Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-07 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовної заяви Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] помер її племінник, син її рідної сестри, [PERSON] . Спадщину після його смерті позивач прийняла, в установлений законом строк, та подала до Третьої криворізької державної нотаріальної контори заяву №324 про прийняття спадщини після смерті свого племінника [PERSON] , на підставі якої було заведено спадкову справу №161/2020. Сестра позивача - [PERSON] , померла раніше свого сина [INFO] . У померлого [PERSON] дітей, дружини, бактьків, які б могли претендувати на спадщину у порядку ст. 1261 ЦКУ або інших спадкоємців у порядку ст. 1262 немає. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з двокімнатної квартири загальною площею 43,7 кв.м., житловою - 28,0 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 23.01.2002 року на Придніпровській товарній біржі, реєстраційний номер №09-Н/2002, який зареєстровано Криворізьким БТІ 15.03.2002 року у книзі 33-144-44 . Зазначає, що 07 липня 2021 року звернулася до державного нотаріуса Третьої криворізької державної нотаріальної контори Ситнік О.О. щодо оформлення та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане вище майно, але постановою від 07.07.2021 року у видачі такого документу їй було відмовлено, на підставі того, що документом, що при огляді документів нотаріусом було виявлено, що квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] належить померлому [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, що посвідчено на Придніпровській товарній біржі 23.01.2002 року №09-Н/2002. Продавцем відповідно до вказаного договору виступала відповідач [PERSON] , 1985 року народження, яка на момент посвідчення договору була неповнолітньою. 23 січня 2002 року між відповідачем [PERSON] від імені якої діяла [PERSON] , та померлим [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] вказаний договір було посвідчено посвідченого того ж числа на Придніпровській товарній біржі, реєстраційний номер №09-Н/2002. Після укладення договору покупець відповідно до ст. 277 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на час укладання договору, зареєстрував вказаний договір в БТЇ та отримав відповідний документ - реєстраційне посвідчення. Таким чином, на думку позивача є всі підстави для визнання правочину дійсним відповідно до положень ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин у цій справі, тому просила визнати вищевказаний договір купівлі-продажу дійсним та визнати за нею право власності на двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом. Аргументи учасників справи Представником позивача подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника Позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відзив на позовну заяву відповідачі не надали. В судове засідання відповідачі не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, за зареєстрованим місце проживання (перебування) та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України про перебування в провадженні даної цивільної справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом [PERSON] (надалі - Позивач), є спадкоємцем за законом, після [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] від 18.05.2020 року, про що складно відповідний актовий запис №720 (а.с. 7). На підтвердження родинних відносин між позивачем [PERSON] та померлим [PERSON] , слугують наступні документи: - свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , [NUMBER] яке видане 19.01.1968 року Дзержинським ЗАГС м. Кривого Рогу, в якому батьком записаний [PERSON] , матір - [PERSON] (а.с.9); - свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , [NUMBER] , яке видане 29.12.1962 року Дзержинським райбюро ЗАГС м. Кривий Ріг, в якому батьком записаний [PERSON] , матір - [PERSON] (а.с.10); - свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] , яке видане 11.08.2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Дзержинської райради м. Кривого Рогу, актовий запис 241, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище чоловіка « [PERSON] » (а.с.11); - витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя від 10.06.2020 року №00026623302, про реєстрацію актового запису про шлюб №1298 від 16.12.1983 року [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище чоловіка « [PERSON] »(а.с.12); - свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , [NUMBER] , яке видане 26.12.1983 року Дзержинським відділом ЗАНС м. Кривого Рогу, в якому матір`ю записана [PERSON] (а.с.13). [PERSON] , яка доводиться сестрою позивачу [PERSON] , померла [INFO] відповідно до свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 15 травня 2022 року, про що зроблено відповідний актовий запис №449 (а.с.8). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з двокімнатної квартири загальною площею 43,7 кв.м., житловою - 28,0 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 23.01.2002 року на Придніпровській товарній біржі, реєстраційний номер №09-Н/2002, який зареєстровано Криворізьким БТІ 15.03.2002 року у книзі 33-144-44 (а.с.14,15) Відповідно до спадкової справи №161/2020, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , дітей, дружини, бактьків, які б могли претендувати на спадщину у порядку ст. 1261 ЦКУ або інших спадкоємців у порядку ст. 1262 немає (а.с. 35-62). За відомостями, що містяться в реєстрі територіальної громади міста Кривий Ріг, за адресою [ADDRESS] , на дату смерті [PERSON] , померлого [INFO] , зареєстровані особи відсутні (а.с.101). 07 липня 2021 року позивач [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Третьої криворізької державної нотаріальної контори Ситнік О.О. щодо оформлення та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане вище майно, але постановою від 07.07.2021 року у видачі такого документу нтраіусом було відмовлено, на підставі того, що документом, що при огляді документів нотаріусом було виявлено, що квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] належить померлому [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, що посвідчено на Придніпровській товарній біржі 23.01.2002 року №09-Н/2002. Продавцем відповідно до вказаного договору виступала відповідач [PERSON] , 1985 року народження, яка на момент посвідчення договору була неповнолітньою (а.с.17). Мотивувальна частина Позиція суду та застосовані норми права Цивільні відносини по даній справі виникли до набрання чинності Цивільним кодексомУкраїни від 01 січня 2004 року, а саме договір купівлі-продажу було укладено 11 листопада 1997 року, тому на дані правовідносини поширюється дія норм Цивільного кодексу Української PCP в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 153 ЦК Української PCP 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Відповідно до ст. 224 ЦК Української PCP (в редакції 1963 р., який діяв на час укладення угоди), за договором куп івлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 1 ст. 227 ЦК Української PCP (в редакції 1963 р.) передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно з ч. 2 ст. 47 ЦК Української PCP (в редакції 1963 р.), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно ч. 3 ст. 9 ЖК України громадяни мають право придбати житло на біржових торгах. У відповідності зі ст. 12 Закону України "Про власність", який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, громадяни набувають право власності в разі укладання угод, які не заборонені Законом. Так, дійсно, після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з двокімнатної квартири загальною площею 43,7 кв.м., житловою - 28,0 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 23.01.2002 року на Придніпровській товарній біржі, реєстраційний номер №09-Н/2002, який зареєстровано Криворізьким БТІ 15.03.2002 року у книзі 33-144-44. Судом встановлено, що Договір купівлі-продажу нерухомого майна, який посвідчує право власності померлого на квартиру, укладений та зареєстрований на Придніпровській товарній біржі реєстраційний номер 09-Н/2002 за участю малолітньої особи та представника за довіреністю. Згідно даних довідки КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» право власності на квартиру зареєстроване за [PERSON] на підставі вищезазначеного договору в реєстраційній книжці №33 сторінка №144, запис №44. Таким чином, спірні правовідносини на момент їх виникнення були врегульовані різним чином одночасно нормами ЦК України (в редакції від 1963 року) та Законом України "Про товарну біржу", тобто існувала колізія норм права. Враховуючи доктрину пріоритетності спеціальних норм права над загальними, суд вважає, що на момент укладення та реєстрації позивачем на товарній біржі договору купівлі-продажу житлового будинку, слід було керуватися передусім нормами Закону України "Про товарну біржу", а тому нотаріальне посвідчення даного договору не було потрібне. Відповідно до ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", угоди зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (частина перша статті 128 ЦК УРСР), а відповідно до статті 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Відповідно до ст. 328 ЦК України при вирішенні питання про правомірність набуття права власності суд враховує презумпцію правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. До 01.01.2004 право власності в набувача майна за договором виникало з моменту передання речі. Такий висновок зробив Верховний Суд України в постанові № 640/2034/15-ц. Відповідно ст. 41 Конституції України гарантує право володіти і користуватися своєю власністю, а також вказує на те, що право приватної власності є непорушним. Враховуючи вище викладене, зважаючи на те, що сторони за договором домовились щодо усіх істотних умов договору та відбулося повне виконання договору, зазначене в даному конкретному випадку, виходячи з принципу розумності та справедливості, є підставою для визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до положень статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У статтях 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з положеннями статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (стаття 1263 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно з положеннями ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Судом встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем третьої черги (за законом), після [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] від 18.05.2020 року, про що складно відповідний актовий запис №720. Як встановлено з матеріалів справи, постановою державного нотаріуса Третьої криворізької державної нотаріальної контори Ситнік О.О. від 07.07.2021 року у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено, на підставі того, що документом, що при огляді документів нотаріусом було виявлено, що квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] належить померлому [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, що посвідчено на Придніпровській товарній біржі 23.01.2002 року №09-Н/2002. Продавцем відповідно до вказаного договору виступала відповідач [PERSON] , 1985 року народження, яка на момент посвідчення договору була неповнолітньою. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з двокімнатної квартири загальною площею 43,7 кв.м., житловою - 28,0 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 23.01.2002 року на Придніпровській товарній біржі, реєстраційний номер №09-Н/2002, який зареєстровано Криворізьким БТІ 15.03.2002 року у книзі 33-144-44 Відповідно до спадкової справи №161/2020, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , дітей, дружини, бактьків, які б могли претендувати на спадщину у порядку ст. 1261 ЦКУ або інших спадкоємців у порядку ст. 1262 немає. За відомостями, що містяться в реєстрі територіальної громади міста Кривий Ріг, за адресою [ADDRESS] , на дату смерті [PERSON] , померлого [INFO] , зареєстровані особи відсутні. Тобто, в порядку частини 3 статті 1268 ЦК України спадщина не прийнята Позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом після померлого, та своєчасно звернулась у строки, встановлені статтею 1270 ЦК України до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а саме квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , від спадщини не відмовляється та бажає визнати за собою право власності на дане нерухоме майно. Відповідно до пункту 4.15 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженого наказом Мін`юсту від 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. В даному випадку у Позивача немає можливості реалізувати своє право власності на спадкове майно у зв`язку із тим, при укладені правочину не було дотримано вимоги про нотаріальне оформлення. За даних обставин, у зв`язку з відсутністю належних правовстановлюючих документів на спадкове майно, право Позивача на отримання спадщини за заповітом порушено, а тому повинно бути поновлено. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині визнання дійсним договір купівлі-продажу, що посвідчено 23.01.2002 року на Придніпровській товарній біржі, реєстраційний номер №09-Н/2002, та визнати за [PERSON] право власності на двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] в порядку успадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Щодо судових витрат Відповідно до п.1 ч.2, ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved