Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-31 00:00:00

27 березня 2018 року позивач засобами поштового зв`язку звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 19 серпня 2000 року, мотивуючи позов тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 червня 2019 року розірвано шлюб між позивачем та відповідачем. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 жовтня 2020 року поновлено [PERSON] строк для звернення із заявою про перегляд заочного рішення суду в даній справі. Заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення суду - задоволено. Скасовано заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 червня 2019 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 червня 2021 року закрито провадження у даній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Постановою Чернігівського апеляційного суду від 27 вересня 2021 року ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 червня 2021 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Деснянського\~районного суду\~м.\~Чернігова від\~05\~жовтня 2021\~року призначено\~справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Постановою Верховного Суду від 20 січня 2022 року постанову Чернігівського апеляційного суду від 27 вересня 2021 року залишено без змін. Позивач у судове засідання не з`явився, представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, зазначивши, що позовні вимоги підтримує. Відповідач та її представник (а.с. 119 том ІІ) у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися завчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомили, заяв чи клопотань не подали. На підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 19 серпня 2000 року Міщанським відділом ЗАГС м. Москви було зареєстровано шлюб між громадянином України [PERSON] та громадянкою Росії [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 1385 (а.с. 8). Сторони мають двох дочок: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 9-12 том І). 19 вересня 2007 року позивач отримав сертифікат про натуралізацію, згідно із яким він із зазначеної дати є громадянином Ірландії, а 05 вересня 2008 року отримав паспорт громадянина Ірландії серії [NUMBER] (а.с. 160, 173, 174 том І). Відповідач також отримала громадянство Ірландії. Під час звернення до суду з позовом позивачем було надано копію його паспорту, відповідно до якого він є громадянином України (а.с. 14, 15 том 1). 06 грудня 2019 року позивач отримав паспорт громадянина України у формі картки (а.с. 203 том 1). Згідно із довідкою Управління адміністративних послуг позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 18 грудня 2003 року по день видачі довідки (а. с. 206 том І). Відомості про розірвання шлюбу між сторонами судом округу м. Корк (Ірландія) на час розгляду справи у суду відсутні. Вказана справа є справою з іноземним елементом. Частинами першою, третьою статті 3 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Положеннями статей 60, 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є частина перша статті 16 Закону України «Про міжнародне приватне право». Позивач є громадянином України, має зареєстроване місце проживання в Україні, матеріали справи не містять відомостей про вихід позивача з громадянства України, його втрату або інші підстави для припинення ним громадянства України, а тому його особистим законом є право України. Тобто в даному випадку підлягає застосуванню законодавство України. Згідно із\~частиною першою\~статті 24\~Сімейного кодексу\~України шлюб\~ґрунтується на\~вільній згоді\~жінки та\~чоловіка. Відповідно до положень частин третьої, четвертої статті 56 Сімейного кодексу України кожен має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі статтею 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. Подружні відносини подружжя припинило, спільне господарство не ведеться, подальше збереження шлюбу позивач вважає не можливим, оскільки це суперечить його інтересам. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що подальше збереження шлюбу між сторонами суперечитиме інтересам позивача, а тому шлюб підлягає розірванню, а позов - задоволенню.

Outcome: approved