Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-01 00:00:00

у жовтні 2021 року Комунальне підприємство "Київський іподром" звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. В обґрунтування позову підприємство вказало на те, що [PERSON] та [PERSON] проживають в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] загальною площею 35 м2, користуються житлово-комунальними послугами, але свої зобов`язання по сплаті за надані послуги повністю не виконують, внаслідок чого утворилась заборгованість. За таких обставин, просило стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за проживання в гуртожитку та житлово-комунальні послуги за період з серпня 2020 року по вересень 2021 року в розмірі 13 237,98 грн. 21.12.2021 року ухвалою суду по справі № 752/25037/21 відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 73-74). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження від учасників справи до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідачами подано відзив на позовну заяву, в якому останні проти позову заперечили та просили відмовити у його задоволенні, посилаючись на його безпідставність та недоведеність. Вказали, що позивачем надані розрахунки заборгованості за житлово-комунальні послуги без надання доказів розміру спожитих комунальних послуг, їх виду та тарифів нарахування (а.с. 79-82, 83). Позивачем подано відповідь на відзив, в якому зазначив на безпідставності та необґрунтованості доводів відповідачів (а.с. 106-107). Відповідачами по справі подано заперечення з врахуванням відповіді на відзив позивача, із зазначенням безпідставності доводів позивача та відсутності обставин, які б доводили правомірність пред`явлених вимог (а.с. 112-114). Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до рішення виконавчого комітету КМР депутатів трудящих № 2 від 10.01.1966 року було введено в експлуатацію гуртожиток на 100 місць по пр. 40-річчя Жовтня, 140 в м. Києві. Наказом КМДА № 22 від 05.04.2001 року за позивачем було закріплено на праві повного господарського відання гуртожиток на 100 місць по пр. 40-річчя Жовтня, 140 в м. Києві. Відповідно до Наказу № 193 від 20.11.1991 року водія автомобіля "Нива" [PERSON] було вселено до гуртожитку позивача, однак, ордер на вселення видано не було. В подальшому, наказом Київського державного іподрому від 24.04.1999 року [PERSON] звільнено посади водія на підстави його власної заяви. Відповідно до Акту КП "Київський іподром" від 10.01.2019 року відповідачі фактично продовжують проживати в гуртожитку. Наказом Комунального підприємства "Київський іподром" № 02/В-А від 28.02.2012 року, із 01.03.2021 року для мешканців гуртожитку встановлено плату за проживання в гуртожитку в розмірі 0,76 грн. за 1 м2 площі жилого приміщення, які змінювались в зв`язку зі зміною тарифів, що підтверджується наданими до матеріалів справи наказів позивача (а.с. 93-94). Вказані факти про належність гуртожитку на праві господарського відання Комунальному підприємству "Київський іподром" та визначення розміру тарифів за житлово-комунальні послуги підтверджено рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15.06.2021 року та постановою Київського апеляційного суду від 28.07.201 року по справі №760/22080/20, в якій приймали участь ті самі учасники (а.с. 7-21). Відповідно дані обставини не потребують повторного доведення з позиції ст. 82 ЦПК України (підстави звільнення від доказування). Також матеріалами справи № 760/22080/20 встановлено, що [PERSON] та [PERSON] фактично проживають в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] загальною площею 35 м2, хоча мають іншу адресу місця реєстрації, користуються житлово-комунальними послугами, але свої зобов`язання по сплаті за надані послуги належним чином не виконують, внаслідок чого утворилась заборгованість. За таких обставин, позивач просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за проживання в гуртожитку та житлово-комунальні послуги за період з серпня 2020 року по вересень 2021 року в розмірі 13 237,98 грн. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; Предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.(стаття 2 Закону). Відповідно до статей 67, 162 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію тощо) визначається за затвердженими у встановленому порядку тарифами. За п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Позивачем надано суду розрахунок суми заборгованості, відповідно до якої борг Відповідачів перед Позивачем за період з серпня 2020 по вересень 2021 року становить 13 237,98 грн. Суд критично ставиться до тверджень відповідачів щодо необґрунтованості визначення позивачем суми заборгованості, адже самі відповідачі не спростовують факту проживання в гуртожитку позивача за адресою: [ADDRESS] , тим самим визнають, що здійснюють користування житлово-комунальними послугами в гуртожитку. Відповідачами також не було надано суду власного розрахунку розміру спожитих житлово-комунальних послуг, не надано доказів оскарження наказів позивача про зміну розміру цін, тарифів на утримання приміщень в судовому порядку чи оскарження відмови позивача надати роз`яснення щодо формування тарифів на житлово-комунальні послуги в гуртожитку. Відповідно до ст. 130 ЖК Української РСР порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Пунктом 15 даного Положення визначено, що особи, які проживають у гуртожитку на умовах договору найму (оренди), вносять плату за таке проживання відповідно до умов договору. Плата за проживання у гуртожитку включає: витрати на оплату житлово-комунальних послуг (послуги з управління гуртожитком, послуги з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, постачання та розподілу природного газу, електричної енергії, послуги з поводження з побутовими відходами); інші витрати, необхідні для забезпечення створення належних умов для проживання (утримання майна гуртожитку, зазначеного в абзаці першому пункту 14 цього Положення) та організації побуту (заміна, прання, дезінфекція постільних речей тощо у разі їх видачі). Аналогічна норма про обов`язок здійснювати оплату житлово-комунальних послуг встановлена п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, відповідно до яких власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, строки та в порядку, що встановлені договором. З матеріалів справи вбачається, що між сторонами у справі договір не укладено, проте, з огляду на те, що зобов`язання по оплаті вартості житлово-комунальних послуг покладається на споживача законом, відсутність оформленого між сторонами письмового договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати таких послуг. Відповідно такий обов`язок може випливати не тільки з договору, але і закону. Крім того, постанова судової палати у цивільних та господарських справах Верховного суду України від 20.04.2016 року справа 6-2951цс15 містить висновок про те, що факт відсутності договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг. Матеріали справи не містять доказів ненадання позивачем послуг відповідачу, так само як і звернень останньої з приводу відмови від отримання таких послуг. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача мають правове обґрунтування з посиланням на докази відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, а тому позов підлягає до задоволення. Судом безспірно встановлено, що позивачем надаються комунальні послуги відповідачу. Фактично, на час звернення до суду з позовом, відповідач має заборгованість перед позивачем, що підтверджується наданим суду розрахунком в розмірі 13 237, 98 грн. З урахуванням наведеного та вимог закону, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача суму заборгованості за житлово-комунальні послуги та послуги проживання в розмірі 13 237, 98 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України також необхідно стягнути з відповідачів в рівних частинах на користь позивача судовий збір в розмірі 2 270,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved