Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

07.04.2022 [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , звернулась до суду з заявою, з участю заінтересованої особи Третьої Львівської державної нотаріальної контори про встановлення факту проживання однією сім`єю, в якій просить встановити факт проживання однією сім`єю у [ADDRESS] її, [PERSON] ,з [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . В обґрунтування заяви зазначила, що вона доглядала за інвалідом [PERSON] , з якою постійно проживала останні п`ять з половиною років однією сім`єю у [ADDRESS] , і яка померла [INFO] Покійна заповіла їй свою квартиру за вказаною адресою, і Третьою Львівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за її заявою про прийняття спадщини. Однак, їй надано лист-відмову №112/02-14 від 19.01.2022, оскільки проживання однією сім`єю зі спадкодавцем підтверджується рішення суду, яке набрало законну силу та рекомендовано звернутись до суду за встановлення факту проживання однією сім`єю. У зв`язку з вищенаведеним змушена звернутись до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Свірідової В.В. від 11.04.2022 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження (а.с.82). Заявник [PERSON] та її представник адвокат Гур`єв О.В. позовні вимоги підтримали покликаючись на обставини, які викладені в позовній заяві, просять їх задовольнити. Заінтересована особа - представник Третьої Львівської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла заява про слухання справи у його відсутності. Повно та всебічно дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні відносини між сторонами, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав та мотивів. Судом встановлено та підтверджено доказами наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України). Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні, викладений в ч. 1 ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним (ч. 2 ст. 315 ЦПК України). Пунктами 1-9 частини 1 статті 315 ЦПК України визначено факти, справи про встановлення яких розглядаються судом. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що [PERSON] , доглядала за інвалідом [PERSON] , з якою поспіймо проживала останні п`ять з половиною років однією сім`єю у [ADDRESS] і яка померла [INFO] [PERSON] ж періодично супроводжувала [PERSON] для проведення банківських операцій по її рахункам у відділення № 6319/0107 А Г "Державний ощадний банк України" по вул. Окупевської , 1 у м. Львові, оскільки в цьому відділені у неї був відкритий депозитний рахунок на 100.000 грн. [PERSON] постійно спільно проживала з [PERSON] в квартирі у [ADDRESS] з січня 2016 р. до дня її смерті [INFO] . Інвалід по зору, [PERSON] запросила [PERSON] для спільного проживання і одразу визначила, що готова прийняти її як свою рідну дочку, а її дітей - як онуків. [PERSON] і раніше, до свого шлюбу, жила в неї на квартирі з 2006 по 2010 роки. Вони не тільки проживали разом, але й були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. З початку 2016 року вони разом вели спільне господарство, спільно доглядали за дітьми заявниці, [PERSON] щодня готувала на всіх їжу, прала одяг та білизну. [PERSON] бавилась з дітьми, виховувала їх, читала казки та вірші, навчала звичним побутовим речам тощо. [PERSON] завжди могла лишити на [PERSON] дітей, а вона ставилась до них як рідна баба. Діти ж вважали її свою бабою. Вони з [PERSON] мали свій спільний бюджет, який складався з зарплати [PERSON] , пенсії [PERSON] та соціальних виплат, та який вони спільно за взаємною згодою витрачали на комунальні послуги, харчування, побутові витрати тощо. Проживання [PERSON] з дітьми у [ADDRESS] разом з [PERSON] підтверджені актами та довідками JIKП «Варшавське-407» (а.с.8, 9). Всі квитанції щодо оплати комунальних послуг заповнені та отримані [PERSON] , особисто, а от кошти на їх оплату виділялись ними спільно з [PERSON] (а.с.59-79) Факт проживання [PERSON] разом з її дітьми у [ADDRESS] разом з [PERSON] підтверджується медичними документами, які пов`язані з диспансеризацією, лікуванням її дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у місцевому територіальному поліклінічному відділенні №1 1-ї міської клінічної лікарні ім. Князя Лева по вулиці Лемківській, 28, у м. Львові (а.с.20-58). Статтею 3 Сімейного кодексу України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що ознаками сім`ї є, зокрема, спільне проживання, спільний побут та ведення спільного господарства. В пункті 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 зазначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.2 СК України Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між іншими членами сім`ї, визначеними у ньому. Поняття "проживання однією сім`єю" та "член сім`ї" не є тотожними. Особа може бути близьким родичем спадкодавця, тобто відноситися до членів сім`ї, проте не проживати з ним однією сім`єю. Центральною ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Відповідно до ч.1 ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Частинами першої та другої статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення із спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Аналогічно згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Встановлення факту проживання однією сім`єю, необхідне заявниці для прийняття спадщини. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що належними документами підтверджено, що [PERSON] постійно проживала останні п`ять з половиною років однією сім`єю з [PERSON] у [ADDRESS] . Таким чином суд приходить до переконання про підставність заяви та задовольняє її. Відповідно до положень частини сьомої статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved