Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, згідно вимог якого просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно - східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) на її користь грошові кошти в рахунок компенсації моральної шкоди в розмірі 100 000,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до виконавчого листа, виданого на підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21.06.2012 у справі №435/3878/12, державними виконавцями Крюківського ВДВС Кременчуцького міського управління юстиції, а в подальшому після реформування державними виконавцями Крюківського ВДВС у м. Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) здійснювалось виконавче провадження про стягнення на користь позивача аліментів на утримання дитини. Проте, протягом цього часу всупереч законодавства державними виконавцями не здійснювались заходи із встановлення боржника у виконавчому провадженні [PERSON] , котрий як з`ясувалось пізніше помер близько 9 років тому назад. Позивач вважає, що бездіяльністю відповідача щодо нездійснення заходів із розшуку [PERSON] , їй та її малолітній дочці [PERSON] заподіяно моральної шкоди за таких підстав. Так, 22.06.2010 позивач уклала шлюб з [PERSON] . В шлюбі [INFO] в них народилась дочка [PERSON] , позивач та її чоловік [PERSON] записані батьками дитини. В грудні 2011 року подружні відносини та спільне проживання із [PERSON] були припинені. Дитина [PERSON] залишилась проживати з позивачем. Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 11.11.2013 у справі №214/6550/13-ц було розірвано шлюб між позивачем та [PERSON] . Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21.06.2012 у справі №435/3878/12 стягнуто з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання дочки [PERSON] , у вигляді ј частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 10.04.2012. На виконання даного рішення суду позивачем був отриманий виконавчий лист у справі №435/3878/12. 21.09.2012 позивачем подано виконавчий лист на виконання до Крюківського ВДВС, до заяви долучено довідку з адресного бюро м. Кременчук, відповідно до якої [PERSON] з 23.03.2012 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . В подальшому в усному режимі від керівництва Крюківської виконавчої служби позивач дізналась, що виконавче провадження про стягнення аліментів з [PERSON] відкрите та здійснюються всі необхідні заходи для встановлення його місцезнаходження. Постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та інші постанови позивачу поштовим зв`язком не надходили. Позивач не переймалася, оскільки була впевнена, що здійснюються всі необхідні заходи. Аліменти на утримання дочки їй не надходили, але в усному режимі керівництво виконавчої служби її завіряло, що не можуть встановити місцезнаходження її колишнього чоловіка і тому не стягуються з нього аліменти. Приблизно в середині 2019 року позивачу поштою надійшла ухвала Крюківського районного суду м. Кременчука від 14.02.2019 про розшук боржника [PERSON] . Саме з цієї ухвали позивач дізналась, що 01.10.2012 державним виконавцем Крюківського ВДВС було винесено постанову ВП №34516573 про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №435/3878/12 про стягнення аліментів з [PERSON] . Цією ухвалою суду боржника [PERSON] оголошено в розшук. Приблизно в кінці липня 2020 року позивач отримала лист Крюківського ВДВС №50926 від 22.06.2020, відповідно до якого її колишній чоловік [PERSON] помер в 2012 році, актовий запис про смерть №1410 від 07.11.2012. Позивач вважає, що державні виконавці допустили бездіяльність за період 06.11.2012 (дата смерті [PERSON] ) по 14.02.2019 з невжиття заходів по встановленню місця проживання (знаходження) боржника [PERSON] та факту його смерті. Оскільки державні виконавці відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» мають доступи до державних реєстрів, проте протягом 7 років вони імітували проведення виконавчих дій, отримавши інформацію про смерть боржника лише в 2020 році. Відповідно до ухвали Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 28.04.2021 у справі №214/5684/20 визнано протиправною бездіяльність державних виконавців Крюківського ВДВС Сохи Н.П. та Шлюєвої А.О. з невжиття заходів по встановленню місця проживання (знаходження) боржника [PERSON] та факту його смерті за період з 06.11.2012 по 14.02.2019 у виконавчому провадженні з виконавчого листа №435/3878/12. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04.11.2021 у справі №214/5684/20 повернуто апеляційну скаргу Крюківського ВДВС і таким чином ухвала Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 28.04.2021 у справі №214/5684/20 набрала чинності. Малолітня дочка позивача [PERSON] , [INFO] , постійно відчувала моральні страждання через нез`ясованість долі її батька, який на їх закономірну думку ухилявся від спілкування із своє дитиною з її народження та не сплачував аліменти, поки не була з`ясована дійсна причина несплати аліментів - смерть [PERSON] в 2012 році. Позивач з дитиною були позбавлені природного права - можливості знати про долю батька дитини та навіть права навідатись до місця його поховання. Крім того вони були позбавлені можливості отримувати державну допомогу дитині на померлого, оскільки в разі своєчасного встановлення відповідачем факту смерті [PERSON] його дитина [PERSON] набула б право на отримання такої державної допомоги. Як результат, протягом цих років повноцінний та різносторонній розвиток дитини був неможливий, а саме можливість культурного розвитку, забезпечення одягом, харчуванням, оздоровленням, освітою. Дитина не мала матеріальної можливості відвідувати культурні заходи, організовані школою, в тому числі поїздки в цирк, театри, на екскурсії, через що відчувала свою неповноцінність по відношенню до однокласників та друзів, які мали таку матеріальну можливість, та була постійно морально пригнічена. Натомість протягом цих років позивач без сторонньої допомоги самотужки мала забезпечувати дитину, обираючи місце роботи, які б паралельно надали можливість приділяти увагу дитині і в той же час заробляти кошти на їх існування. Оскільки вони не мали право на зазначену допомогу від держави до встановлення факту смерті батька дитини. Позивач постійно відчувала необхідність застосування додаткових зусиль щодо організації свого життя та життя дитини протягом тривалого часу, в тому числі щодо виховання та забезпечення дитини самотужки. При цьому паралельно протягом цих років шляхом направлення запитів, клопотань, звернень, пошуку інформації позивач стимулювала державні органи, в тому числі відповідача, якісно виконувати свої обов`язки зокрема щодо встановлення місцезнаходження [PERSON] та встановлення його долі, що відповідачем всупереч діючому законодавству зроблено не було. В результаті нервових перенапружень, пов`язаних із ситуацією, що склалась, та бездіяльністю відповідача, позивачу було поставлено ряд медичних діагнозів, пов`язаних із порушенням кровообігу, постійними головними болями, та іншими хворобами. Моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 100 000 грн та вважає, що ця сума є достатньою для відшкодування завданою відповідачем шкоди їй та її дочці внаслідок протиправної бездіяльності відповідача. 09.12.2021 ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. 05.01.2022 представником відповідача надано відзив на позов, згідно якого останній просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву зазначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Вважає, що позивачем не доведено, у чому полягала моральна шкода, час її виникнення, а відтак не доведено і самого факту завдання такої шкоди. Крім цього не надано жодних доказів на обґрунтування розміру моральної шкоди в сумі 100 000 грн, які заявлені до відшкодування. Позивач не виконала обов`язок з доведення обставин, які свідчать про заподіяння моральної шкоди та розміру такої шкоди, які заявлено до відшкодування. Так само позивачем не доведено і причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням. З наданих доказів не можливо встановити причинно-наслідковий зв`язок між порушенням здоров`я навіть не позивача, а її дитини та діянням. Відповідно до законодавства до обов`язку державного виконавця відноситься перелік заходів, обов`язковість вжиття яких встановлює Закон з метою виконання судового рішення, при цьому встановлення факту смерті боржника не є обов`язком державного виконавця. Закон містить лише вказівку на те, що при отриманні відповідної інформації щодо відсутності місцезнаходження боржника - останній вживає заходи щодо його розшуку. Викладені обставини та норми чинного законодавства дають підстави вважати, що між бездіяльністю відповідача та шкодою, яка полягає у нез`ясованості долі батька дитини, не встановленні факту його смерті, що позбавило позивача та її дочку природного права - можливості знати долю батька дитини та навідуватись до місця його поховання, який на її думку ухилявся від спілкування зі своєю дитиною відсутній причино-наслідковий зв`язок, оскільки зазначена позивачем шкода не залежала від безпосередніх дій державного виконавця, а навпаки в більшій вірогідності залежала безпосередньо від неї - шляхом налагодження взаємовідносин та контакту з батьком своєї дитини, в результаті чого вона могла б бути своєчасно проінформованою про його смерть та надати відповідну інформацію до органу ДВС. Окрім того з наведеного вбачається, що позивач, в результаті бездіяльності відповідача, яка полягала у «не встановлені факту смерті боржника» не була позбавлена права на отримання відповідної державної допомоги на дитину - з метою забезпечення її належного розвитку та виховання. І отримання такої державної допомоги знову ж таки залежало від її безпосередніх активних дій, шляхом подання відповідної заяви та визначеного пакету документів. Щодо наданих до позовної заяви доказів позивача на підтвердження завданої їй моральної шкоди - зокрема медичних довідок вважає, що з наданої медичної документації не вбачається медично-встановлена причина захворювання. З наведених обставин представник відповідача вважає, що позивачем не доведено причино-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача та моральною шкодою на яку вона посилається. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав у ньому зазначених. Представники відповідача Шлюєва А.О. та Панченко (Соха) Н.П. в судовому засіданні просили в задоволенні позову відмовити. Вказали, що у виконавчому провадженні були здійсненні всі необхідні виконавчі дії, з отриманої адресної довідки їм стало відомо, що боржник [PERSON] зареєстрований в м. Кременчуці, будь-які відомості про його смерть в даній довідці не були зазначені. З 2012 року по червень місяць 2020 року в них не було доступу до Державного реєстру цивільних станів щоб отримати відомості про смерть боржника, після отримання даного доступу було встановлено, що боржник [PERSON] помер. Вважають, що позивачем не доведено причино-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача та моральною шкодою на яку вона посилається. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та [PERSON] 22.06.2010 зареєстрований шлюб в Крюківському відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області за актовим записом №182, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . [INFO] народилась [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, батьками дитини зазначено: мати - [PERSON] , батько - [PERSON] . Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.11.2013 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 01.10.2012 постановою державного виконавця Крюківського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції Соха Н.П. відкрито виконавче провадження №34516573 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON] в розмірі ј частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.04.2012 і до досягнення дитиною повноліття. З запиту органу державної влади, підприємства, установи, організації, закладу щодо доступу до персональних даних від 14.12.2017 №57578 вбачається, що державним виконавцем направлено запит до Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради про надання відомостей про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані відносно [PERSON] . Відповідно до інформації наданої Державною фіскальною службою України від 03.10.2018 №17918/5/99-99-08-02-02-16 на запит відповідача, станом на 02.10.2018 [PERSON] в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків не знайдений. З заяв [PERSON] від 28.09.2015, 27.04.2018, 24.10.2018 вбачається, що остання зверталася до відповідача з заявами про видачу довідок про неотримання аліментів з [PERSON] . У відповідь на які відповідачем було надано довідки про неотримання аліментів від 15.10.2015 за вих. №26493 та від 18.05.2018 за вих. № 21451. Відповідно до акту державного виконавця від 10.02.2018 боржник [PERSON] за адресою реєстрації не проживає. 05.10.2018 за вих. № 7043/01-27 виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області повідомив відповідача про те, що згідно Реєстру територіальної громади [PERSON] , [INFO] , значиться знятим з реєстрації місця проживання 29.10.2014 за адресою: [ADDRESS] . 14.02.2019 ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області [PERSON] оголошено у розшук. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, [PERSON] помер [INFO] , що також підтверджується актовим записом про смерть №1410 від 07.11.2012. 20.07.2020 позивач направила відповідачу лист, згідно якого просить надіслати на її адресу документи та відомості у виконавчому провадженні за виконавчим листом №435/3878/12 про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання дочки [PERSON] . Листом за вих. №61801 від 06.08.2020 відповідач повідомив позивача [PERSON] про те, що 18.06.2020 на підставі інформації отриманої з Державного реєстру цивільних станів встановлено, що боржник [PERSON] помер [INFO] , в зв`язку з чим винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Відповідно до постанови державного виконавця від 18.06.2020 в зв`язку зі смертю боржника виконавче провадження №34516573 закінчено. Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.04.2021 визнано протиправною бездіяльність державних виконавців Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Соха Н.П. та Шлюєвої А.О. з невжиття заходів по встановленню місця проживання (знаходження) боржника [PERSON] та факту його смерті за період з 06.11.2012 по 14.02.2019 у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа №435/3878/12. Визнано протиправною бездіяльність державних виконавців Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Соха Н.П. та Шлюєвої А.О. щодо не направлення [PERSON] постанов державного виконавця, передбачених ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», винесених у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа №435/3878/12. Зобов`язано державних виконавців Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Соха Н.П. та Шлюєву А.О. направити [PERSON] постанови державного виконавця, передбачені ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», винесені у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа №435/3878/12. Відповідно до листа ВП №1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області від 30.06.2021 за вих. №1632/115/108/01/08-2021 відповідачу повідомлено, що боржник [PERSON] , згідно довідки ВДРАЦС від 08.06.2021 помер [INFO] , в зв`язку з чим розшукову справу №07/20 від 14.08.2020 закрито. З листа Управління праці та соціального захисту населення від 09.01.2022 за вих. №025-53/281 та довідки вбачається, що [PERSON] перебувала на обліку в управлінні, як отримувач тимчасової допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів та отримувала державну допомогу з травня 2018 по квітень 2019. Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 55, 56 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка з огляду на приписи ч. 1 ст. 9 Конституції України, ст. 10 ЦК України є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. За змістом ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Отже, наявність протиправного діяння особи, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому протиправні діяння, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди). Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 грудня 2020 року у справі № 686/25718/19, від 30 грудня 2020 року у справі № 482/48/19. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. У відповідності до роз`яснень у п.п. 1 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31.03.1995 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, у ч. 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач, як на підставу задоволення позову, посилається на наявність рішення суду, яким визнано протиправну бездіяльність державних виконавців Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Соха Н.П. та Шлюєвої А.О. з невжиття заходів по встановленню місця проживання (знаходження) боржника [PERSON] та факту його смерті за період з 06.11.2012 по 14.02.2019 у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа №435/3878/12. Зазначає, що її малолітня дочка постійно відчувала моральні страждання через нез`ясованість долі її батька, дитина була позбавлена природного права - можливості знати про долю батька дитини та навіть права навідатись до місця його поховання. Позивач з дитиною були позбавлені можливості отримувати державну допомогу дитині на померлого, в зв`язку з чим протягом цих років повноцінний та різносторонній розвиток дитини був неможливий, а саме можливість культурного розвитку, забезпечення одягом, харчуванням, оздоровленням, освітою. Дитина не мала матеріальної можливості відвідувати культурні заходи, організовані школою, в тому числі поїздки в цирк, театри, на екскурсії, через що відчувала свою неповноцінність по відношенню до однокласників та друзів, які мали таку матеріальну можливість, та була постійно морально пригнічена. В результаті нервових перенапружень, пов`язаних із ситуацією, що склалась, та бездіяльністю відповідача, позивачу було поставлено ряд медичних діагнозів, пов`язаних із порушенням кровообігу, постійними головними болями, та іншими хворобами. Суд, вважає, що наявність судового рішення про визнання протиправною бездіяльності державних виконавців, не може бути підставою для задоволення позову, оскільки даним рішенням не встановлюється безумовна доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності заподіяння моральної шкоди. Також, позивачем не надано жодних доказів заподіяння їй та її дочці душевних страждань протиправною бездіяльністю відповідача у справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що стали наслідком протиправної бездіяльності відповідача, передбачених ч. 2 ст. 23 ЦК України. Як вбачається з медичних документів, наданих позивачем, остання 16.08.2018 та 28.05.2019 зверталася за консультацією до лікаря невропатолога та проходила діагностичні обстеження 14.08.2018 та 30.05.2019, на підставі яких їй був встановлений діагноз: «Дисциркуляторна енцефалопатія 1 ступеня, остеохондроз хребта шийно-грудного відділу», призначено лікування. При цьому як вбачається з матеріалів позовної заяви та зокрема було підтверджено позивачем в судовому засіданні, остання дізналася про смерть [PERSON] лише в 2020 році, що виключає можливість підтвердити, що вчинена відповідачем бездіяльність, призвела до завдання позивачу моральної шкоди та перебувала б у причинно-наслідковому зв`язку з наслідками у вигляді встановлення їй ряду діагнозів та душевних страждань з даного приводу. Також позивачем до позовної заяви додано довідку від 30.11.2020 за підписом лікаря [PERSON], та довідку від 30.11.2020, видану лікарем урологом, з яких вбачається що пацієнт звернувся за консультацією з приводу захворювання сечової системи, проте вказані медичні документи, суд до уваги не бере, оскільки з вказаних довідок неможливо однозначно встановити, що саме позивач зверталася до лікарів за консультацією, останній було встановлено медичний діагноз та призначене відповідне лікування. Також позивач вказує, що протягом всіх років шляхом направлення запитів, клопотань, звернень, пошуку інформації вона стимулювала державні органи, в тому числі відповідача, якісно виконувати свої обов`язки зокрема щодо встановлення місцезнаходження [PERSON] та встановлення його долі. При цьому будь-яких доказів в підтвердження суду позивачем не надано. З матеріалів справи вбачається, що позивач лише надсилала запити відповідачу про видачу довідок про неотримання аліментів від [PERSON] , з метою отримання відповідної допомоги на дитину від держави, що підтверджується листом Управління праці та соціального захисту населення від 09.01.2022 за вих. №025-53/281 та довідкою. Лише в 2020 році позивач звернулась до відповідача з листом, згідно якого просить надіслати на її адресу документи та відомості у виконавчому провадженні за виконавчим листом №435/3878/12 про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання дочки [PERSON] . Отже, позивачем не надано суду жодного доказу спричинення їй та її дочці моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між встановленим порушенням та заявленою моральною шкодою в розмірі 100 000 грн, як і не обґрунтовано сам розмір моральної шкоди. Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини справи, належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та те, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправною бездіяльністю заподіювача, а також не обґрунтовано, з чого позивач виходив при визначенні розміру заподіяної їй та її дочці шкоди, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди необхідно відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed