Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-07 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернулася до Козелецького районного суду Чернігівської області з позовною заявою до [PERSON] (далі - Відповідач) про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Позовні вимоги мотивує тим, що з 1986 року по 2011 рік перебувала з Відповідачем у зареєстрованому шлюбі. 19.06.1997 між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та Відповідачем укладено договір міни, згідно з яким Відповідач став власником квартири [ADDRESS] . З серпня 1997 року Відповідач перестав мешкати у вищезазначеній квартирі. Позивач добросовісно, відкрито, безперервно володіє та користується квартирою понад 20 років, утримує її в належному стані та сплачує комунальні послуги, в зв`язку з чим просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на зазначене нерухоме майно. Ухвалою судді Козелецького районного суду Чернігівської області від 19.07.2021 відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні. Ухвалою судді Козелецького районного суду Чернігівської області від 09.11.2022 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та представник позивача у судовому засіданні 10.12.2021 позовні вимоги підтримали, а до початку судового засідання, призначеного на 08.06.2022, подали заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згоди позивача на заочний розгляд справи не надходило. Судовим розглядом цивільної справи встановлено, що 01.07.1986 між Позивачем та Відповідачем укладено шлюб (свідоцтво про укладення шлюбу від 01.07.1986 серії [NUMBER] ). Відповідно до договору міни серії ААК № 165037, посвідченого 19.06.1997 державним нотаріусом Козелецької державної нотаріальної контори Кравченко І.О., [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] поміняли належну їм на підставі свідоцтва про право власності на житло квартиру [ADDRESS] на автомобіль ВАЗ 2103, 1977 року випуску, що належав [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 18.03.2011 серії [NUMBER] шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до довідки КП «Ніжинське МБТІ» від 07.06.2021 № 70, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору міни, посвідченого державним нотаріусом Козелецької державної нотаріальної контори 19.06.1997 за р. № 1384, зареєстрованого в КП «Ніжинське МБТІ» 17.07.1997 за р. № 1958. Згідно з актом про постійне не проживання особи від 14.06.20201 у період з серпня 1997 року по 14 червня 2021 року [PERSON] , [INFO] не проживав за адресою: [ADDRESS] . За цей час його фактичне місце проживання невідоме. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10.12.2021, відомості щодо права власності, інших речових прав, іпотеки, обтяження щодо квартири [ADDRESS] відсутні. У судовому засіданні Позивач, підтримавши позовні вимоги, пояснила, що разом з відповідачем у 1996 році за спільні кошти придбали автомобіль, який у 1997 році обміняли на спірну квартиру. Через деякий час Відповідач поїхав у Росію на заробітки і до цього часу не повертався. Приблизно у 2011 році він попросив дозвіл на розлучення, пообіцявши свою частину квартири переписати на спільного з нею сина, однак, обіцянку не виконав. Після цього сторони не спілкувалися. Також Позивач зазначила, що з часу придбання постійно проживає у спірній квартирі, самостійно здійснює її ремонт та сплачує комунальні послуги. Свідок [PERSON] показала, що є сусідкою Позивача, яка разом з Відповідачем у 1997 році переїхали жити в спірне житло. У 1997 році Відповідач поїхав у Росію на заробітки, залишивши Позивача саму з дитиною. Чи приїзджав він, після того, як поїхав на заробітки, невідомо. Позивач самостійно доглядає за квартирою, робить в ній ремонт, сплачує комунальні послуги. Свідок [PERSON] показала, що є сусідкою Позивача. Позивач разом з чоловіком (Відповідачем) та дитиною переїхали жити у спірну квартиру від матері. Відповідач, поживши в цій квартирі деякий час, у 1997 році виїхав на заробітки. З того часу його не було взагалі. Позивач постійно мешкає в квартирі, робить в ній ремонт, сплачує комунальні послуги. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст. 317 ЦК України). Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 ст. 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Зазначене відповідає висновку Верховного Суду від 28.04.2020 у справі №552/1354/18. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки хоча Позивач і володіє добросовісно, відкрито і безперервно спірним нерухомим майном більше 15 років, однак здійснює це за волею власника майна (Відповідача), у тому числі з червня 1997 року по березень 2011 року як член його сім`ї. При цьому, Позивачу завжди було відомо, що Відповідач є власником зазначеного нерухомого майна. Доказів про те, що Відповідач відмовився від права власності на належне йому майно, суду не надано. Сам по собі факт користування Позивачем спірною квартирою не є підставою для виникнення у неї права власності за набувальною давністю. У відповідності до ст. 141 ЦПК України понесені Позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed