Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом. Позов обґрунтовує тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 24.02.2018, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.04.2021 було розірвано. Від шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що після розірвання шлюбу, син залишився проживати з нею. Вона самостійно займається вихованням сина, його матеріальним забезпеченням, піклується про його всебічний розвиток. Натомість відповідач вчиняє щодо неї домашнє насильство психологічного та фізичного характеру в зв`язку з чим її та малолітнього сина сторін [PERSON] та сина від попереднього шлюбу [PERSON] було поселено до Волинського обласного центру соціально-психологічної допомоги. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.03.2021 з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 3000,00 грн. щомісяця. Вказує, що поведінка відповідача, який постійно вчиняє домашнє насильство та зловживає алкогольними напоями негативно впливає на розвиток дитини, на його психологічний стан та формування. Крім цього, відповідач не працює та веде антиморальний спосіб життя, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства та до останнього застосовувався терміновий заборонний припис. Натомість нею створені всі належні умови для проживання дитини, який забезпечений усім необхідним. Посилаючись на викладене, позивач просить суд, визначити місце проживання сина [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю [PERSON] та стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою судді від 22.12.2021 відкрито загальне позовне провадження у даній справі. Відзиву від відповідача у встановлений ухвалою строк не надходило. В підготовчому судовому засіданні позивач заявлений позов підтримала та просила задовольнити з наведених у позовній заяві підстав. Відповідач позов визнав та не заперечував щодо його задоволення. Предстаник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору не заперечувала щодо задоволення позову. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд встановив, що визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, та подані докази на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог, суд установив таке. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.02.2018, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі № 161/3337/21 від 05.04.2021 розірвано (а.с. 14-15). Із свідоцтва про народження [PERSON] серія [NUMBER] вбачається, що його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 09). Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З висновку Служби у справах дітей Луцької міської ради № 36 від 09.02.2022 «Про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] », вбачається, що [PERSON] відвідує заклад дошкільної освіти № 37 з листопада 2021 року, його батько [PERSON] в цей заклад не приходить, успіхами дитини не цікавиться. У заклад дитину приводить [PERSON] , яка оплачує харчування сина. Служба у справах дітей Луцької міської ради, вважає за доцільне визначити місце проживання дитини разом із батьком матір`ю [PERSON] . Судом встановлено, що відповідач [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності в тому числі за вчинення домашнього насильства. До останнього відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.12.2021 було застосовано обмежувальний припис. Судом встановлено, що позивач не чинить відповідачу будь-яких перешкод у спілкуванні, побаченні із сином, а також участі у його вихованні. Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку сина, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан його розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати. Визначаючи місце проживання дитини з матір`ю, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суд при вирішенні спору надав першочергове значення саме найкращим інтересам дитини, так як дитина вже досить тривалий час проживає разом із матір`ю. У Декларації прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (принцип 6), встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. За таких обставин, суд оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, а також враховуючи характер спірних правовідносин, приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та вважає за можливе визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір у сумі 496,20 грн., з урахуванням визнання ним позову.

Outcome: approved