Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

30.08.2021 року до Баранівського районного суду надійшла за підсудністю від Романівського районного суду цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, процентів за користування позикою, трьох відсотків річних та інфляційних збитків. [PERSON] в своїй позовній заяві просила стягнути з відповідача на її користь борг за договором позики від 04.02.2020 року та від 05.04.2020 року в сумі 50 000 гривень, три проценти річних від вказаної суми в розмірі 1500 гривень , відсотки за користування кредитом в сумі 3533,88 грн., інфляційні збитки в розмірі 4450 грн., а всього 59483,88 грн, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн. В обгрунтування позову вказала, що 04 лютого 2020 року відповідач [PERSON] позичив у неї кошти в сумі 30 000 тисяч гривень , які зобов`язався повернути протягом 3 місяців з процентами за користування позикою, але розмір процентів не вказано, про що він власноручно написав розписку, а 05 квітня 2020 року він додатково позичив у неї ще 20 000 грн., про що вказано в його розписці та пообіцяв весь борг повернути до 04 травня 2020 року, як вказано в розписці під час отримання 30 000 грн. Загальна сума боргу складає 50000 грн. Умови договору він не виконав до цього часу не дивлячись на її неодноразові вимоги погасити борг. Такі обставини змусили її звернутися за захистом своїх законних прав та інтересів до суду. Останній строк сплати боргу настав 04.05.2020 року. Згідно розрахунків позивачки з відповідача слід стягнути три проценти річних від суми 50000 грн., що складають 1500 гривень в період з 05.05.2020 року по 05.05.2021 року , а також проценти за користування кредитом на рівні облікової ставки НБУ, що складає 3533,88 грн. за період з 04.02.2020 року по 01.06.2021 року, та інфляційні збитки за період з 05.05.2020 року по 30.04.2021 року в сумі 4450 грн. Ухвалою судді Баранівського районного суду від 03.09.2021 року було відкрито спрощене позовне провадження по справі та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, справу призначено до розгляду по суті з повідомленням сторін, роз`яснено відповідачу наслідки неподання відзиву на позов у встановлений судом строк (а.с. 22 ). Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала, просила його задовольнити, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. До заяви додала оригінал розписки від 04.02.2020 року та від 05.04.2020 року ( а.с. 43). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належно, про що свідчить поштове повідомлення, про причини неявки суд не повідомив, правом на подання відзиву на дану позовну заяву не скористався. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності сторін, що відповідає положенню ст. ст. 280, 281 та ч. 4 ст. 223 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 04.02.2020 року між позивачем та відповідачем було укладено в письмовій формі договір позики (а. с. 7 ), згідно якого відповідач взяв у борг у позивачки грошові кошти в сумі 30 000 гривень, а 05.04.2020 року ще 20 000 гривень , позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві борг в сумі 30 000 гривень протягом 3 місяців з виплатою процентів за кожен місяць користування . Однак грошові кошти у визначений договором строк боржник позивачу не повернув. Таким чином, умови договору позики щодо повернення грошових коштів відповідачем не виконано, оскільки ним не надано суду доказів повернення позивачу отриманої в позику суму грошових коштів за договором. За положеннями ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України) . Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені в договорі. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. За наведених обставин, так як умови договору позики щодо повернення грошових коштів відповідачем до теперішнього часу повністю не виконано, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості станом на день звернення до суду ( 29.06.2021 року ) в сумі 59483,88 грн., з яких: 50000 грн. - основний борг, 3533,88 грн. - проценти, 1500 грн. - три проценти річних за користування грошовими коштами, 4450 грн. - інфляційні втрати, з розрахунком яких суд погоджується , з огляду на те, що внаслідок неповернення грошових коштів, отриманих у позику, відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, тому на нього має бути покладена цивільно-правова відповідальність за порушення грошового зобов`язання, яка передбачена ст. 625 ЦК України у виді сплати трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних нарахувань. Також при цьому є обґрунтованими вимоги відносно стягнення з відповідача на підставі ст. 1048 ЦК України процентів на рівні облікової ставки Національного банку України у зв`язку з тим, що розмір і порядок одержання процентів за користування коштами між сторонами договору не встановлено. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору в сумі 908 гривень. Позивачем також заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу у розмірі 3 000,00 грн. Згідно ч. 3 та ч. 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так позивачем надано договір про надання юридичних послуг від 21.06.2021 року, який містить опис послуг правничої допомоги, та квитанцію від 22.06.2021 року на суму 3000, 00 грн.. Суд дійшов висновку, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із: складністю справи та виконаними адвокатом роботами; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони. В зв`язку з чим, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 3 000,00 грн. в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved