Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

В березні 2019р. позивачі: [PERSON] (далі по тексту - позивач 1), [PERSON] (далі по тексту - позивач 2) звернулися до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 3-9 т. 1) до відповідачів: Міністерства юстиції України (далі по тексту - відповідач 1), Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі по тексту - відповідач 2), треті особи: Державний реєстратор прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Марченко О.А. (далі по тексту - третя особа 1), Державний реєстратор Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Канівець Л.М. (далі по тексту - третя особа 2), [PERSON] (далі по тексту - третя особа 3), в якому просили суд: - визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України (третьої особи 1) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 20921232 від 24 квітня 2015р. щодо реєстрації права власності третьої особи 3 на квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 630617780000) на підставі іпотечного договору, серія та номер 1019, виданого 18 червня 2008р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим A.B., договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки, серія та номер 1039, виданий 12 лютого 2015р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповським О.В. (далі по тексту - вимога № 1); - визнати незаконним та скасувати запис № 9574811, вчинений на підставі рішення Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України (третьою особою 1) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 20921232 від 24 квітня 2015р., про проведену державну реєстрацію права власності третьої особи 3, внесений третьою особою 2 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі по тексту - вимога № 2). Свої позовні вимоги позивачі 1, 2 обґрунтовували тим, що 24 квітня 2015р. Департамент державної реєстрації МЮ України прийняв рішення за індексним номером 20921232 про державну реєстрацію за третьою особою 3 права власності на спірну квартиру, на підставі якого державним реєстратором було внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. На думку позивачів 1, 2, вказане рішення від 24 квітня 2015р. є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки прийнято без належної перевірки наявності всіх документів, а саме: письмового рішення іпотекодержателя про придбання предмета іпотеки у власність; оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності станом на момент набуття права власності; завіреної в установленому порядку копії письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов`язання, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; документа, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланого іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця. На думку сторони позивачів, 1, 2 їх фактично позбавили права власності на спірну квартиру, і з метою захисту порушеного права власності на спірну квартиру, вони вимушені були звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 березня 2019р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 вересня 2019р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. 28 січня 2020р. на адресу суду надійшли письмові пояснення на позов від представника третьої особи 3 (а.с. 13-20 т. 2). 12 березня 2020р. на адресу суду від представника третьої особи 3 надійшла заява про застосування строків позовної давності (а.с. 60, 61 т. 2). 22 травня 2020р. на адресу суду надійшла відповідь на пояснення третьої особи 3 щодо позову від позивачів 1, 2 (а.с. 83-86 т. 2), а також заперечення на заяву третьої особи 3 про застосування строків позовної давності (а.с. 103, 104 т. 2). 15 червня 2020р. на адресу суду від представника відповідача 1 надійшла заява про поважність причин попуску процесуального строку для подання відзиву на позов (а.с. 163, 164 т.2) та відзив на позов (а.с. 165-168 т. 2), в якому відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що відповідач 1 діяв у відповідності до вимог діючого законодавства, зокрема, положень ст. 19 Конституції України, ст. ст. 33, 35 Закону України «Про іпотеку», п. 36, 403 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013р. за № 868. Також, відповідачем 1 було подано заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 177-180 т.2). 16 червня 2020р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив відповідача 1 (а.с. 183-185 т. 2), в якому сторона позивачів 1, 2 заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав зазначених в позові, наголошуючи, що відповідачем 1 при поданні відзиву на позов, були пропущені визначені процесуальні строки. Також позивачами 1, 2, були подані заперечення на заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 209-212 т. 2). 21 серпня 2020р. на адресу суду надійшла заява від відповідача 1 про визнання позову (а.с. 39-42 т.3). 24 вересня 2020р. на адресу суду надійшли письмові заперечення від третьої особи 3 щодо заяви відповідача 1 про визнання позову (а.с. 109, 110 т. 3). В судовому засіданні представник позивачів 1, 2 заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених у позові, просив суд позов задовольнити. Представник третьої особи 3, проти позову заперечив з підстав, зазначених у письмових поясненнях. Решта учасників процесу про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, своїх представників до суд не направили, поважності причин неявки не повідомили. Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності осіб, які не з`явилися, в порядку ч. 3 ст.211 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представників: позивача, третьої особи 3, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 18 червня 2008р. між ВАТ «Ерде Банк» та позивачами 1, 2, які виступають майновими поручителями [PERSON] було укладено іпотечний договір в(а.с. 14-16 т. 1), згідно умов якого іпотекодавці з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає з кредитного договору, передають, а іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку та на умовах, визначених цим договором, нерухоме майно, а саме трикімнатну квартиру загальною площею 90,60 кв.м, жилою площею 49, 90 кв.м за адресою: [ADDRESS] , яка належить позивачам 1, 2, на праві спільної власності в рівних долях на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації державного житлового фонду Старокиївського району, згідно з розпорядженням (наказом) № 12223 від 18 листопада 1998р. та зареєстрованого в Бюро технічної інвентаризації м. Києва 19 листопада 1998р. Договір зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А.В. в реєстрі за №1019. Договором про внесення змін до іпотечного договору, посвідченим 18 червня 2008р. [PERSON] , за реєстровим № 1019 внесено зміни до розділу 1 «Визначення термінів» (а.с. 17 т.1). Даний іпотечний договір зі змінами укладено з метою забезпечення належного виконання зобов`язання [PERSON] за кредитним договором № 31-Л від 18 червня 2008р., укладеним з ВАТ «Ерде Банк». З матеріалів реєстраційної справи вбачається, що 29 вересня 2011р. між ПАТ «Ерде Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № КЛ-209/11 (а.с. 62-67 т. 1), відповідно до якого позичальнику надано грошові кошти у формі поновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом 2300000,00 грн. Умовами договору визначено, що в якості забезпечення виконання позичальником зобов`язань щодо погашення кредиту та інших платежів виступатиме іпотека. У випадку, якщо в забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором позичальником в іпотеку буде передано нерухоме майно житлового призначення, то позичальник зобов`язується протягом дії іпотечного договору не здійснювати дій щодо реєстрації місця проживання та/або перебування будь-яких осіб в такому нерухомому майні житлового призначення. 12 лютого 2015р. між ПАТ «Ерде Банк», як первісним іпотекодержателем, та ТОВ «Кредекс Фінанс» були укладені договір про відступлення права вимоги за кредитним договором, згідно з яким ТОВ «Кредекс Фінанс» придбало право вимоги за кредитним договором, а також договір про відступлення прав за іпотечним договором від 12 лютого 2015р., згідно з яким право вимоги за договором іпотеки від 18 червня 2008р. за реєстровим № 1019 перейшло до ТОВ «Кредекс Фінанс». 12 лютого 2015р. між ТОВ «Кредекс Фінанс» та третьою особою 3 були укладені договір № 12/02/15 про відступлення прав за договором, згідно з яким до останньої перейшло право вимоги за кредитним договором КЛ-209/11 від 29 вересня 2011р., а також договір про відступлення прав за договором іпотеки від 12 лютого 2015р., згідно з яким право вимоги за іпотечним договором від 18 червня 2008р. за реєстровим № 1019 також перейшло до третьої особи 3. Згідно договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки новий іпотекодержатель - [PERSON] одержує право замість первісною кредитора вимагати від боржника - [PERSON] , а також майнових поручителів: позивачів 1, 2 належного виконання зобов`язань за кредитним договором та іпотечним договором в межах переданого права вимоги. Судом встановлено, що 09 квітня 2015р. представник третьої особи 3 за довіреністю [PERSON] звернувся до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) на квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України № 20921232 від 24 квітня 2015р. на підставі ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 20 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013р. № 868 проведено державну реєстрацію права власності на приватну квартиру, що розташована за адресою [ADDRESS] за третьою особою 3. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 37158251, право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] зареєстровано на підставі договору іпотеки від 18 червня 2008р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Літвіновим А.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1019; договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки № 1039 від 12 лютого 2015р. зареєстровано за третьою особою 3. Звертаючись до суду з вказаним позовом (вимоги № 1, 2) позивачі 1, 2 вважали, що є протиправним та підлягає скасуванню рішення Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України (третьої особи 1) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 20921232 від 24 квітня 2015р. щодо реєстрації права власності третьої особи 3 на спірну квартиру, оскільки таке рішення фактично позбавляє позивачів 1, 2 право власності на спірну квартиру та похідний запис № 9574811, вчинений на підставі рішення Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України (третьою особою 1) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 20921232 від 24 квітня 2015р., про проведену державну реєстрацію права власності третьої особи 3, внесений третьою особою 2 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 1 та ч. 3 ст. 13 ЦПК України). Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (ч.1 ст. 47 ЦПК України). Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім?я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 3 і 4 ч. 2 ст. 175 ЦПК України). Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (ч. 2 ст. 48 ЦПК України). Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018р. у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018р. у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018р. у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018р. у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018р. у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019р. у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019р. у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019р. у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63)). Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018р. у справі № 823/2042/16 (пункт 36)). Так, судом встановлено, що зміст і характер правовідносин між учасниками справи, обставини справи, підтверджують, що спір у позивачів 1, 2 виник саме з третьою особою 3 (як новим власником спірної квартири) щодо права власності на спірну квартиру та правомірності дій третьої особи 3 щодо реєстрації за нею такого права. Проте, як встановлено судом, позовних вимог до третьої особи 3 позивачі 1, 2 не пред`явили, як і не було подано протягом всього часу розгляду судом заяви, в порядку ст.. 51 ЦПК України. Таким чином, вимоги № 1, №2 , до відповідачів 1, 2 не можуть бути звернені до останніх, яких позивачі 1, 2 визначили, в статусі відповідачів, оскільки на думку суду належним відповідачем в зазначеному спорі є третя особа 3, як новий власник спірного майна, при цьому державний реєстратор, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018р. у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018р. у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018р. у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12 грудня 2018р. у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019р. у справі № 552/6381/17 (пункт 39)). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи правові позиції Верховного Суду наведені в постанові по праві № 369/14294/17 від 07 липня 2021р., суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідачів 1, 2 не підлягає стягненню на користь позивачів 1, 2, понесені останніми судові витрати.

Outcome: dismissed