Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-16 00:00:00

23.02.2018 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] третьої особи [PERSON] про вселення та усунення перешкод у користуванні спільною частковою власністю, в якій позивач просив усунути йому перешкоди у користуванні житловим приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом вселення його у квартиру та зобов`язати відповідачку не чинити йому перешкод у користуванні даним житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що квартира [ADDRESS] перебуває у спільній сумісній власності позивача, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (по 1/4 частці). Зазначав, що у зв`язку із складними відносинами, що склались між сторонами, він не має можливості вільно користуватися належною йому часткою у праві спільної часткової власності, так як відповідачі, чинять йому перешкоди, а саме в лютому 2017 повернувшись додому в м. Кам`янка-Бузька, коли підійшовши до дверей то побачив, що замок на вхідних дверях був поміняний. Його намагання того дня, якось зайти у квартиру були марними, оскільки [PERSON] дверей йому не відчинила і ключів від квартири не дала, тому у квартиру потрапити не можу і вимушений проживати у знайомих. Позивач неодноразово намагався мирним шляхом врегулювати даний конфлікт, однак відповідач на зустріч не іде, тому позивач, протягом останнього року не можу належним чином користуватися своєю власністю. За таких обставин вважає, що такі дії [PERSON] не відповідають вимогам житлового та іншого законодавства України, щодо користування майном, яке перебуває у спільній частковій власності осіб. Тому звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою судді Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 14.03.2018 провадження у справі відкрито. 05.12.2018 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , в якій просили суд, визнати відповідачів, такими, що втратили право на користування житловими приміщенням, за адресою кв. [ADDRESS] . Ухвалою судді Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 10.01.2019 провадження у справі відкрито. Ухвалою судді Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 23.09.2019 позовну заяву [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації було об`єднано в одне провадження із цивільною справою за позовом [PERSON] до [PERSON] , за участі третьої особи [PERSON] про вселення та усунення перешкод у користуванні спільною частковою власністю. 24.06.2020 Позивачем була подана заява про збільшення позовних вимог. В якій позивач предмет позову виклав в наступній редакції: визнати за позивачем частку у спільній сумісній власності в розмірі ј частини кв. [ADDRESS] та визначити порядок користування даною квартирою наступним чином: [PERSON] виділити в користування кімнату під літ «5» площею 12, 7 кв.м.; [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] виділити в користування кімнату під літ. «2» площею 12,3 кв.м.; кімнату під літ. «3» площею 17,8 кв.м.; кладову під літ. «4» площею 0,9 кв.м.; балкон під літ ІІ, площею 1,4 кв.м.; залишити в спільному користуванні, коридор під літ. «1» площею8,4 кв.м.; ванну під літ. «7» площею2,2 кв.м; вбиральню під літ. «8» площею 1 кв.м.. В обґрунтування заяви про збільшення позовних вимог зазначає квартира перебуває у спільній власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON].. , з метою забезпечення реалізації співвласниками права на розпорядження належним їм майном, звернувся з вимогою визнати частку у спільній сумісній власності позивача, відповідачів та третьої особи, за кожним, по в розмірі 1/4 частини спірної квартири. Крім цього зазначає, що так, як сторони не дійшли згоди щодо порядку користування квартирою, загальна площа якої 66,3 кв. м., та яка складається з трьох кімнат, площами 12,3 кв.м., 17,8 кв.м. та 12,7 кв. м., то вважає, за доцільно залишити в його користуванні кімнату під літ. «5» площею 12,кв. м., так як частка відповідача 1/4 відповідає площі 16,57 кв.м (66,3/4), решту ж кімнат залишити в користуванні відповідачів та третьої особи, в спільному користуванні залишити інші приміщення. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.10 2021 вищезазначену справу передано судді Костюк У.І. Ухвалою суду від 28.10.2021 цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , за участі третьої особи [PERSON] про вселення та усунення перешкод у користуванні спільною частковою власністю та за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 20.01.2022 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 17.05.2022 позовну вимогу про визнання за [PERSON] частки у спільній сумісній власності в розмірі ј частини квартири [ADDRESS] залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України. Ухвалою суду від 17.05.2022 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України. Ухвалою суду від 17.05.2022 позовну заяву [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України. У судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] адвокат Сєргєєва О.І. проти позову заперечила з тих підстав, що позивачем не надано доказів, про те, що відповідачі чинять йому перешкоди у користуванні спірною квартирою, так як він жодного разу не звертався до відповідачки з вимогою про вселення, тому вважає, що така вимога є необґрунтованою та не доведеною. Щодо визначення порядку користування житловим приміщенням, вказала що розподіл запропонований позивачем є не вірний. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Квак В.В. в судове засідання не з`явилися, через канцелярію суду представником подана заява про проведення судового засідання за відсутності позивача та його представника. Інші учасники процесу в судове засідання не з`явилися, хоча про день, час та місце розгляду справи, повідомлялися належним чином. Причин неявки не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутність не подавали. Заслухавши думку представника відповідачки, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, 21.12.1998 приватизаційним відділом житлового фонду Кам`янка-Бузької міської ради було видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с. 11). Згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , загальна площа спірної квартири 66,3 кв. м., квартира розташована на 2 поверсі 4 поверхового будинку та складається з трьох кімнат, житловою площею 42,8 кв.м. в тому числі: кімната під літ. «2» площею 12, 3 кв. м.; кімната під літ. «3» площею 17, 8 кв. м.; кімната під літ. «5» площею 12, 7 кв. м., кухні під літ. «б» площею 8,8 кв. м; ванна під літ. «7» площею 2, 2 кв. м, коридор під літ. «I» площею 8, 4 кв. м.; вбиральні під літ. «8» площею 1 кв. м.; кладова під літ. «4» площею 0, 9 кв. м., балкон під літ ІІ, площею 1,4 кв. м. (т.1 а.с. 62-64) Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу від 03.03.1992 Кам`янка-Бузьким відділом ЗАГС зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після укладення останній присвоєно прізвище « [PERSON] » (т.1 а.с. 16). Від спільного шлюбу в них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] повторно виданого 07.03.2017 Кам`янка-Бузьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області (т.1 а.с. 13). Рішення Кам`янка-Бузькрого районного суду Львівської області від 20.06.2017 шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований Кам`янка-Бузьким районним відділом ЗАГС Львівської області, актовий запис № 17 розірвано (т.1 а.с. 12). Згідно договору дарування ј посвідченого 14.12.2016 приватним нотаріусом Кам`янка-Бузького районного нотаріального округу Львівської області, зареєстрованого в реєстрі за № 2067 [PERSON] подарувала [PERSON] ј частину квартири [ADDRESS] (т.1 а.с. 65). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 75767225 від 14.12.2016 власником ј частки квартири [ADDRESS] є [PERSON] .. Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №31 виданої 01.10.2016 головою об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, склад сім`ї за адресою: [ADDRESS] наступний: [PERSON] (не проживає), [PERSON] (не проживає),Є [PERSON] (не проживає), [PERSON] , [PERSON] . Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 38 виданої 15.06.2020 головою об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, склад сім`ї за адресою: [ADDRESS] наступний: [PERSON] (не проживає), [PERSON] (не проживає), [PERSON] (не проживає), [PERSON] , [PERSON] . Згідно акту про відсутність (не проживання або проживання) особи за місцем реєстрації від 05.01.2018, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у будинку [ADDRESS] зареєстровані, проте згідно свідчень сусідів за даною адресою не проживають. Згідно акту про відсутність (не проживання або проживання) особи за місцем реєстрації від 03.05.2018, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у будинку [ADDRESS] зареєстровані, проте згідно свідчень сусідів за даною адресою не проживають. Предметом позову є усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом вселення [PERSON] у квартиру [ADDRESS] та встановлення порядку володіння та користування спірною квартирою між співвласниками. Вирішуючи даний спір суд виходив із наступних мотивів та положень закону. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частинами 1 та 2 ст. 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України). Згідно зі ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] .. Враховуючи це позивач [PERSON] має право безперешкодно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю часткою квартири [ADDRESS] , так як є співвласником даного майна. Однак, в ході розгляду справи судом встановлено, що позивач з 2017 року не проживає у спірній квартирі з поважних причин, що обумовлено не допуском його до житла відповідачкою [PERSON] та вчинення йому перешкод у користуванні житлом, через їх неприязні відносини, які склалися, після припинення подружніх відносин позивача з [PERSON] з приводу користування квартирою. При цьому аргументи представника відповідачки, що між ними відсутній предмет спору, оскільки позивач не звертався до відповідачки з приводу порядок володіння та користування спільним майном, суд до уваги не приймає, з огляду на те, що обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист. При цьому, суд враховує, позицію сторони відповідача, яка не погоджується з пред`явленим до неї позовом, що не може не свідчити про наявність спору. Також судом враховується, те що дана цивільна справа перебуває в провадженні суду з 2018 року, що свідчить про, те, що з 2018 позивач [PERSON] не має можливості проживати у спірній квартирі. Крім цього, відповідачами неодноразово пред`являлися до [PERSON] цивільні позови з приводу спірного житла, а саме про визнання недійсним розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності на квартиру, про позбавлення права в користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. Це свідчить, про існування спору між сторонами щодо квартири [ADDRESS] та доведення факту створення позивачу відповідачами перешкод, як співвласнику 1/4 частин спірної квартири, у користуванні спільною частковою власністю. А відтак порушене право позивача підлягає захисту в обраний ним спосіб, а саме: шляхом вселення його у квартиру є зобов`язання відповідача не чинити позивачу перешкод у користуванні житловим приміщенням. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому, критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Зазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 №6-1500цс15. Вказане право суду випливає також із роз`яснень, які містяться в п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності», згідно якої квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" якщо виділ частки квартири в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (в т.ч. кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Таким чином, якщо декілька власників приміщення не можуть домовитися між собою стосовно порядку користування приміщенням, такий порядок може бути встановлений судовим рішенням за позовом одного із співвласників. Відтак судом встановлено, сторони не досягли, домовленості щодо порядку користування спірною квартирою, тому вважає необхідним встановити порядок користування даним житловим приміщенням. Оскільки спірна квартира має три житлові кімнати, тому є можливим виділити у користування кожного співвласника окреме житлове приміщення, яке б відповідало ідеальному розміру його частки, тому суд вважає за необхідне визначити порядок користування спірною квартирою наступним чином: [PERSON] виділити в користування кімнату під літ. "5" площею, 12, 7 кв.м., (1/4 частка власності) [PERSON] виділити в користування кімнату під літ. "3" площею 17,8 кв.м. 1/2 частка власності), [PERSON] виділити в користування кімнату під літ. "2" площею 12,3 кв.м. (1/4 частка власності). Всі інші нежитлові приміщення, а саме: кладову, балкон, коридор, ванну, вбиральню - залишити в спільному користуванні сторін. На думку суду, при такому порядку користуванні приміщеннями квартири житлові умови сторін будуть відповідати можливостям реалізації ними своїх прав співвласників майна з врахуванням балансу інтересів кожного зі співвласників. Суд, зазначає, що позивачем в заяві про збільшення позовних вимог запропоновано порядок користування спірною квартирою, однак суд не погоджується із запропонованим способом користування квартирою, з тих підстав, що відповідно до змісту статей 319, 358 ЦК України порядок користування приміщенням квартири встановлюється лише між співвласниками, а відтак, як [PERSON] згідно договору дарування від 14.12.2016 відчужила свою ј частку в спірній квартирі [PERSON] , тому вона не є суб`єктом спільної часткової власності квартири [ADDRESS] . Таким чином, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню в частині визначення порядку користування спірною квартирою у межах заявлених вимог. Також, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1125,30 грн.

Outcome: partial