Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-19 00:00:00

[PERSON] (надалі по тексту також - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (надалі по тексту також - відповідач), в якому просив ухвалити рішення про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем, зареєстрованого Кременчуцьким міським\~відділом державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~Головного територіального\~управління юстиції\~у Полтавській\~області 20.07.2016, актовий запис №376. В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що після реєстрації шлюбу впродовж дуже короткого часу, зрозуміли, що вони зовсім різні люди з різними поглядами на життя, подружнє життя не склалося, вони розійшлися і в подальшому позивач поїхав додому і проживав у своїх батьків за вказаною, а відповідачка поїхала до її матері в село Коростки Любарського району Житомирської області. Ще деякий час позивач намагався спілкуватися з відповідачкою по телефону, але фактично впродовж останніх майже п`яти років ніякого спілкування між ними не було. Таким чином, з вересня 2016 року і по даний час вони спільно не проживають, спільного господарства не ведуть, у кожного з них свій бюджет, кожен з них живе своїм життям і шлюб існує лише формально. Спільних з відповідачкою дітей, вони не мають. За викладених обставин позивач вважає, що шлюб між ними підлягає розірванню, так як їхня сім`я повністю розпалася і зберегти її неможливо. На даний час позивач має намір утворити нову сім`ю, у зв`язку з чим виникла необхідність розірвання шлюбу з відповідачкою [PERSON] . З огляду на те, що вони не мають спільних неповнолітніх дітей, відсутній майновий спір, позивач через рідних відповідачки неодноразово пропонував останній вирішити питання припинення шлюбних відносин через органи Державної реєстрації актів цивільного стану, однак його пропозиції були проігноровані. За таких обставин позивач змушений звернутися до суду. Позивач в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна його заява, в якій він просить справу слухати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання на розгляд справи не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, хоча про час, дату і місце засідання повідомлялася належним чином. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що справу слід розглядати у порядку заочного провадження у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, \~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 20 липня 2016 року Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 376, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу спільних дітей та спільного майна не мають. Відповідно\~\~ до частини другої статті 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання\~\~шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них,\~інтересам\~їхніх\~дітей,\~що мають істотне значення.\~ Частиною другою статті 114 Сімейного кодексу України\~встановлено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з частиною третьою статті 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно зі статтею 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, тому відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, в разі задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору, але, оскільки в позовній заяві позивач просить питання стягненння витрат з відповідачки залишити без розгляду, питання про стягнення таких витрат судом не вирішувалось.

Outcome: approved