Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Національної академії аграрних наук України (далі по тексту НААН України) та Державного підприємства «Дослідне господарство «Білокриницьке» Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України (далі по тексту рішення ДП «ДГ «Білокриницьке» ІСГЗП НААН України), про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді. В обґрунтування своїх вимог, позивач у позовній заяві посилався на те, що йому стало відомо про існування Наказу Національної академії аграрних наук України № 97-к від 29 березня 2022 р. «Про звільнення [PERSON] », яким наказано звільнити [PERSON] з посади директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Білокриницьке» Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України» 30 березня 2022 року з підстав, передбачених контрактом (п. 8 ст. 36 КЗпП України), та достроково розірвати Контракт від 04 січня 2021. Відповідно до тексту Наказу, Позивач був звільнений «у зв`язку із порушенням пункту 27 Контракту від 04.01.2021, а саме: допущення зменшення обсягів виробництва продукції рослинництва та тваринництва, доведення підприємства до скрутного економічного стану, неналежне здійснення господарської діяльності, виникнення значної кредиторської заборгованості перед контрагентами та її зростання, збільшення заборгованості з виплати податків, заробітної плати працівникам, понесені збитки та дії, які призвели до неефективного використання земельних ресурсів, основних фондів та іншого державного майна». Позивач зазначає, що під час видання оскаржуваного Наказу, президент зазначеної установи зокрема врахував: Акт проведення внутрішнього аудиту від 21 грудня 2021 року, листи Рівненської ОВА від 28.03.2022 року та ІСГЗП НААН України від 28.03.2022 року № 67 стосовно пропозиції щодо звільнення позивача із займаної посади. Разом з тим, як стверджує позивач, статтею 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» визначено вичерпний перелік повноважень військових адміністрацій, серед яких немає надання рекомендацій щодо звільнення/призначення керівників державних підприємств. Тобто, п. 27 Контракту передбачено, що він може бути розірваний за пропозицією місцевого органу державної виконавчої влади, натомість у військових адміністрацій немає таких повноважень (відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України). Крім того, військові адміністрації є тимчасовими державними органами (ст. 5 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану»), а не місцевими органами державної виконавчої влади (як про те зазначено в Контракті). На підставі наведеного, позивач просив визнати незаконним, скасувати наказ Національної академії аграрних наук України № 97- к від 29 березня 2022 р «Про звільнення [PERSON] » та поновити [PERSON] на посаді директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Білокриницьке» Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України. Ухвалою судді від 20 квітня 2022 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. 13 травня 2022 року представник відповідача ДП «ДГ «Білокриницьке» ІСГЗП НААН України подав відзив на позовну заяву, в якому вказав про те, що позовна заява є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з огляду на те, що статтею 15 закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що військові адміністрації у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України "Про оборону України", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Військові адміністрації населених пунктів здійснюють делеговані повноваження органів виконавчої влади, надані органам місцевого самоврядування законами України. Враховуючи вищенаведене, за умови утворення військової адміністрації населеного пункту, повноваження селищної\\сільської\\ міської рад, її виконавчих органів переймає військова адміністрація, а повноваження голови - начальник військової адміністрації. Отже, Рівненська обласна військова адміністрація правомірно, діючи в межах повноважень, передбачених законом «Про правовий режим воєнного стану» надала Лист від 28.03.2022 року № 3300/0/01-17/22 щодо звільнення Позивача з займаної посади директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Білокриницьке» Інституту сільського господарство Західного Полісся Національної академії аграрних наук України. Пунктом 14 Контракту передбачено, що орган управління майном звільняє Керівника у разі закінчення контракту, достроково за вимогою Керівника, а також у випадку порушень законодавства та умов контракту. Контракт, укладений з Позивачем було розірвано з ініціативи Органу управління майном, у зв`язку із систематичним порушенням його умов та чинного законодавства, а тому не заслуговують на увагу доводи Позивача щодо надання пропозицій місцевого органу державної виконавчої влади щодо звільнення Позивача із займаної посади. Таким чином, Наказ Національної академії аграрних наук України № 97-к від 29 березня 2022 року «Про звільнення [PERSON] » є законним та обґрунтованим, прийнятим у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування. За таких обставин, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову. Окрім того, 18 травня 2022 року представник відповідача ДП «ДГ «Білокриницьке» ІСГЗП НААН України подав додаткові пояснення за вихідним № 22/05-17/1, у яких вказав, що Наказом Національної академії аграрних наук України № 98-к від 29.03.2022 року [PERSON] було призначено виконуючим обов`язки директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Білокриницьке» Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України» з 31 березня 2022 року. Однак, після набуття повноважень керівника жодних дій спрямованих на передачу [PERSON] бухгалтерських документів, печаток, штампів з боку колишнього керівника [PERSON] вчинено не було. Зазначені дії, та відсутність належних документів та матеріально-технічних цінностей є перешкодою здійсненню господарської діяльності державного підприємства. Окрім того після набуття повноважень, в.о. директора ДП «ДГ «Білокриницьке» ІСГЗП НААН України Ламазяну С.Б. стало відомо, що попереднім керівником [PERSON] було зібрано врожай на земельних ділянках, які належать на праві користування державному підприємству, однак в подальшому, на виконання Ухвали Господарського суду Рівненської області від 15.09.2021 року по справі № 918/351/21 жодних дій щодо передачі врожаю на зберігання Сільськогосподарській спілці "Корчунок" вчинено не було, про що свідчить відсутність будь-яких підтверджуючих документів такої передачі на ДП «ДГ «Білокриницьке» ІСГЗП НААН України, зокрема, договорів зберігання, актів прийому-передачі. Враховуючи вище зазначене, в.о. директора ДП «ДГ «Білокриницьке» ІСГЗП НААН України Ламазян С.Б. звернувся до Головного управління Національної поліції в Рівненській області з відповідною заявою про вчинення злочину колишнім керівником ДП «ДГ «Білокриницьке» ІСГЗП НААН України [PERSON] , оскільки в його діях вбачається злочини передбачені частиною 4 статті 191 і частиною 3 статті 382 КК України, а саме привласнення врожаю, вирощеного на землях Державного підприємства "Дослідне господарство "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України, шляхом зловживання своїм службовим становищем і невиконання Ухвали Господарського суду Рівненської області від 15.09.2021 року по справі № 918/351/21, та як наслідок завдання істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам Держави, Державного підприємства "Дослідне господарство "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України, а також кредиторам у справі про банкрутство. Таким чином, Наказ Національної академії аграрних наук України № 97-к від 29 березня 2022 року «Про звільнення [PERSON] » є законним та обґрунтованим, прийнятим у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування. Крім того, 18 травня 2022 року представник відповідача ДП «ДГ «Білокриницьке» ІСГЗП НААН України подав додаткові пояснення за вихідним № 22/05-17/2, у яких вказав, що ухвалою Господарського суду Рівненської області від 15.06.2021 у справі № 918/351/21, серед іншого, відкрито провадження у справі про банкрутство ДП «Дослідне господарство «Білокриницьке» Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України за заявою кредитора - ТОВ «Торговий дім «Украгропром»; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном боржника; розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Захарко І.І. У жовтні 2021 року розпорядник майна ДП «ДГ «Білокриницьке» ІСГЗП НААН України - арбітражний керуючий Захарко Іван Ігорович звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до ДП «ДГ «Білокриницьке» ІСГЗП НААН України та ТОВ "Коростень-Агро", в якому просив: визнати недійсним договір про обробіток землі N 22/03 від 22.03.2021 p., укладений між ДП «ДГ «Білокриницьке» ІСГЗП НААН України та ТОВ "Коростень-Агро". Рішенням Господарського суду Рівненської області від 05.04.2022 року по справі № 918/351/21 (918/849/21) позов задоволено в повному обсязі. Визнано недійсним Договір від 22.03.2021 № 22/03 про обробіток землі, укладений між ДП «Дослідне господарство «Білокриницьке» ІСГЗП НААН України та ТОВ «Коростень-Агро». З урахуванням установлених обставин, господарський суд дійшов висновку, що при укладанні оспорюваного договору керівником ДП «Дослідне господарство «Білокриницьке» ІСГЗП НААН України було перевищено свої повноваження, оскільки значне господарське зобов`язання за договором може виникати в державного унітарного підприємства виключно після отримання згоди органу управління, до сфери управління якого належить підприємство, на вчинення значного господарського зобов`язання (стаття 73-2 ГК України). Просив відмовити в задоволенні позову на підставі неправомірності заявлених позивачем вимог посилаючись на обставини зазначені і відзиву та додаткових поясненнях. Поряд з цим просив відкласти розгляд справи на іншу дату у зв`язку із введенням в Україні правового режиму воєнного стану та неможливістю прибути у судове засідання через перебування за межами Київської області. 19 травня 2022 року від позивача, через канцелярію суду, надійшла заява про розгляд справи без його участі на підставі ст. 223 ЦПК України. Того ж дня від відповідача НААН України, через канцелярію суду, надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що ухвала Сквирського районного суду Київської області від 20 квітня 2022 року про відкриття провадження у зазначеній справі та призначення судового засідання надійшла до відповідача лише 09 травня 2022 року, а тому відповідач позбавлений можливості завчасно в передбачений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк подати відзив на позовну заяву. Цього ж дня, судом відкладено розгляд справи на 27 травня 2022 року та відповідно до ст. 128 ЦПК України направлені сторонам відповідні повідомлення. 23 травня 2022 року представник відповідача НААН України подав відзив на позовну заяву, в якому вказав про те, що 06.01.2021 наказом Національної академії аграрних наук України № 4-к [PERSON] (після зміни паспортних даних - [PERSON] ) було призначено на посаду директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Білокриницьке» Інституту сільського господарства Західного Полісся НААН» з 14.01.2021. На підставі вищевказаного наказу, враховуючи особливості діяльності та функціонування державних підприємств, що перебувають у віданні НААН, між Національною академією аграрних наук України та [PERSON] було укладено Контракт з керівником підприємства, що є у державній власності на термін з 14.01.2021 до13.01.2023. Представник відповідача стверджує, що [PERSON] допустив розпродаж державного нерухомого майна, що прямо заборонено законом. Вказані дії вже нанесли збитків державі на мільйони гривень. Жодних перешкоджаючих дій, з метою недопущення незаконної реалізації нерухомого майна, на стадії арешту, опису, направлення на аукціон та укладення договору купівлі-продажу [PERSON] не здійснював, та НААН про таке відчуження не повідомляв. У березні 2022 року, на адресу Національної академії аграрних наук України надійшов лист Рівненської обласної військової адміністрації, із змісту якого НААН стало відомо, що директор ДП «ДГ «Білокриницьке» не з`являється в Підприємстві та не проводить весняно-польових робіт, що в умовах воєнного стану шкодить не тільки фінансовим інтересам держави, а й обороноздатності країни, адже в ДП «ДГ «Білокриницьке» на праві постійного користування перебуває більше 2 тис. га. земельних ділянок, які необхідно використовувати наразі для забезпечення продовольством усієї країни. До того ж, на адресу НААН надійшов лист Інституту сільського господарства Західного Полісся НААН (в якого ДП «ДГ «Білокриницьке» перебуває у безпосередньому підпорядкуванні) від 28.03.2022 № 67 із змісту якого НААН стало відомо, що ДП «ДГ «Білокриницьке» не виконує перед Інститутом жодних статутних зобов`язань. Враховуючи усі вищенаведені обставини, Національна академія аграрних наук України дійшла до висновку, що директор ДП «ДГ «Білокриницьке» [PERSON] допустив при виконанні своїх посадових обов`язків багато порушень, що призвели до нанесення шкоди державі в особі Підприємства, а саме: допущення зменшення обсягів виробництва продукції рослинництва та тваринництва, доведення ДП «ДГ «Білокриницьке» до скрутного економічного становища, неналежне здійснення господарської діяльності, виникнення значної кредиторської заборгованості перед контрагентами та її зростання, збільшення заборгованості з виплати податків, заробітної плати працівникам, понесені збитки та дії, які призвели до неефективного використання земельних ресурсів, основних фондів, іншого державного майна. З огляду на зазначене, Національна академія аграрних наук України прийняла рішення звільнити директора ДП «ДГ «Білокриницьке» Бикова Р. Л., про що видала наказ від 29.03.2022 \~ \~ \~ \~№97-к на підставі п. 8. ст. 36 КЗпП України. На підставі вищенаведеного, представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову. Разом з тим, 27 травня 2022 року від відповідача НААН України, через канцелярію суду, надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із продовженням на території України дії воєнного стану, а відтак існує небезпека життю та здоров`ю для учасників судового процесу. Того ж дня, від позивача надійшло заперечення на клопотання відповідача НААН України про відкладення розгляду справи. У своєму запереченні позивач посилається на те, що НААН України працює, оскільки здійснює свою діяльність та видає офіційні документи. Окрім того, зазначена справа розглядається в порядку спрощеного провадження, є такою, що виникає з трудових відносин та потребує якнайшвидшого відновлення порушених прав позивача. Позивач вважає, що відповідач НААН України зловживає своїми процесуальними правами задля затягування розгляду справи. Суд погоджується із твердженнями позивача, про відсутність підстав для відкладення розгляду справи, з огляду на наступне. Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. За загальним правилом ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч.ч. 1, 2 , 4 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Не дивлячись на те, що завдання правильного і своєчасного розгляду і вирішення цивільної справи ставиться не перед сторонами процесу, а перед органом судової влади, вказана обставина жодною мірою не виправдовує поведінку осіб, що беруть участь в справі, направлене на те, що умисне перешкодило досягнення органом судової влади вказаних завдань. Особи, що беруть участь в справі, не мають прямого юридичного обов`язку сприяти суду в правильному і своєчасному розгляді і вирішенні цивільної справи, проте зобов`язані утримуватися від дій, здатних перешкоджати досягненню названих завдань. Ефективність судового захисту залежить не тільки від досконалості процедури розгляду судами справ, а й від поведінки осіб, які беруть участь у справі, сумлінного здійснення ними своїх процесуальних прав і обов`язків. Проблеми, пов`язані із недобросовісним виконання своїх процесуальних обов`язків та зловживанням процесуальним правом, можуть ущемити право кожного на судовий розгляд протягом розумного строку, що захищається гарантіями статті 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. Відповідно до п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України неприпустимість зловживання процесуальними правами визнана однією з засад (принципів) цивільного судочинства. Роль суду у реалізації принципу змагальності сторін полягає, зокрема, у запобіганні зловживанню учасниками судового процесу їх правами. Добросовісне здійснення цивільних процесуальних прав потребує від осіб, котрі беруть участь у справі, такої реалізації прав, яка відповідала б їхньому призначенню та здійснювалась у спосіб, визначений цивільним процесуальним законом, не завдавала б шкоди правам інших учасників цивільного процесу. Критеріями добросовісної\~поведінки учасників\~процесуальних правовідносин\~є здійснення\~прав і\~обов`язків\~у відповідності\~до норм\~процесуального законодавства;\~усвідомлення сутності\~процесуальних правовідносин\~як відносин,\~що виникли\~з метою\~здійснення правосуддя\~у цивільній\~справі;\~в)\~відмова від\~реалізації своїх\~процесуальних прав\~та обов`язків\~з метою\~зловживання ними. З огляду на те, що стороною відповідача НААН України не наведено жодних належних підстав неможливості прибуття їх представника до суду на розгляд справи, суд \~виходячи з\~необхідності першочергового\~забезпечення завдання\~цивільного судочинства,\~якнайшвидшого відновлення\~порушених прав,\~вважає за\~можливе розглянути\~справу за\~відсутністю учасників\~справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Суд встановив, що на підставі Наказу Національної академії аграрних наук України № 97-к від 29 березня 2022 р. «Про звільнення [PERSON] », яким наказано звільнити [PERSON] з посади директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Білокриницьке» Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України» 30 березня 2022 року з підстав, передбачених контрактом (п. 8 ст. 36 КЗпП України), та достроково розірвати Контракт від 04 січня 2021. Відповідно до тексту Наказу, Позивач був звільнений «у зв`язку із порушенням пункту 27 Контракту від 04.01.2021, а саме: допущення зменшення обсягів виробництва продукції рослинництва та тваринництва, доведення підприємства до скрутного економічного стану, неналежне здійснення господарської діяльності, виникнення значної кредиторської заборгованості перед контрагентами та її зростання, збільшення заборгованості з виплати податків, заробітної плати працівникам, понесені збитки та дії, які призвели до неефективного використання земельних ресурсів, основних фондів та іншого державного майна». Приймаючи дане рішення, президент НААН України зокрема врахував: Акт проведення внутрішнього аудиту від 21 грудня 2021 року, листи Рівненської ОВА від 28.03.2022 року та ІСГЗП НААН України від 28.03.2022 року № 67 стосовно пропозиції щодо звільнення позивача із займаної посади. Статтею 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» визначено вичерпний перелік повноважень військових адміністрацій, серед яких немає надання рекомендацій щодо звільнення/призначення керівників державних підприємств. Тобто, п. 27 Контракту передбачено, що він може бути розірваний за пропозицією місцевого органу державної виконавчої влади, натомість у військових адміністрацій немає таких повноважень (відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України). Крім того, військові адміністрації є тимчасовими державними органами (ст. 5 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану»), а не місцевими органами державної виконавчої влади (як про те зазначено в Контракті). З наданих суду доказів вбачається, що за порушення виявлені під час проведення внутрішнього аудиту та зафіксовані в Акті проведення внутрішнього аудиту від 21 грудня 2021 року до Позивача не було застосовано дисциплінарне стягнення у строк, передбачений ст. 148 КЗпП України, а отже вказаний Акт як підстава для звільнення Позивача втратив юридично значиму дію 21 січня 2022 року. Враховуючи вказане, суд доходить висновку що видання оскаржуваного Наказу відбулось у зв`язку із отриманням пропозиції про звільнення від Рівненської ОВА та ІСГЗП НААН України, які в свою чергу, враховуючи положення Контракту від 04 січня 2021, не могли бути підставою для звільнення Позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно з ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на наведених ним доказах, що додані до матеріалів справи та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до ч. 6 ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до п. 8 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом. Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи роботодавця може бути розірваний також у випадках винних дій керівника підприємства, установи, організації, внаслідок чого заробітна плата виплачувалася несвоєчасно або в розмірах, нижчих від установленого законом розміру мінімальної заробітної плати За змістом п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Згідно ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» військові адміністрації у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України "Про оборону України", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Повноваження військових адміністрацій здійснюються ними в порядку, визначеному законами України для здійснення повноважень відповідних місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування, з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами статей 124, 129 Конституції України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з частиною першою статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України. Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір". На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved