Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-17 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з позовом\~до відповідачів\~про відшкодування\~матеріальної шкоди,\~посилаючись на\~наступні обставини.\~11\~квітня 2019\~року під\~час виконання\~трудових обов`язків\~з помічником\~машиніста екскаватора\~Північного кар`єра\~АТ «ПОКРОСЬКИЙ\~ГЗК» [PERSON] \~стався нещасний\~випадок,\~а саме:\~під час\~виконання зварювальних\~робіт на\~нього обвалилася\~частина ґрунту,\~від чого\~він на\~мить знепритомнів,\~оскільки був\~без захисної\~каски.\~Уповноваженою комісією\~було проведено\~спеціальне розслідування\~нещасного випадку,\~пов`язаного\~з виробництвом.\~За результатами\~повторного розслідування\~складений Акт\~№5\~від 05.07.2019\~року,\~який доводить,\~що основною\~і супутньою\~причинами нещасного\~випадку на\~виробництві є\~організаційні:\~невиконання вимог\~інструкцій з\~охорони праці\~та посадових\~обов`язків,\~а особами,\~які допустили\~порушення вимог\~законодавства України\~з охорони\~та гігієни\~праці є\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] та\~ [PERSON] .\~З Акту\~№5\~повторного розслідування\~нещасного випадку,\~що стався\~11\~квітня 2019\~року о\~03\~годині 30\~хвилин на\~АТ «ПОКРОВСЬКИЙ\~ГЗК» вбачається,\~що особами,\~які допустили\~порушення вимог\~законодавства з\~охорони та\~гігієни праці,\~окрім самого\~ [PERSON] ,\~є: -\~гірничий майстер\~розкривної дільниці\~роторного комплексу\~№4\~Північного кар`єру\~АТ «ПОКРОВСЬКИЙ\~ГЗК» [PERSON] ,\~який порушив\~вимоги п.\~57.2\~Положення Про\~систему управління\~охороною праці\~на АТ\~«ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК»,\~яке затверджено\~наказом АТ\~«ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК»\~від 28.12.2017\~року №ОД-8572298-2065,\~в частині\~незабезпечення безпечної\~організації робіт\~в зміні,\~створення здорових\~і безпечних\~умов праці\~на робочих\~місцях і\~дотримання підлеглими\~вимог норм\~і правил\~пожежної безпеки; - машиніст екскаватора розкривної дільниці роторного комплексу №4 Північного кар`єру АТ «ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК» [PERSON] , який порушив вимоги п. 1.8 Інструкції №50 з охорони праці для машиніста екскаватора роторного, яка затверджена наказом ПАТ «ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК» від 15.12.2016 року №ОД-1958 в частині нехтування безпекою та здоров`ям оточуючих робітників та не попередженні працюючих поруч працівників про небезпеку, яка їм загрожувала, та п. 61.1, 61.2 Положення, яке затверджено наказом АТ «ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК» від 28.12.2017 року №ОД-8572298-2065 в частині незабезпечення безпечної організації робіт в бригаді. Таким чином, відповідачі своїми протиправними діями у відповідних ситуаціях спричинили обставини, в результаті яких відбулось травмування [PERSON] . 10.03.2020 року [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до АТ «ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК» про відшкодування моральної шкоди у розмірі 41730,00 грн. Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 12.10.2020 року в цивільній справі №184/492/20 (провадження №2/184/223/20) позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, з АТ «ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК» стягнуто відшкодування моральної шкоди сумі 40000,00 грн. та судовий збір в сумі 805,94 грн. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25.02.2021 року апеляційну скаргу АТ «ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК» залишено без задоволення, рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 12.10.2020 року у справі №184/492/20 - без змін. Відповідно до Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області АТ «ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК» сплатило судовий збір у розмірі 805,94 грн. Також, за ведення виконавчого провадження, пов`язаного з організацією та проведення виконавчих дій, АТ «ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК» сплатило 69,00 грн. На виконання листа приватного виконавця Селезньова М.О. від 07.04.2021 року, позивачем сплачено: 45174,94 грн., з яких: - 40000,00 грн. - заборгованість за виконавчим документом; 4000,00 грн. - основна винагорода приватного виконавця; 300,00 грн. - витрати виконавчого провадження; - 805,94 грн. - судовий збір в дохід держави за рішенням Орджонікідзевського міського суду по справі №184/492/20; - 69,00 грн. - авансовий платіж за ведення виконавчого провадження по справі №184/492/20. Тому, просить суд стягнути солідарно з відповідачів на користь АТ «ПГЗК» матеріальну шкоду в розмірі 45174,94 грн. та судові витрати по справі. Представники позивача - Василюха Т.О., [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали та просять його задовольнити, заперечували проти відзиву відповідачів та просять відмовити в його задоволенні. Відповідачі \~ [PERSON] \~та [PERSON] \~в судовому\~засіданні заперечували\~проти позову\~позивача.\~Крім того,\~надали відзив, в якому посилаються на те, що позов позивачем заявлено в контексті відшкодування збитків в порядку регресу за нормами Цивільного кодексу України. Позивач, посилаючись на норми ст. 1191 ЦК України, просить стягнути з відповідачів солідарно 45174,94 грн. та зазначив, що він має право зворотної вимоги (регресу) до працівників в розмірі всієї суми виплаченого відшкодування. Відтак, позивачем невірно обраний спосіб захисту, оскільки позивач зазначив у позові, що відповідачами завдана шкода позивачу під час здійснення трудових обов`язків та на спірні правовідносини, виникли між сторонами з приводу відшкодування матеріальної шкоди, не поширюється дія норм ЦК України. Тому вважає, що в задоволенні позовних вимог про відшкодування шкоди в порядку регресу необхідно відмовити. Також з позову вбачається, що позивач на відповідачів покладає відповідальність за шкоду, завдану підприємству, в якому вони працюють. Позивач не надав суду доказів того, що дії відповідачів мали ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Отже, у даному випадку відсутні підстави для покладення на відповідачів повної матеріальної відповідальності, оскільки з наданих позивачем доказів не вбачається підстав, передбачених ст.134 КЗпП України, за яких на працівника може бути покладена повна матеріальна відповідальність, зокрема, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Також позивачем не надано жодних доказів факту виявлення ним порушення відповідачами покладених на них трудових обов`язків. Крім того, позивач у позовній заяві не зазначив про порушення відповідачами трудових обов`язків та доказів такого не надав. Також позивачем не надано доказів того, що саме внаслідок невиконання своїх трудових обов`язків винними діями відповідачів підприємству завдано матеріальну шкоду, що, у свою чергу, виключає відповідальність працівника, передбачену ст.130 КЗпП України, а отже, і покладення на [PERSON] і [PERSON] відповідальності. Позивач зазначив у позові про те, що відповідачі своїми протиправними діями у відповідних ситуаціях спричинили обставини, в результаті яких відбулось травмування [PERSON] . Проте, дії [PERSON] та [PERSON] жодним судовим рішенням не визнані протиправними та їх вина не встановлена обвинувальним вироком суду. Отже, позивачем не надано суду жодних належних, допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачами завдана шкода як діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, тобто не доводиться того, що відповідачі вчинили протиправні дії внаслідок чого позивачем було понесено матеріальні збитки у вигляді виплати коштів за дії працівника, за умови порушення працівником покладених на нього трудових обов`язків; вини в його діях, прямого причинного зв`язку між протиправною та винною дією чи бездіяльністю працівника та шкодою, яка настала. У позовній заяві позивач не навів обставин, передбачених ст. 134 КЗпП України, які б свідчили про наявність підстав для покладення на працівника повної матеріальної відповідальності та не надав доказів щодо таких обставин. Тому вважають, що вони не мають нести повну матеріальну відповідальність на підставі ст. 134 КЗпП. Окрім того, жодного належного та допустимого доказу порушення відповідачами трудових обов`язків позивачем не надано. Також відсутня вина відповідачів тому що як прямого, так і не прямого умислу на заподіяння шкоди позивачу, або ж неналежного виконання своїх обов`язків, відповідачі не мали, а тому в даному випадку відсутній причинно-наслідковий зв`язок між поведінкою відповідачів та шкодою, яку зазнав позивач. Крім того, вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача в рахунок відшкодування судових витрат за стягнутий з позивача в межах розгляду справи №184/492/20 судовий збір 805,94 грн. задоволенню не підлягають, оскільки судові витрати позивача по іншій справі не підлягають відшкодуванню в порядку регресу. Оскільки основна винагорода приватного виконавця 4000 грн. та витрати виконавчого провадження 369 грн. позивач поніс у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання щодо відшкодування шкоди у результаті відмови від добровільного відшкодування шкоди потерпілому, тому такі витрати не є прямою дійсною шкодою за яку несе відповідальність працівник відповідно до положень ст. 130 КЗпП України. Тому просять відмовити позивачу у задоволенні позову. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами\~ст.12 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1\~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.5\~ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 11 квітня 2019 року під час виконання трудових обов`язків з помічником машиніста екскаватора Північного кар`єра АТ «ПОКРОСЬКИЙ ГЗК» [PERSON] стався нещасний випадок, а саме: під час виконання зварювальних робіт на нього обвалилася частина ґрунту, від чого він на мить знепритомнів, оскільки був без захисної каски. Уповноваженою комісією було проведено спеціальне розслідування нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом. За результатами повторного розслідування складений Акт №5 від 05.07.2019 року, який доводить, що основною і супутньою причинами нещасного випадку на виробництві є організаційні: невиконання вимог інструкцій з охорони праці та посадових обов`язків, а особами, які допустили порушення вимог законодавства України з охорони та гігієни праці є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . З Акту №5 повторного розслідування нещасного випадку, що стався 11 квітня 2019 року о 03 годині 30 хвилин на АТ «ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК» вбачається, що особами, які допустили порушення вимог законодавства з охорони та гігієни праці, окрім самого [PERSON] , є: - гірничий майстер розкривної дільниці роторного комплексу №4 Північного кар`єру АТ «ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК» [PERSON] , який порушив вимоги п. 57.2 Положення Про систему управління охороною праці на АТ «ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК», яке затверджено наказом АТ «ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК» від 28.12.2017 року №ОД-8572298-2065, в частині незабезпечення безпечної організації робіт в зміні, створення здорових і безпечних умов праці на робочих місцях і дотримання підлеглими вимог норм і правил пожежної безпеки; - машиніст екскаватора розкривної дільниці роторного комплексу №4 Північного кар`єру АТ «ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК» [PERSON] , який порушив вимоги п. 1.8 Інструкції №50 з охорони праці для машиніста екскаватора роторного, яка затверджена наказом ПАТ «ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК» від 15.12.2016 року №ОД-1958 в частині нехтування безпекою та здоров`ям оточуючих робітників та не попередженні працюючих поруч працівників про небезпеку, яка їм загрожувала, та п. 61.1, 61.2 Положення, яке затверджено наказом АТ «ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК» від 28.12.2017 року №ОД-8572298-2065 в частині незабезпечення безпечної організації робіт в бригаді. Таким чином, відповідачі своїми протиправними діями у відповідних ситуаціях спричинили обставини, в результаті яких відбулось травмування [PERSON] (а.с.6-9). 10.03.2020 року [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до АТ «ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК» про відшкодування моральної шкоди у розмірі 41730,00 грн. Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 12.10.2020 року в цивільній справі №184/492/20 (провадження №2/184/223/20) позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, з АТ «ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК» стягнуто відшкодування моральної шкоди сумі 40000,00 грн. та судовий збір в сумі 805,94 грн. (а.с.10-12). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25.02.2021 року апеляційну скаргу АТ «ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК» залишено без задоволення, рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 12.10.2020 року у справі №184/492/20 - без змін. (а.с.13-15). Відповідно до Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області АТ «ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК» сплатило судовий збір у розмірі 805,94 грн. Також, за ведення виконавчого провадження, пов`язаного з організацією та проведення виконавчих дій, АТ «ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК» сплатило 69,00 грн. На виконання листа приватного виконавця Селезньова М.О. від 07.04.2021 року, позивачем сплачено: 45174,94 грн., з яких: - 40000,00 грн. - заборгованість за виконавчим документом; 4000,00 грн. - основна винагорода приватного виконавця; 300,00 грн. - витрати виконавчого провадження; - 805,94 грн. - судовий збір в дохід держави за рішенням Орджонікідзевського міського суду по справі №184/492/20; - 69,00 грн. - авансовий платіж за ведення виконавчого провадження по справі №184/492/20 (а.с.16-19). За нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно із нормою ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У постанові від 21.08.2020 року в справі №905/1391/19 Верховним Судом зроблені наступні правові висновки про те, що: «... 27. З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси. ...»; «... 30. Тлумачення частини 1 статті 1172 ЦК України свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, настає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника». З урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду щодо конкретизації її правових висновків про подібні правовідносини, яка викладена у постанові від 12.10.2021 року в справі №233/2021/19, правовідносини у справі №184/2315/21 мають спільні риси із правовідносинами у справі №905/1391/19. Отже, з огляду на норму ч.6 ст.13 Закону України від 02.06.2016 року №1402-УІІІ «Про судоустрій і статус суддів» із змінами наведений вище, правові висновки Верховного Суду в справі №905/1381/19 підлягають врахуванню при вирішенні спору в справі №184/2315/21. Позивач АТ «ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК» на підставі рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 12.10.2020 року в справі №184/492/20 за позовом [PERSON] до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПОКРОВСЬКИЙ ГІРНИЧО- АГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спора: [PERSON] , [PERSON] , про відшкодування заподіяної ушкодженням здоров`я унаслідок трудового каліцтва моральної шкоди в розмірі 41730 грн., яке набрало законної сили, відшкодував [PERSON] моральну шкоду в розмірі 40000.00 грн. за ушкодження його здоров`я внаслідок трудового каліцтва та сплатив судові й виконавчі витрати у загальному розмірі 5174,94 грн., що підтверджується: платіжним дорученням №31402 від 08.04.2021р. на суму 44300,00 грн., платіжним дорученням №31381 від 07.04.2021р. на суму 805,94 грн., платіжним дорученням №31382 від 07.04.2021р. на суму 69,00 грн. Цим судовим рішенням установлено, що причинами нещасного випадку із [PERSON] , який стався 11.04.2019 року, є організаційні - невиконання вимог інструкцій з охорони праці та посадових обов`язків, а особами, які допустили порушення вимог законодавства України з охорони та гігієни праці - потерпілий [PERSON] та и відповідачі [PERSON] та [PERSON] . Крім того, з Акту №5 від 05.07.2019 року повторного розслідування нещасного випадку, що стався 11.04.2019 року о 03:30 годині в АТ «ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК» із [PERSON] (Форма Н-1/П), вбачається, що: -гірничий майстер розкривної дільниці роторного комплексу №4 Північного кар`єру АТ «ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК» [PERSON] порушив вимоги п. 57.2 Положення Про систему управління охороною праці на АТ «ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК», що затверджено наказом АТ «ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК» від 28.12.2017 року №ОД-8572298-2065, які наказують гірничому майстру забезпечити організацію робіт в зміні створити здорові і безпечні умови праці на робочих місцях та дотримання підлеглими норм і правил пожежної безпеки. [PERSON] не забезпечив безпечну організацію робіт у зміні; -машиніст екскаватора розкривної дільниці роторного комплексу №4 Північного кар`єру АТ «ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК» [PERSON] порушив вимоги: \~ \~ \~ \~ 1)пункту 1.8 Інструкції №50 з охорони праці для машиніста екскаватора роторного, що затверджена наказом ПАТ «ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК» від 15.12.2016 року №ОД-1958, який наказує: -дбати про особисту безпеку і здоров`я, а також про безпеку і здоров`я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства; -попереджати працюючих поруч працівників про загрозливу ним безпеку. У разі продовження ними роботи в небезпечних умовах або з порушеннями правил безпеки, - доводити до відома свого безпосереднього керівника робіт. [PERSON] знехтував безпекою та здоров`ям оточуючих робітників та не попередив працюючих поруч працівників про небезпеку, яка їм загрожувала; 2)пунктів 61.1, 61.2 Положення про систему управління охороною праці на АТ «ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК», що затверджено наказом АТ «ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК» від 28.12.2017 року №ОД-8572298-2065, відповідно до яких бригадир, старший робочий забезпечують: -безпечні проведення робіт відповідно з плановим завданням, проектом виконання робіт, нарядом-допуском, технологічною картою, інструкціями та іншими нормативними документами на даний вид робіт, організацію робіт в бригаді; -створення здорових і безпечних умов праці на робочих місцях і дотримання членами бригади норм і правил безпеки. [PERSON] не забезпечив безпечну організацію та проведення робіт в бригаді. Тому суд вважає, що невиконання [PERSON] . Положення Про систему управління охороною праці на АТ «ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК», [PERSON] - Інструкції №50 та Положення Про систему управління охороною праці на АТ «ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК» за Актом №5, є супутньою причиною нещасного випадку. Норми глави IX КЗпП України унормовують підстави та порядок відшкодування роботодавцю матеріальної шкоди, яка завдана безпосередньо йому його працівниками. Проте, норми ст.ст.130, 132, 134 КЗпП України не регулюють правовідносини, які випливають з підстав, передбачених ч.1 ст.1172 ЦК України, тобто тоді, коли роботодавець відшкодував шкоду, яка завдана третій особі, навіть і його працівнику, іншими працівниками. З огляду на встановлені рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 12.10.2020 року справі №184/492/20 та Актом №5 обставини позивач АТ «ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК» у правовідносинах із [PERSON] з відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом внаслідок нещасного випадку, є особою, що відповіла за шкоду, яка спричинена здоров`ю [PERSON] неправомірними діями у вигляді невиконання посадових обов`язків відповідачами [PERSON] та [PERSON] .. Суд дає критичну оцінку доводам відповідачів, викладені ними у відзиві та у судовому засіданні щодо невизнання позовних вимог позивача, оскільки вони є голослівними, безпідставними та нічим не доведеними і спростовуються поясненнями сторони позивача, наданими ними письмовими доказами, матеріалами справи в їх сукупності. Приписи ст.ст.130, 132, 134 КЗпП України, на які відповідачі покладаються у відзиві на позовну заяву, до правовідносин у даній справі не можуть бути застосовані та посилання відповідачів на невірне застосування норм права позивачами є помилковими. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України суд стягує солідарно з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved