Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-02 00:00:00

У серпні 2021 року до Жотвневого районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] , в якій він просить стягнути з [PERSON] збитки в порядку регресу у розмірі 2 500,00 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн, а також витрати на правову допомогу у розмірі 2 500,00 грн. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на те, що 09.12.2020 у м.Дніпро між автомобілем марки «Mercedes-Benz», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобілем марки «JAC S2», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] сталася ДТП, в результаті якої автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 10.02.2021 року, прийнятою за результатами розгляду справи №932/14289/20, [PERSON] визнано винним у ДТП, яке мало місце 09.12.2020 року, та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення діяння, передбаченого ст.124 КУпАП. Оскільки цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «JAC S2», державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ «СК«ВУСО», останнім виплачено завдані збитки у розмірі 111 955,06 грн. 13.05.2021 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП [PERSON] було укладено договір №13/05/2021, за умовами якого до останнього перейшло право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором №6365606-02-04-01. З огляду на те, що до позивача перейшло право вимоги на відшкодування збитків у порядку регресу та, враховуючи, що розмір франшизи заподіювача шкоди за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховик АТ «СГ «ТАС» поліс №АР/7264091) становить 2 500,00 грн, [PERSON] вважав за необхідне звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 27.09.2021 року, цивільну справу за позовом [PERSON] передано до Бабушкінського районного суду м.Дніпаропетровська з підстав, визначених п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справ між суддями від 23.10.2021 року справу передано судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Кудрявцевій Т.О. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Кудрявцевої Т.О. від 23.10.2021 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, від його представника надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, копія ухвали про відкриття провадження по справі та копія позовної заяви з додатками до нього надсилалась належним чином. Відповідно до вимог ст.190, ст. 272 ЦПК України, відповідач є таким, що належним чином повідомлений про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки, однак правом на подання відзиву, будь-якої письмової заяви або клопотання не скористався, про причини неявки суду не повідомив. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Розглянувши справу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно копії постанови Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 10.02.2021 року, прийнятої за результатами розгляду справи №932/14289/20 та відповіді від НПУ, [PERSON] визнано винним у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 09.12.2020 року у м.Дніпро між автомобілем марки «Mercedes-Benz», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобілем марки «JAC S2», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Відповідно до копії договору страхування наземного транспортного засобу №6365606-02-04-01, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «JAC S2», державний номерний знак [NUMBER] , застрахована в ПрАТ «СК «ВУСО». Згідно копії рахунку на оплату №4805 від 21.12.2020 року, копії акту виконаних робіт №СМ00021546, копії страхового акту, копії платіжного доручення №1523, ПрАТ «СК «ВУСО» розмір спричиненої ДТП матеріальної шкоди становить 111 955,06 грн., яку страховик сплатив страхувальнику. 13.05.2021 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП [PERSON] було укладено договір №13/05/2021, за умовами якого до останнього перейшло право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором №6365606-02-04-01. Відповідно до відповіді МТСБУ, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Mercedes-Benz», державний номерний знак [NUMBER] , застрахована в АТ «СГ «ТАС», розмір франшизи 2 500,00 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Пунктом першим частини першої статті 512 ЦК України встановлено що, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Частиною 1 статті 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. За приписами ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV (далі Закон №1961-IV) зазначено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування має бути компенсована страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки (п. 36.6 ст. 36 Закону №1961-IV). Таким чином, в ідеальному значенні франшиза - це частина збитку, яка підлягає самостійному відшкодуванню (покриттю) страхувальником за свій рахунок при виникненні страхового випадку. З огляду на те, що ПрАТ «СК «ВУСО», правонаступником якого у даних правовідносинах є позивач, відшкодувало завдані збитки у повному розмірі, заявлені позовні вимоги, в частині стягнення суми франшизи є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Так, позивачем на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу надано: копію договору про надання правової допомоги від 30.01.2019; копію додаткової угоди №422; копію акту здачі-прийняття робіт; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. З огляду на складність справи та обсяг дій вчинених адвокатом в її межах, враховуючи надання належних доказів на підтвердження понесених витрат та, виходячи з критеріїв розумності, справедливості, співмірності, відшкодуванню підлягають понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 2 500,00 грн. В силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved