Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-22 00:00:00

Позивач звернувся до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивував тим, що 10.08.2011 року відповідача наказом ректора Державного закладу Дніпропетровська медична академія МОЗ України (вподальшому перейменовано на Дніпровський державний медичний університет) №590-ос зараховано на перший курс даного навчального закладу. 01.09.2011 року між позивачем та відповідачем укладено угоду про підготовку фахівціві з вищою освітою №14. Згідно даної угоди відповідч повинна була після закінчення навчання прибути на місце направлення і відпрацювати там не менше 3 років, а у разі невиконання цієї умови відшкодувати вартість навчання. В зв`язку з закінчення навчання 23.06.2017 року та не відпрацювання вищевказаного строку за місцем направлення на посаді лікаря загальної практики- сімейного лікаря КНП «Решетилівський центр первинної медико-санітарної допомоги» згідно листа Департаменту охорони здоров`я Полтавської обласної державної адміністрації (далі ДОЗ Полтавської ОДА) позивач просить стягнути з відповідача витрати на навчання в сумі 165\~833, 10 грн. та поновити строк на звернення до суду з даною позовною вимогою. Процесуальні дії у справі. 22.02.2022 року\~ ухвалою\~\~ Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська за територіальною підсудністю направлено дану справу для розгляду до Хорольського районного суду\~ Полтавської\~ області. Ухвалою\~ судді\~ Хорольського районного суду\~Полтавської\~області\~від 13.04.2022 року прийнято до свого провадження дану справу. Ухвалою суду\~від 11.05.2022 року \~підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду. У судове засідання представник позивача Дніпровського державного медичного університету Калга С.І.\~не з`явився, надіслав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги\~\~підтримав повністю проти ухвалення заочного рішення не заперечував. У судове засідання представник відповідача [PERSON] адвокат Павелко Р.С. не з`явився, подав відзив на позов в якому просив розглянути справу за їх з відповідачем відсутності. У відзиві на позов представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову, так як відповідач дійсно не відпрацювала 3 роки після закінчення навчання за місцем направлення в КНП «Решетилівський центр первинної медико-санітарної допомоги», саме тому, що наказом ДОЗ Полтавської ОДА №88-к від 03.07.2017 року її зараховано до інтернатури з 01.08.2017 року на заочній базі Хорольської ЦРЛ Полтавської області де вона працює лікарем. У відповіді на відзив представник позивача просив задоволити позов, так як відповідач не дотрималася умов вищезгаданої угоди №14 від 01.09.2011 року, оскільки не відпрацювала трирічний термін за місцем направлення. Суд, з`ясувавши позицію представників сторін, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України з`ясувавши всі обставини справи та надавши їм правову оцінку, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно вимог ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2018 року у справі «Печенізький та інші проти України» встановлено, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Крім цього, кожній стороні має бути забезпечено можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі апеляційною скаргою іншої сторони, та надати власні зауваження з цього приводу. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено з матеріалів позовної заяви, що 10.08.2011 року відповідача [PERSON] наказом ректора Державного закладу Дніпропетровська медична академія МОЗ України (наказом МОЗ України №473 від 16.03.2021 року перейменовано на Дніпровський державний медичний університет) №590-ос зараховано на перший курс даного навчального закладу.(а.с. 10-12) 01.09.2011 року між позивачем та відповідачем укладено угоду про підготовку фахівціві з вищою освітою №14 (далі Угода). Згідно даної Угоди відповідач повинна була після закінчення навчання прибути на місце направлення і відпрацювати там не менше 3 років, а у разі невиконання цієї умови відшкодувати вартість навчання до державного бюджету в установленому порядку.(а.с. 6) Згідно наказу позивача Дніпровського державного медичного університету №462-ос від 23.06.2017 року «Про завершення навчання» відповідачу присвоєно освітньо-кваліфікаційний рівень за спеціальністю, видано документ про вищу освіту в зв`язку із завершенням навчання.(а.с. 13, 14) З листа ДОЗ Полтавської ОДА №1704/01-24/6239/03 від 18.08.2021 року слідує, що відповідач не приступила до відпрацювання 3 років на посаду лікаря загальної практики- сімейного лікаря КНП «Решетилівський центр первинної медико-санітарної допомоги». Вищевказані обставини не оспорює згідно відзиву і відповідач. Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 1, 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я України № 367 від 25.12.1997 «Про затвердження Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням» (далі - Порядок) випускник державного вищого медичного (фармацевтичного) закладу освіти III - IV рівнів акредитації, якому після навчання в інтернатурі присвоєно кваліфікацію лікаря (провізора)-спеціаліста і який працевлаштований на підставі направлення на роботу, вважається молодим спеціалістом протягом трьох років з моменту укладення ним трудового договору із замовником. Період навчання в інтернатурі до цього терміну не входить. Згідно п. 20. Порядку, вручення випускникові диплома про закінчення вищого закладу освіти, направлення на роботу (додаток 3) та видача належних йому коштів, які перераховані до вищого закладу освіти замовником, здійснюється протягом семи днів після закінчення ним вищого закладу освіти. Направлення на роботу є підставою для укладення трудового договору між випускником і замовником. Згідно п. 5 Положення керівники вищих закладів освіти після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду за формою, уміщеною в додатку 1. На керівників вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти покладається персональна відповідальність за своєчасне вручення випускникові диплома, направлення на роботу або довідки про надання можливості самостійного працевлаштування. Згідно п. 21. Порядку випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу. Незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за призначенням. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Підставою для звернення до суду є наявність порушеного права та звернення про здійснення його захисту особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Судом встановлено із відзиву на позов (а.с.68-82) та додатків до нього, що відповідач не приступила до відпрацювання 3 років лікарем загальної практики - сімейного лікаря КНП «Решетилівський центр первинної медико-санітарної допомоги», так як 29.06.2017 року між Хорольською центральною районною лікарнею та відповідачем [PERSON] було укладено Договір №197 про відпрацювання випускником у закладі охорони здоров`я не менше трьох років після закінчення інтернатури (а.с.73 зворот, 74) і на підставі нього наказом ДОЗ Полтавської ОДА за №88-к від 03.07.2017 року (а.с.75) її було зараховано до інтернатури та визначено заочною базою стажування Хорольську районну лікарню, після закінчення інтернатури відповідачу наказано прибути до Хорольської центральної районної лікарні на посаду лікаря невропатолога. Згідно п.2.3.1, п.2.3.2 вищевказаного договору [PERSON] зобов`язана у термін до 31.01.2019 року укласти трудовий договір та відпрацювати не менше трьох років з моменту укладання трудового договору. Наказом Хорольської ЦРЛ №40 від 31.07.2017 року відповідача призначено на посаду лікаря-інтерна, потім відповідно до наказу Хорольської ЦРЛ №16 від 01.02.2019 року переведено на посаду лікаря невропатолога поліклінічного відділення Хорольської ЦРЛ в подальшому наказом Хорольської ЦРЛ №6 від 02.01.2020 року переведено на посаду завідувача, лікаря невропатолога неврологічного відділення Хорольської ЦРЛ, що доводиться копією трудової книжки відповідача (а.с.76) та довідкою КНП «Хорольська міська лікарня» (бувша Хорольська ЦРЛ) №0102/43 від 03.02.2022 року. (а.с.76 зворот) Тобто, [PERSON] після закінчення інтернатури відповідно до Порядку, зобов`язана була відпрацювати у закладі охорони здоров`я КНП «Хорольська міська лікарня» (бувшій Хорольській ЦРЛ) - 3 роки, а саме до 02.02.2022 року. Суд критично ставиться до посилань позивача у позові та відповіді на відзив про те, що відповідач повинна була відпрацювати 3 роки саме у КНП «Решетилівський центр первинної медико-санітарної допомоги», оскільки в Угоді взагалі не вказано жодного конретного междичного закладу, а тільки вказано про зобв`зання прибути на місце направлення. Проте позивачем не надано суду копії відповідного направлення, а з характеристики, наданої позивачем відповідачу 23.06.2017 року (а.с.72 зворот) слідує, що остання направлена у ДОЗ Полтавської ОДА для Котелевської ЦРЛ за спеціальністю лікар невропатолог. Враховуючи вищевказане суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] згідно з умовами вищезгаданої Угоди після закінчення вищого закладу освіти на місце направлення відпрацювала не менше трьох років, отже виконала умови даної Угоди, а тому зобов`язання між закладом охорони здоров`я з 03.02.2022 року - припинені. Враховуючи вищевказане суд приходить до висновку, що відповідачем надано достатньо належних та допустимих доказів на спростування вимог позивача, а тому підстав для задоволення позву немає. Крім того позивачем заявлено вимогу поновити строк на звернення до суду з даною позовною вимогою. Як передбачено\~ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За приписами ч. 1\~ст. 259 ЦК України, позовна давність встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення строку позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1\~ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася\~\~або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно із ч. 1\~ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Частина 3\~ статті 267 ЦК України\~ визначає, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. За приписами ч. 4\~ст. 267 ЦК України, сплив\~\~позовної\~\~давності,\~\~про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представник відповідача адвокат Павелко Р.С. в ході розгляду справи не ставив питання про застосування до вимог позивача строку позовної давності. Крім того, відповідно до ч. 3\~ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В позовній заяві вказано, як причина поважності пропущеного строку позовної давності те, що про порушення відповідачем умов Угоди довідався з листа ДОЗ Полтавської ОДА №1704/01-24/6239/03 від 18.08.2021 року. Згідно ч.5\~ статті 267\~ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Оскільки судом встановлено, що про порушення відповідачем умов Угоди позивач довідався лише 18.08.2021 року, суд визнає ці причини пропущеного строку позовної давності поважними. Згідно ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно вимог\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат\~адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог\~частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Як вбачається\~з матеріалів\~справи,\~позивачем та\~адвокатом Павелком\~Р.С.\~ 12.01.2022\~року було\~укладено договір\~про надання\~правничої \~(правової)\~допомоги (а.с.80).\~Згідно ордеру\~від 12.01.2022\~року (а.с.49)\~Павелко Р.С.\~представляв інтереси\~ [PERSON] у Хорольському районному суді Полтавської області. У детальному описі робіт (наданих послуг), виконаних Адвокатським бюро «Руслана Павелка» відповідно до договору про надання професійної правничої допомоги від 10.02.2020 року (а.с. 79) адвокат Павелко Р.С. посилався на те, що адвокатом було надано наступні послуги: попередня консультація щодо роз`яснення норм цивільного та цивільно-процесуального законодавства, щодо оспорюваних правовідносин, у справі про стягнення витрат на навчання 2 год. 2\~684, 00 грн., підготовка та подання клопотання про передачу справи за підсудністю 1 год. 1\~342, 00 грн., додаткова консультація щодо роз`яснення норм цивільного та цивільно-процесуального законодавства, щодо оспорюваних правовідносин, у справі про стягнення витрат на навчання 2 год. 2\~684, 00 грн., підготовка та подання відзиву на позовну заяву з додатками 5 год. 6\~710, 00 грн., підготовка та подання клопотання про надання доказів 45 хв. 1\~006, 50 грн., участь у підготовчому судовому засіданні та наступних судових засіданнях 2\~684, 00 грн., з розрахунку 1 година роботи адвоката 1342, 00 грн. (50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на день оплати). Виконано робіт на суму 17\~110, 50 грн. Фактично сплачено позивачем 16 583,\~00 грн. Постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 26 вересня 2018 року по справі № 753/15683/15 вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі\~статті 41\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95)\~зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Оскільки представником відповідача надано розрахунок (детальний опис) наданих адвокатом послуг із зазначенням виду послуги, витраченого адвокатом часу на кожну послугу та вартість кожної наданої послуги окремо, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимоги відповідача про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу в сумі 13\~899, 00 грн. без врахування 2\~684, 00 грн. за участь представника у підготовчому судовому засіданні та наступних судових засіданнях, оскільки судові засідання проводились без представника відповідача. На підставі викладеного і

Outcome: approved