Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-31 00:00:00

позивач Долинська міська рада Кропивницького району Кіровоградської області, як орган опіки та піклування звернулась в інтересах: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , до Долинського районного суду Кіровоградської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, у якому (позові) просив: - позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітніх: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; - стягнути з [PERSON] на утримання малолітніх: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/2 частини всіх видів її заробітку, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця на користь батьків вихователів - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що [PERSON] є матір`ю, крім інших дітей, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З 18.12.2020 і до цього часу [PERSON] жодного разу не поцікавилася життям та здоров`ям своїх малолітніх дітей, яких залишила без догляду на розсуд долі, з нею відсутні будь-які засоби зв`язку. Наразі дітям надано статуси дітей, позбавлених батьківського піклування та їх з 29.05.2021 влаштовано на виховання та спільне проживання до дитячого будинку сімейного типу Сафонових у смт Молодіжне Кропивницького району Кіровоградської області. Згідно з висновком органу опіки та піклування Долинської міської ради Кропивницького району Кіровоградської області від 05.01.2022 № 01-40/3/2 є доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Крім того, у позові позивач просив викликати у судове засідання та допитати свідка [PERSON] . Ухвалою від 21.02.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним позовом з постановленням здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження і розпочато підготовче провадження у справі із призначенням підготовчого судового засідання з повідомленням (викликом) учасників справи. Зазначеною ухвалою також задоволено клопотання позивача про виклик свідка. Копія зазначеної ухвали була надіслана у порядку ст. 272 ЦПК України відповідачу за її зареєстрованим місцем проживання (перебування), встановленим судом у порядку, передбаченому ч. 6 ст. 187 ЦПК України. Відзив на позов від відповідача до суду не надходив. Ухвалою від 27.04.2022 підготовче провадження у справі закрито та її призначено до судового розгляду по суті у судовому засіданні. Відповідач, яка про дату, час і місце розгляду справи, повідомлялася належним чином у порядку, передбаченому положеннями ст. 187 ЦПК України, та відповідно до положень ст. 128 ЦПК України є такою, якій судова повістка вручена 20.05.2022, - у судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суду не повідомила, клопотання про відкладення судового засідання від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. За наведених вище обставин та положень цивільного процесуального законодавства, зокрема тих, за якими суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, - суд дійшов висновку про заочний розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних у суду матеріалів справи. Представник позивача головний спеціаліст - юрисконсульт служби у справах дітей Долинсьої міської ради Маркевич І.О. у судовому засіданні підтримала позов аргументуючи свою позицію аналогічно викладеному у ньому, просила позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , повідомила, що вона з [PERSON] особисто не знайома, а з Долинською міською радою Кропивницького району Кіровоградської області, як органом опіки та піклування підтримує відносини як особа, яка опікується дитячим будинком сімейного типу. Надала показання про те, що діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , живуть у її родині у будинку сімейного типу вже рік. Старша дівчинка [PERSON] навчається у школі та покращила рівень своїх знань, а менші діти ходять до дитячого садка. Протягом року вдалося покращити здоров`я Ані, яка раніше хворіла. Спочатку діти згадували маму ( [PERSON] ). Вони пригадували, що мати залишала їх на 2-3 дні, а коли до неї приходили чоловіки вони виходили грати на вулицю у будь-яку погоду. Наразі вони рідко згадують про матір, впевнено розуміють де знаходяться, з ким проживають та що з ними сталося, реагують на це добре. Діти підтримують зв`язок із їх братом [PERSON] , який проживає у м. Долинська. [PERSON] жодного разу не цікавилась долею своїх дітей, зв`язку з ними не підтримує та не намагалась його встановити, де вона наразі перебуває невідомо матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Заслухавши представника позивача та свідка, дослідивши докази у справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, враховуючи позиції учасників справи, висловлені ними у процесуальних заявах по суті справи, виходячи з положень цивільного процесуального законодавства, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, - суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на таке. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Поряд з цим, відповідно до положень ч. 1 - ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами у розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Положеннями ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, наданих учасниками справи, судом встановлено такі обставини. [PERSON] , [INFO] є матір`ю, крім інших дітей, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження останніх серії [NUMBER] , [NUMBER] та [NUMBER] відповідно. За даними витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. 126, 133, 135 СК України відомості про батьків дітей записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. 18.12.2020 на підставі актів закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я від 18.12.2020 та направлень служби у справах дітей Долинської райдержадміністрації Кіровоградської області від 18.12.2020 № 187, № 188, № 189 до КЗ «Центр соціально- психологічної реабілітації дітей» Кіровоградської обласної ради було направлено трьох малолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , оскільки їх залишила їхня мати - [PERSON] . Розпорядженнями голови Кропивницької районної державної адміністрації Кіровоградської області від 01.02.2021 № 43-р, № 45-р та № 46-р малолітнім надано статуси дітей, позбавлених батьківського піклування (з урахуванням змін внесених до зазначених розпоряджень 25.06.2021). Наказом начальника служби у справах дітей Долинської міської ради Кропивницького району Кіровоградської області від 05.03.2021 № 5 малолітніх взято на первинний облік дітей, які залишилися без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Рішенням виконавчого комітету Долинської міської ради Кропивницького району Кіровоградської області від 28.05.2021 № 158 «Про створення дитячого будинку сімейного типу на базі прийомної сім`ї [PERSON] та влаштування дітей на виховання та спільне проживання» створено на базі прийомної сім`ї [PERSON] та [PERSON] дитячий будинок сімейного типу, за адресою: [ADDRESS] . З 29.05.2021 на підставі зазначеного рішення малолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] влаштовано на виховання та спільне проживання до дитячого будинку сімейного типу Сафонових у смт Молодіжне Кропивницького району Кіровоградської області. Відповідно до листів відділення поліції № 1 (м. Долинська) КРУП ГУНП в Кіровоградській області від 24.03.2021 № 2612/111-2021 та від 28.09.2021 № 10574/111-2-2021 фактичне місцезнаходження [PERSON] не відоме, однак 09.12.2020 працівниками патрульної поліції м. Дніпро за адресою: [ADDRESS] на неї було складено протокол про адміністративне правопорушення, а 04.06.2021 працівниками патрульної поліції в Одеській області за адресою: площа Привокзальна, буд. 2, м. Одеса - протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 175-1 КУпАП (куріння в громадському місці). Згідно з висновком органу опіки та піклування Долинської міської ради Кропивницького району Кіровоградської області від 05.01.2022 № 01-40/3/2 є доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітніх: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Підставою прийняття такого рішення, окрім вище вказаних обставин, встановлених й судом, було те, що з 18.12.2020 [PERSON] жодного разу не поцікавилася життям та здоров`ям своїх малолітніх дітей, яких залишила без догляду на розсуд долі, зв`язок з нею відсутній. Крім того встановлено, що [PERSON] є біологічною матір`ю: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . При цьому, рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 17.12.2007 у справі № 2-1253 [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно чотирьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Окрім того, рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 20.05.2021 у справі № 388/1497/20 про визнання батьківства, [PERSON] , [INFO] , визнано батьком [PERSON] , [INFO] . Зазначені вище, встановлені судом обставини сторонами у справі не заперечувалися. З огляду на наведені вище правовідносини між сторонами, з приводу яких виник спір, судом відзначається таке. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 141, ч. 2, ч. 3 ст. 150 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, при цьому батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до положень Сімейного кодексу України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків передбачено застосування правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальністю, і, зокрема, це позбавлення батьківських прав. Положеннями ст. 164 СК України визначено виключний перелік підстав, за наявності яких, а також винної поведінки, - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав. До таких підстав закон відносить наступні: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину проти дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини має місце, коли вони свідомо не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, хоча мають реальну можливість для цього. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, що була підписана Україною 21.02.1990, ратифікована постановою Верховної Ради України 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини, при цьому відповідно до ч. 2 ст. 9 Конвенції під час будь-якого розгляду згідно з п. 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Як на правову підставу для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , позивач посилався на ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню останніх (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Ухилення від виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, позивач обґрунтовує тим, що відповідач, проживаючи окремо від дітей, самоухилилася від виконання батьківських обов`язків, не приймає жодної участі у їх вихованні, їх розвитком та здоров`ям не цікавиться, місце її перебування наразі не відоме, у свою чергу, судом не встановлено об`єктивних підстав, які б перешкоджали відповідачу у її спілкуванні з дітьми, з урахуванням її безперешкодної можливості дізнатися про місце їх проживання, що свідчить про фактичну можливість, та, з іншого боку, вольове небажання матері виконувати свої батьківські обов`язки, визначені законом, по відношенню до дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 15, п. 16 постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 № 3 позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, на згоду передати дитину на усиновлення та інших прав, які ґрунтуються на факті спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного і об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти, причому зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (Рішення від 07.12.2006 у справі «Хант проти України»). Відповідач [PERSON] не проживає за адресою свого місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, у судове засідання не з`явилася та із запереченням проти задоволення позовних вимог до суду не зверталася. У суду відсутні дані про те, що не виконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків пов`язане з її душевною хворобою, недоумством чи іншим тяжким захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з іншими не залежними від неї причинами. З огляду на зазначене, судом відзначається, що [PERSON] свідомо самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що є першоосновою розвитку особистості дітей, не піклуючись про фізичний та духовний розвиток дітей, їх підготовку до самостійного життя, не створюючи належних умов для природних здібностей дітей, поваги до їх гідності, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню дітьми загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, хоча, за недоведеністю протилежного, мала можливість для цього, а отже не приймає участь у вихованні дітей та не виконує свої батьківських обов`язків, визначених законом, по відношенню до дітей, що є самостійною підставою, визначеною п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, для позбавлення батьківських прав. Окрім того, судом відзначається, що батьківські обов`язки не полягають лише у наданні матеріальної допомоги (утримання), яка, поряд з цим, відповідачем також на утримання дітей не надається, - вони включають у себе також і батьківську турботу та ласку, піклування про здоров`я дітей, їх духовний, моральний та фізичний розвиток, підготовку до навчання, спілкування з дітьми. З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги насамперед інтереси неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які є пріоритетними при розгляді даного спору, враховуючи також наявність обставин, з якими закон, що регулює сімейні відносини, пов`язує позбавлення батьківських прав, при цьому судом було не встановлено реальної юридичної чи/та фактичної неможливості [PERSON] , яка є матір`ю дітей, вчиняти відповідні дії, які становлять зміст батьківського обов`язку, що свідчить про наявність її вини у невиконанні такого обов`язку, відсутність перешкод з боку інших осіб, для належного виконання нею батьківських обов`язків, на підставі чого суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги про позбавлення батьківських прав, що заявлена позивачем виключно у інтересах дітей, вона не суперечать положенням законодавства, що регулює сімейні правовідносини, а тому така вимога підлягає задоволенню і таке рішення суду у повній мірі відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема, щодо справедливого вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту інтересів дітей. При цьому, судом відзначається, що відповідно ч. 1 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, причому відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, [PERSON] навіть будучи позбавленою батьківських прав відносно неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зобов`язана утримувати останніх до їх повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1 ст. 183, ч. 1 ст. 184 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до положень ст. 248 СК України дитина-сирота і дитина, позбавлена батьківського піклування, яка проживає у закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому дитячому закладі, прийомній сім`ї, має право: 1) на всебічний розвиток, виховання, освіту, повагу до її людської гідності; 2) на збереження права користування житлом, у якому вона раніше проживала. У разі відсутності житла така дитина має право на його отримання відповідно до закону; 3) на пільги, встановлені законом, при працевлаштуванні після закінчення строку перебування у зазначеному закладі; 4) на безоплатну правову допомогу в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги. Влаштування дитини до закладу, зазначеного у частині першій цієї статті, не припиняє права дитини на аліменти, пенсії, інші соціальні виплати, а також на відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника. Отже, позбавлені батьківського піклування діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] проживаючи у будинку сімейного типу сім`ї [PERSON] та [PERSON] не позбавляються права на аліменти. При цьому, згідно з п. 14 Положення про дитячий будинок сімейного типу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2002 № 564, з наступними змінами, за вихованцями зберігаються раніше призначені аліменти, пенсія, інші види державної допомоги. Суми коштів, що належать вихованця як пенсія, аліменти чи інші види державної допомоги, переходять у розпорядження батьків-вихователів і витрачаються на утримання вихованців. На підставі зазначеного, враховуючи, що обов`язок утримувати дитину до досягнення не повноліття є обов`язком, зокрема, матері, при цьому, позбавлення її батьківських прав не звільняє її від такого обов`язку, крім того, судом під час розгляду справи, з урахуванням умов ч. 1 ст. 182 СК України та наявних у справі доказів, не встановлено наявності обставин, які б свідчили про не можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі, визначеному позивачем, - суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги у цій частині, що ґрунтуються на вимогах законодавства, яке регулює сімейні відносини, у зв`язку з чим така вимога підлягає задоволенню. Отже, з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дітей на користь батьків вихователів у розмірі 1/2 частини всіх видів доходів (заробітку) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи стягнення аліментів з дня пред`явлення позивачем позову до суду і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, а згодом за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Окремо судом відзначається, що відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частині суми платежу за один місяць.

Outcome: approved