорядженням) роботодавця, в якому мають бути наведені підстава та строки відсторонення. Працівник має ознайомитись з таким наказом негайно під розпис, оскільки йдеться про реалізацію права працівника на працю. Враховуючи те, що відсторонення від роботи є своєрідне призупинення трудових правовідносин, та є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках, і має за мету відвернення та/або попередження негативних наслідків та на період відсторонення робоче місце за працівником зберігається, то суд приходить до переконання, що не підлягає до задоволення вимога позивача про поновлення її на роботі. Крім того, оскільки суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги позивача про визнання протиправним та скасування Наказу №58-к від 08.11.2021, тому вимога про зобов`язання відповідачів виплатити заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи також не підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, враховуючи вище викладене, беручи до уваги лист Верховного Суду №3223/0/208-21 від 24.12.2021 «Щодо правового регулювання на національному рівні питання відсторонення працівників у зв`язку з відсутністю у них щеплення від гострої респіраторної хвороби "COVID-19", спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», суд вважає, що позов до задоволення не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову, судові витрати позивачу не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed