Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В уточненій позовній заяві, яка надійшла до суду 12.05.2022 року, [PERSON] просить в порядку поділу майна подружжя: - визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на мопед HONDA CUB, 49 куб. см.,2004 р.в., № шасі [NUMBER] ; -визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на мопед HONDA DIO, 49 куб. см., 1999р.в., № шасі [NUMBER] ; -визнати автомобіль OPEL VECTRA 1990 р.в., № куз. [NUMBER] особистою власністю [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); -стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) різницю вартості автомобіля OPEL VECTRA 1990 р.в. ,№ куз. [NUMBER] в сумі 22429 грн.; -стягнути з відповідача понесені судові витрати. В уточненій позовній заяві в підтвердження позовних вимог представник позивач [PERSON] адвокат Пілігрім П.О. зазначив, що 14.11.2011 року між [PERSON] (далі - позивач) та [PERSON] (далі - відповідач) було укладено шлюб, який, розірвано рішенням Красноградського районного суду по цивільній справі №626/137/20 від 05.03.2020 року. За час перебування у шлюбі подружжям придбано нерухоме майно, право власності на яке зареєстровано на відповідача. Так, під час шлюбу подружжям придбано автомобіль та 2 мопеди. 17.11.2021 року ним направлено адвокатський запит №01-171121/АЗ до Головного сервісного центру МВС України із вимогою надати необхідну інформацію, а саме повідомити дані національної автоматизованої системи інформаційної системи, станом на дату надання відповіді, щодо всіх зареєстрованих за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), [INFO] , автомобільних транспортних засобів. Так, ним отримано відповідь Головного сервісного центру МВС України №31/1878аз від 24.11.2021 року, якою надано запитувану інформацію з Єдиного державного транспортних засобів. З вказаної відповіді вбачається, що за час перебування у шлюбі за спільні кошті сторонами було придбано: -Мопед HONDA DIO, 49 куб. см., 1999р.в.,№ шасі [NUMBER] ; -Мопед HONDA CUB, 49 куб. см.,2004 р.в., № шасі [NUMBER] ; -Автомобіль OPEL VECTRA, 1998 куб. см.,1990 р.в., № куз. [NUMBER] . З метою визначення дійсної вартості вказаного майна на час розподілу, позивачем здійснено оцінку нерухомого та визначено середню вартість мопеду HONDA DIO 1999 р.в. 13730 грн., та автомобілю OPEL VECTRA 1990 р.в. 60933 грн., згідно відомостей сайту OLX.UA мінімальна вартість HONDA CUB 2004 р.в., становить 15602 грн. Одночасно із цим, відповідачем по справі здійснено оцінку спірного майна за висновками якої вартість майна становить: -мопед HONDA DIO, 49 куб. см., 1999 р.в., 3701,52 грн; -мопед HONDA CUB, 2004 р.в., 5343,50 грн; -автомобіль OPEL VECTRA, 1990 р.в.,44858,81 грн. Оскільки відповідач не бажає добровільно поділити майно, то позивач вимушений вирішувати питання поділу спільно нажитого майна в судовому порядку. Додатково повідомляє суд, що усе вказане майно знаходиться у повному володінні та розпорядженні відповідача, на що також вказує наявність експертних висновків з оцінки майна та доданих фотоматеріалів. Ухвалою від 20.01.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, а також призначене підготовче судове засідання по розгляду позовної заяви. Ухвалою від 31.05.2022 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою від 01.06.2022 року провадження в часті позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] різниці вартості автомобіля OPEL VECTRA 1990 р.в. ,№ куз. [NUMBER] в сумі 22429 грн,- закрито у зв`язку з відсутністю предмета спору. Від позивача [PERSON] та її представника адвокатом Пілігрімом П.О. 12.05.2022 року до суду надійшла спільна письмова заява в якій просять розглянути справу за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі на задоволенні позову наполягають. Від відповідача [PERSON] 12.05.2022 року до суду надійшла письмова заява, в якій просить розглядати справу за його відсутності, уточнені позовні вимоги визнає в повному обсязі, але просить питання щодо розподілу судових витрат вирішити відповідно до положень ЦПК України з урахуванням матеріалів справи. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті Враховуючи те, що сторони про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому порядку, та від них надійшли письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі за наявними у справі доказами на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюючи фіксування судового процесу. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частина 1 статті 70 СК України передбачає, що у разі поділу майна, що є об`єктом права сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як визначено в ч. 1 та 2 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України), ч. 3 ст. ст. 368 ЦК України), відповідно до частини 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспорт засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Судом встановлено, що з 14.11.2011 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який, розірвано рішенням Красноградського районного суду Харківської області по цивільній справі №626/137/20 від 05.03.2022 року. За час перебування у шлюбі за спільні кошти сторонами було придбано наступне майно: -мопед HONDA DIO, 49 куб. см., 1999р.в.,№ шасі [NUMBER] ; -мопед HONDA CUB, 49 куб. см.,2004 р.в., № шасі [NUMBER] ; -автомобіль OPEL VECTRA, 1998 куб. см.,1990 р.в., № куз. [NUMBER] . Вказані 2 мопеди та автомобіль зареєстровані за відповідачем. Отже у відповідності до ст. 69 ЦПК України мопед HONDA DIO, 49 куб. см., 1999р.в., № шасі [NUMBER] , мопед HONDA CUB, 49 куб. см.,2004 р.в., № шасі [NUMBER] , автомобіль OPEL VECTRA, 1998 куб. см.,1990 р.в., № куз. [NUMBER] , є спільною сумісною власністю подружжя та позивач має законне право на їх поділ. Згідно з ч. 1-2 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Також суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. За частиною 5 статті 11 ЦК України цивільні прав та обов`язків можуть виникати з рішення суду. Відповідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. У відповідності до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Враховуючи вищевикладене та те, що відповідач визнав позов в повному об`ємі та не заперечує проти поділу майна подружжя за запропонованим позивачем варіантом, суд вважає, за можливе розподілити майно подружжя наступним чином: - визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на мопед HONDA CUB, 49 куб. см.,2004 р.в., № шасі [NUMBER] ; -визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на мопед HONDA DIO, 49 куб. см., 1999р.в., № шасі [NUMBER] ; -визнати автомобіль OPEL VECTRA 1990 р.в., № куз. [NUMBER] особистою власністю [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 14.01.2022 року №626/53/22 з метою забезпечення позову накладено арешт на майно: автомобіль OPEL VECTRA, 1998 куб. см, 1990 року випуску, № куз. [NUMBER] ; мопед HONDA DIO, 49 куб. см., 1999 року випуску, № шасі [NUMBER] ; мопед HONDA CUB, 49 куб. см., 2004 року випуску, № шасі [NUMBER] , право власності на які зареєстровано за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Згідно ч.7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову, заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Враховуючи клопотання відповідача [PERSON] , який позов визнав, суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову. Щодо розподілу судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України). Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу. Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Зокрема, частиною другою вказаної статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності). Відповідно до статей 12,81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: - договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); - документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано Договір про надання правової допомоги №01-1711/21 від 17 листопада 2021 року, Додаткова угода №1 до договору №01-1711/21 від 17.11.2021 про надання правової допомоги та квитанція до прибуткового касового ордера №355 від 17 листопада 2021 року на суму 7500 грн. Однак розрахунок таких витрат в матеріалах справи відсутній. Враховуючи викладене, правові підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу понесених позивачем на час ухвалення рішення відсутні. Крім того в силу ч. 2 ст. 141 ЦПК України відсутні правові підстави стягнення судових витрат зокрема на професійну правничу допомогу понесених відповідачем, так як у разі задоволення позову судові витрати покладаються - на відповідача. Оскільки позов підлягає задоволенню, то відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесенні останнім витрати на оплату судового збору. При цьому, оскільки позов задоволений у зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, то відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, ч.3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" позивачу має бути повернено з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач при звернення до суду з даним позовом сплатив судовий збір: за вимогу майнового характеру в розмірі 806,42 грн (із зменшенням суми судового збору на суму 496,20 грн, так як позивачем до подання позовної заяви було подано заяву про забезпечення позову); за вимогу немайнового характеру в розмірі 992,40 грн; за забезпечення доказів в сумі 496,20 грн. Тобто в даному випадку позивач при поданні даного позову за позовними вимогами сплатив судовий збір на загальну суму 1798,82 грн (806,42 грн (майнова вимога) + 992,40 грн (немайнова вимога), отже 899,41 грн. (1798,82 грн : 2 = 899,41 грн) має бути повернуто позивачу з державного бюджету, а 1395,61 грн (899,41 грн 50% за подання позивачем даного позову + 496,20 грн за подання позивачем заяви про забезпечення позову) стягнуто з відповідача на користь позивача. Відповідно до розпорядження Верховного Суду «Про зміну територіальної підсудності в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської областей)» від 25.03.2022 №14/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд. На підставі ст.ст. 368, 372 ЦК України, ст. 60, 61, 63, 69, 70 СК України та

Outcome: approved