Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-15 00:00:00

У травні 2020 року позивач [PERSON] звернулась до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області із вищевказаною позовною заявою, в якій просить суд: 1) усунути перешкоди [PERSON] , [INFO] , у спілкуванні з онуком [PERSON] , [INFO] ; 2) встановити графік, місце та час спілкування з онуком - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , за місцем її проживання за адресою: [ADDRESS] (приватне домоволодіння), для спілкування та виховання онука: кожного четвертого тижня календарного місяця з 16 години п`ятниці по 20 годину неділі, для спільного відпочинку та оздоровлення: під час весняного періоду - один тиждень; під час літнього періоду - другий календарний місяць літа (липень); під час осіннього періоду - один тиждень; під час зимового періоду - один тиждень; 3) зобов`язати [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , усунути перешкоди у спілкуванні баби та онука, шляхом забезпечення безперешкодного спілкування [PERSON] з онуком [PERSON] відповідно визначеного судом графіку, часу та місця спілкування; 4) стягнути з відповідачів судові витрати на її користь. В обґрунтування позовних вимог вказала, що її рідний син [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого [INFO] народився [PERSON] - її онук. З моменту народження дитини та до липня 2019 року вона систематично бачила онука, спілкувалася з ним вільно, він часто проводив із нею час, у них виникли доброзичливі, сталі та дуже лагідні стосунки. Однак, з липня 2019 року, коли між відповідачами [PERSON] та [PERSON] були припинені шлюбні стосунки, вона не бачиться з онуком, не може спілкуватися з ним, а він в силу раннього віку, не може самостійно зв`язатися із нею у будь-який можливий спосіб для спілкування, оскільки повністю залежить від волі своїх батьків. Позивач вказує на те, що [PERSON] у жовтні 2019 року самочинно змінила місце проживання дитини, шляхом таємного переміщення вивезла дитину у невідомому напрямку та переховує його від неї. У листопаді та грудні 2019 року позивач тричі приїжджала до міста Біла Церква, де як їй повідомив її син перебуває [PERSON] , спілкувалася з працівниками Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради, намагалася домогтися спілкування з онуком, однак працівники Служби у справах дітей не допомогли вирішити це питання. 15.01.2020 року, з метою спілкування з онуком, вона вкотре приїхала до м. Біла Церква, однак їй не вдалося поспілкуватися з онуком, місце перебування якого і надалі переховує відповідач-2. Цього дня вона також мала намір, як рідна бабуся, виступити на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Білоцерківської міської ради, на якому, як повідомив її син [PERSON] вирішувалося питання щодо надання висновку про визначення місця проживання дитини з одним із батьків. Однак головуюча на засіданні вигнала її з засідання з тих підстав, що вона нібито взагалі стороння особа і не має права бути присутньою на цьому засіданні. Таким чином, вона тричі протягом 2019 року і один раз у 2020 році намагалася поспілкуватися із онуком, якого вона дуже любить та який дуже любить її, для цього долала 700 кілометрів, а відповідачі не надають їй такої можливості. Вказує на протизаконне утримання дитини його матір`ю [PERSON] та переховування дитини, погіршення умов проживання дитини у порівнянні з проживання у місті Києві, де [PERSON] проживала після розірвання шлюбу з її сином. Позивач вважає, що її онук був незаконно та самочинно переміщений його матір`ю, фактично викрадений із сталого соціального оточення, перевезений з найкращих умов проживання у гірші, втратив можливість підготовки до школи у колі своїх друзів, взагалі позбавлений можливості вільного спілкування із рідними, тому звернулась до суду з даним позовом. 03.06.2020 року ухвалою судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного суду ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 13.07.2020 року, вказану цивільну справу передано за підсудністю до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області. 11.08.2020 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 15.09.2020 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження у відкритому засіданні та призначено підготовче судове засідання. 09.11.2020 року відповідач [PERSON] звернулась до суду з відзивом на позов, в якому позовні вимоги не визнала в повному обсязі та заперечила проти тих обставин, які вказані в позові. В обґрунтування відзиву зазначила, що з [PERSON] (сином позивача [PERSON] ) вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 12.07.2014 року. Після реєстрації шлюбу, вони почали проживати у квартирі [ADDRESS] , яку позивач [PERSON] купила у неї ще до знайомства із [PERSON] . Після народження дитини [PERSON] , позивач [PERSON] фактично не приймала участі у вихованні хлопчика, оскільки сім`я [PERSON] проживала у місті Києві, а позивач [PERSON] проживала в місті Ізюм, яке знаходиться на відстані майже 700 кілометрів від Києва. До міста Ізюм, сім`я [PERSON] разом із дитиною також не приїжджали, оскільки їх позивач не запрошувала і взагалі категорично заперечувала проти їх приїзду. З початку 2018 року вона із відповідачем [PERSON] проживають окремо: останній проживає у місті Ізюм, а вона - спочатку в Києві, а згодом - у місті Біла Церква. Вказує, що не погіршувала умов проживання дитини, а навпаки, обрала для дитини більш сприятливі умови, коли він може більшу частину проводити на вулиці, спілкуватися з однолітками, своїми рідними, займатися спортом. У період з листопада 2019 - 2020 років позивач жодного разу не телефонувала [PERSON] , їй нічого невідомо про її приїзди до м. Біла Церква у 2019 році, тим більше, її син [PERSON] фактично проживав з матір`ю в одному будинку і знав де відповідач-2 із сином проживають у місті Біла Церква. Про те, що [PERSON] приїжджала для зустрічей з онуком відповідач [PERSON] дізналася з її позовної заяви. Позивач впродовж листопада 2019 - 2020 років жодного разу не повідомляла [PERSON] про те, що вона хоче спілкуватися з онуком, не вчиняла жодних дій, які б свідчили, що вона має бажання спілкуватися з малолітнім [PERSON] навіть по телефону, тому що на дзвінки невістки та онука вона не відповідає. Подання даного позову відповідач-2 пов`язує із наявністю між нею та відповідачем-1 [PERSON] спору щодо місця проживання малолітнього, а також наявністю позову [PERSON] до [PERSON] та до [PERSON] про визначення місця проживання дитини з бабою та стягнення з батьків аліментів, вважає, що у такий спосіб позивач та її колишній чоловік намагаються змінити місце проживання її малолітньої дитини. Вказує, що вона не заперечує проти спілкування баби з онуком, але вважає, що запропонований позивачем спосіб її участі у вихованні онука призведе до порушення прав матері хлопчика та до порушення сталого розпорядку дня та відпочинку дитини. Вказує також, що позивач проживає у будинку свого співмешканця, який застосовував до малолітнього фізичні покарання, відсутність у вказаному будинку створених умов для проживання її сина, а також враховуючи вік хлопчика, відсутність емоційного зв`язку між бабою та дитиною, місце проживання баби, такі зустрічі можливо проводити виклично за місцем проживання дитини і у присутності матері. Просила відмовити у задоволенні позову. 26.11.2020 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача-2 про зупинення провадження у справі. 19.01.2021 року суд на місці ухвалив відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача-1 - адвоката Левківського Б.К., про розгляд справи в закритому судовому засіданні з метою збереження сімейної таємниці, приєднав до матеріалів справи пропозицію позивача укласти мирову угоду у справі. 19.01.2021 року ухвалою суду доручено Службі у справах дітей Білоцерківської міської ради та Службі у справах дітей Ізюмської міської ради в межах встановлених законом повноважень надати висновок про розв`язання спору у даній справі. 04.02.2021 року суд на місці ухвалив: відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача-2 - адвоката Хоменка І.М., про об`єднання в одне провадження даної справи № 623/1761/20 та справи № 357/13177/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей БМР про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, та позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей БМР про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів; відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача-2 - адвоката Хоменка І.М., про призначення у справі судово-психіатричної експертизи щодо психологічних якостей [PERSON] , їх вплив на виховання малолітнього [PERSON] та ставлення баби до онука; відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача-2 - адвоката Хоменка І.М., про виклик свідків. 25.03.2021 року на адресу суду надійшов висновок Служби у справах дітей Ізюмської міської ради про розв`язання спору. 06.04.2021 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача-2 - адвоката Хоменко І.М., про відвід судді Цуранова А.Ю. від розгляду справи, а також суд на місці ухвалив: повторно відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача-2 - адвоката Хоменко І.М., про допит свідків (забезпечення доказів), про призначення психологічної експертизи з застосуванням поліграфу, про призначення судової психолого-психіатричної експертизи; задовольнив клопотання представника відповідача-2 - адвоката Хоменко І.М., в частині виклику в судове засідання в якості свідка [PERSON] (матір відповідача-2); закрив підготовче судове засідання та призначив справу до розгляду по суті. 02.06.2021 року на адресу суду надійшов висновок Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради про розв`язання спору. 01.07.2021 року постановою Київського апеляційного суду протокольну ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.04.2021 року в частині відмови у задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] - адвоката Хоменка І.М., про забезпечення доказів скасовано та направлено цивільну справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 12.08.2021 року ухвалою суду повернуто без розгляду заяву представника відповідача-2 - адвоката Хоменка Івана Миколайовича, про забезпечення доказів. 01.10.2021 року суд на місці ухвалив відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача-2 - адвоката Незвіського Д.Я., про об`єднання в одне провадження справ № 623/1761/20 та № 357/11106/21, зупинення розгляду справи та виніс на обговорення питання про з`ясування думки дитини у судовому засіданні, оголосив перерву. 11.11.2021 року ухвалою суду доручено Службі у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області забезпечити проведення кваліфікованим психологом бесіди з малолітнім [PERSON] , [INFO] , щодо інформування дитини про вирішення спору у даній справі між бабусею та батьками, а також з`ясування думки дитини про встановлення графіку, часу та місця спілкування з бабусею. 27.01.2022 року суд на місці ухвалив приєднати акт Служби у справах дітей БМР про проведення бесіди з дитиною та відмовив у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про призначення судово-психологічної експертизи у справі. 12.05.2022 року через систему «Електронний суд» надійшло клопотання представника позивача - адвоката Гончарової Г.М., про розгляд справи без участі позивача та її представника за наявними у справі матеріалами, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. В ході розгляду справи судом з`ясовано позицію позивача, яка з самого народження спілкувалася з онуком, а зараз мати перешкоджає бачитись з дитиною, зокрема, перешкоди здійснювались у січні 2020 року та у квітні 2021 року, коли бабуся приїздила в м. Біла Церква та хотіла зустрітись з онуком. 12.05.2022 року представник відповідача-1 - адвокат Левківський Б.К., звернувся до суду з заявою про розгляд справи без участі сторони відповідача-1. В ході розгляду справи відповідач-1 визнав позов та не заперечував проти його задоволення. Зазначив, що бабуся погодилась зустрічатись з онуком у м. Києві, як вказано у висновку Ізюму, [PERSON] утримує дитину в м. Біла Церква та не надає можливості родичам бачитись з хлопчиком, підтвердив наявність конфлікту між позивачем та відповідачем-2. Представник відповідача-2 - адвокат Незвіський Д.Я., в ході розгляду справи позов не визнав, вказав, що [PERSON] не перешкоджає спілкуванню баби з онуком та не порушує прав позивача, а визнає право бабусі на таке спілкування, однак запропонований в позові графік сам по собі не підлягає задоволенню. Згодом, в судових дебатах, представник сторони не заперечував проти задоволення позову в рамках висновку Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради. Представник третьої особи-1 частково погодився з позовом, вказав про відсутність доказів перешкод у спілкуванні, рекомендував зустрічатись у м. Біла Церква та з часом налагодити стосунки. Заслухавши позиції учасників справи, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з 12.07.2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.02.2020 року (а.с.6, 183-185 т.1). Вищевказане рішення змінено постановою Київського апеляційного суду від 15.12.2020 року (а.с. 214-217 т.2). Від спільного проживання відповідачі мають сина [PERSON] , [INFO] (а.с.7 т.1). Позивач [PERSON] є матір`ю відповідача [PERSON] та бабою малолітнього [PERSON] , що сторонами не заперечується. Позивач працює в ТОВ «Центральний ринок міста Ізюм» на посаді директора та за період з листопада 2018 року по жовтень 2019 року отримала заробітну плату в розмірі 137 211,74 грн., пенсія [PERSON] за період з листопада 2018 року по жовтень 2019 року складає 75 854,32 грн. (а.с.8-9 т.1) Відповідно до характеристики з місця роботи [PERSON] народилась в с. Колоски Старобешевського району Донецької області, з серпня 1990 року по теперішній час працює на посаді директора ТОВ «Центральний ринок міста Ізюм», має вищу освіту, є розумним та компетентним керівником, за період роботи змогла сформувати надійний колектив, є вимогливою до себе та до підлеглих, не терпить порушень трудової дисципліни, легка у спілкуванні, завжди готова поділитися своєю життєвою мудрістю, працелюбна, щира, наполеглива, має тонке почуття гумору, не рахується з особистим часом, постійно підвищує свій професійний рівень, є депутатом Ізюмської міської ради VI-VII скликань та заступником голови постійно діючої комісії Ізюмської міської ради VII скликання з питань планування бюджету та фінансів, має багато високих і заслужених нагород, серед яких: лауреат Міжнародного академічного рейтингу популярності та якості «Золота Фортуна» в номінації «Сучасне вирішення торгівельної інфраструктури», лауреат загальноукраїнського рейтингу професійних досягнень «Лідери року» та багато інших. Виховала гідного сина, який став її помічником та має онука, якого виховує в дусі набутого багатого досвіду (а.с.10-11 т.1). Позивач станом на 21.11.2019 року до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с.12 т.1). [PERSON] не має ознак психічних захворювань та не має ознак наркологічних захворювань, що вбачається з копій довідок КНП «ЦМЛ Піщанської Богоматері» серії 10ААЄ № 817567 від 11.11.2020 року та серії 10ААЄ № 565722 від 11.11.2019 року (а.с. 13-14 т.1). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 22.11.2019 року Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради, малолітній [PERSON] проживає разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] , де створені належні умови для проживання, навчання та всебічного розвитку малолітньої дитини (а.с. 164 т.1). За рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 44 від 28.01.2020 року встановлено доцільним визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом з його матір`ю (а.с. 165-166 т.1). З відкритих джерел судом встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08.11.2021 року у справі № 357/13177/19, на яку сторони вказували в судовому засіданні, визначено місце проживання [PERSON] з мамою. Вказане рішення станом на дату прийняття цього рішення не набрало законної сили. [PERSON] відвідує центр раннього розвитку «Планета дитинства» з 05.11.2019 року, центр розвитку дитини «Rocket Kids» - з 04.09.2020 року, центр іпотерапії при кінно-спортивному клубі « [INFO] » з 05.11.2019 року (а.с.168-170 т.1). 05.11.2019 року в КНП БМР «Міський центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» мамою малолітнього підписана декларація на медичне обслуговування дитини за фактичною адресою проживання в м. Біла Церква, до цього хлопчик спостерігався в амбулаторії № 11 КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Печерського району м. Києва, дитина має алергію на білок коров`ячого молока (а.с. 172-175 т.1). Відповідно до висновка експерта 578/10/2020 Експертно-дослідної служби України від 23.10.2020 року, зокрема, сімейна ситуація в якій проживає [PERSON] , індивідуально-психологічні особливості матері, особливості її виховної поведінки позитивно впливають на емоційний стан, психічний розвиток дитини; емоційне ставлення хлопчика до матері [PERSON] - позитивне, до батька [PERSON] та матері батька, [PERSON] - негативне, що проявляється у вигляді відторгнення. Для забезпечення найліпших інтересів дитини [PERSON] з психологічної точки зору, зустрічі з бабусею (мати батька) мають відбуватися поступово, за бажанням дитини, на безпечній та нейтральній території (у місці де проживає дитина) у присутності значимих для дитини людей (матері) - а.с. 186-205 т.1. За результатом дослідження психоемоційного стану [PERSON] , [INFO], матері - [PERSON] та оцінки їх дитячо-батьківських відносин, проведеного Міжнародним гуманітарним центром «РОЗРАДА» вих. № 16 від 22.11.2019 року, зроблено висновок про доцільність проживання дитини з матір`ю (а.с. 177-182 т.2). Висновком фахівця № 2 від 03.02.2021 року [PERSON] , складеного на підставі запиту адвоката Левківського Б.К., надані відповіді на поставлені питання щодо загальної психологічної характеристики [PERSON] (а.с. 205-210 т.2). За висновком вказаного фахівця № 2 від 23.11.2020 року надано оцінку висновкам № 16 від 22.11.2019 року, № 9 від 15.11.2019 року та № 578/10/20 від 23.10.2020 року (а.с. 191-201 т.2). Згідно з талоном-повідомленням єдиного обліку № 52719 від 20.11.2019 року, за заявою [PERSON] прийнято і зареєстровано заяву (повідомлення) про кримінальне правопорушення, відповідно до якої з 18.11.2019 року [PERSON] не дає можливості побачитись зі спільною дитиною [PERSON] та за місцем їх спільного проживання, а саме: [ADDRESS] , на даний час останні не проживають (а.с. 218 т.1). Відповідно до висновку Органу опіки та піклування при Виконавчому комітеті Ізюмської міської ради Харківської області № 662 від 01.03.2021 року, вирішено про можливість участі гр. [PERSON] у вихованні та спілкуванні з онуком [PERSON] , [INFO] , за наступним графіком, враховуючи стан здоров`я дитини та звичний режим дня: кожного четверного тижня календарного місяця з 16:00 години п`ятниці по 20:00 годину неділі за адресою [ADDRESS] , влітку - другий календарний місяць (липень), один тиждень під час осінніх канікул та один тиждень під час зимових канікул (в межах України) - а.с. 20-22 т.3. Вказаним документом визначено, що [PERSON] є рідною бабусею [PERSON] та фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] . Приватний будинок складається з 4-х кімнат з усіма комунальними зручностями, для дитини створені всі необхідні для розвитку та відпочинку умови. Також позивач має житло за адресою: [ADDRESS] , квартира складається з 2-х кімнат з сучасним ремонтом, меблями та побутовою технікою, є дитячі іграшки та речі. Висновком також встановлено, що між батьками дитини після розлучення склались складні конфліктні відносини, вони не знаходять порозуміння в питаннях щодо виховання дитини, що, в свою чергу, вплинуло на подальше спілкування з дитиною і бабусі. Згідно з рішенням Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області № 286 від 27.04.2021 року рекомендовано встановити порядок участі [PERSON] у вихованні та особистому спілкуванні з онуком [PERSON] , [INFO] : за попередньою домовленістю з матір`ю дитини, визначивши наступний час: кожна четверта субота місяця з 14:00 год. до 18:00 год., проводити зустрічі у присутності його матері та за місцем його проживання (перебування) в м. Біла Церква, з урахуванням стану здоров`я дитини, його потреб та бажання (а.с. 93 т.3). 26.11.2021 року практичний психолог центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода» [PERSON] у присутності головного спеціаліста відділу опіки та піклування Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області провели з дитиною [PERSON] бесіду, в ході якої хлопчику повідомлено про бажання його бабусі [PERSON] приймати активну участь у його вихованні, [PERSON] виявив бажання спілкуватись з бабусею [PERSON] в місті Біла Церква, не нейтральній території, в присутності його мами та висловив побоювання залишитись наодинці з [PERSON] навіть ненадовго, він має страхи, пов`язані з переконанням, що бабуся хоче розлучити його з матір`ю. Малолітній [PERSON] має тісний емоційний зв`язок зі своєю матір`ю, емоційно прихильний до неї, що підтверджується актом Служби у справах дітей БМР (а.с. 243 т.3). Слід зазначити, що в наявних у справі документах прізвище позивача зустрічається в двох варіантах: « [PERSON] » та « [PERSON] ». Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів визначено Сімейним кодексом України. Відповідно до частин 9 та 10 статті 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. У судовому засіданні не було встановлено та доведено, що відповідачами чиняться перешкоди у спілкуванні бабусі з онуком, в тому числі яким саме чином чиняться перешкоди відповідачем [PERSON] , який не проживає разом із відповідачем [PERSON] , при цьому відповідач-1 визнає позов своєї матері - позивача у справі. Також позивачем не доведено, що вона у будь-який спосіб зверталася до відповідача [PERSON] щодо участі у вихованні онука. Доводи позивача про викрадення матір`ю дитини зі сталого соціального оточення, перевезення з найкращих умов проживання у гірші, втрату можливість підготовки до школи у колі своїх друзів та позбавлення можливості вільного спілкування із рідними, спростовуються матеріалами справи. Хлопчик забезпечений усім необхідним, всебічно розвинений, займається верховою їздою, вивченням англійської мови, відвідує центри раннього розвитку дитини, має окрему кімнату та робоче місце, мама приділяє дитині всебічну увагу, займається його здоров`ям та навчанням. Між тим, згідно зі ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні, а отже між сторонами фактично виник спір щодо способів участі у вихованні онука, який запропонувала позивач і з яким не погоджується відповідач [PERSON] . Вимогами ст. 18 СК України передбачені способи захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, припинення дій, які порушують сімейні права. Згідно ст. 263 СК України, спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до ст. 159 СК України. За положеннями ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Оскільки дід, баба, як з боку батька, так і з боку матері є родичами дітей, батьки чи інші особи, з якими проживають діти, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, своїх прав. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, питання щодо способів участі одного із батьків, баби та діда має вирішуватися судом не тільки з урахуванням інтересів кожного з них, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками, права на безперешкодне спілкування з бабою та дідом, що є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст. 1). Виховання у колі сім`ї, як раз передбачає у повній сім`ї, тобто при участі усіх членів родини, як молодших, так і старших, і баби у тому числі. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. У відповідності до ч. 3 ст. 291 Цивільного кодексу України фізична особа має право на підтримання зв`язків з членами своєї сім`ї та родичами незалежно від того, де вона перебуває. Статтею 19 Сімейного кодексу України встановлено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд вважає, що порядок спілкування бабусі з онуком, запропонований позивачем при зверненні з позовом до суду, враховуючи обставини справи та вік малолітнього [PERSON] , не буде сприяти якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також призведе до порушення прав відповідача-2 [PERSON] , як матері дитини, яка має переважне право перед позивачем на особисте виховання дитини. При цьому вказані у позові періоди спільного відпочинку та оздоровлення під час весняного, літнього, осіннього та зимового періодів, на думку суду, є надмірними та можуть призвести до порушення усталеного режиму дитини. Також судом не було встановлено, що між бабусею [PERSON] та онуком [PERSON] існує тісний емоційний зв`язок, з огляду на відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, що баба та онук постійно, систематично і тривалий час спілкувалися у період до часу звернення позивача з цим позовом. У силу ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд зазначає, що лише самого висновку органу опіки та піклування, згідно із положеннями діючого в Україні сімейного законодавства, є недостатнім для вирішення спору, оскільки висновок має рекомендаційний характер. У даній справі наявні висновки від двох служб у справах дітей, які за своїм змістом суттєво відрізняються. Таким чином, враховуючи фактичні обставини даної справи та наведені вище висновки, суд не може повністю погодитись з висновком Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області № 662 від 01.03.2021 року щодо способів участі баби у вихованні онука, яким рекомендовані зустрічі позивача з онуком у місті Києві, а також зважаючи на тривалість періодів участі у вихованні та спілкуванні позивача з онуком. При цьому суд бере до уваги ті обставини, що позивач просить визначити способи участі у вихованні онука за своїм місцем проживання - [ADDRESS] , яке знаходиться на великій відстані, що є надмірним навантаженням для дитини [INFO], в тому числі враховується і відстань між Києвом та містом Біла Церква , в якому проживає відповідач [PERSON] з сином [PERSON] . Судом також враховується, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року по всій території України запроваджено воєнний стан строком на 30 діб, Указом Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 року продовжено строк дії такого стану з 26.03.2022 року ще на 30 діб та Указом Президента України № 259/2022 від 18.04.2022 року - з 25.04.2022 року ще на 30 діб, а також триваючі активні бойові дії на території міста Ізюм Харківської області, що становить небезпеку для життя та здоров`я дитини та інших членів його родини. Окрім того, суд вважає за можливе частково погодитися з висновком Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області № 286 від 27.04.2021 року про надання можливості спілкування баби з дитиною в присутності матері, враховуючи малолітній вік [PERSON] та особисте ставлення дитини до позивача. При цьому суд не погоджується з вказаним висновком в частині проведення зустрічей за попередньою домовленістю бабусі з матір`ю дитини, за місцем проживання (перебування) дитини в м. Біла Церква, з урахуванням стану здоров`я дитини, його потреб та бажання. Суд вважає, що формулювання «за попередньою домовленістю бабусі з матір`ю дитини, за місцем проживання (перебування) дитини в м. Біла Церква» певним чином обмежує право позивача та дитини на побачення самим місцем зустрічі та створює неузгодженість (невизначеність) порядку такої «попередньої домовленості». Також суд враховує, що під час розгляду справи по суті представник позивача та представник відповідача-2 в судовому засіданні не погоджувались з наведеним формулюванням, вважали дану вказівку такою, що може призвести до її подвійного тлумачення. Згідно положень ч. 1 ст. 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Надані відповідачем-2 [PERSON] письмові копії електронної переписки у мобільному додатку «Vіbеr» з абонентами: « [PERSON] », « [NUMBER] », « Бывший муж », « [NUMBER] », а також аудіозапис на флеш-карті під назвою «розмова мами з 4річним сином, де він розказує, що його бив співмешканець баби (матері [PERSON] ), коли той забрав його в Ізюм в 2019 році» (а.с. 46-86 т.2), - всупереч вимогам ч. 2 ст. 100 ЦПК України не завірені належним чином, отже такі документи не можуть підтверджувати дійсні факти, зафіксовані в їх оригіналах, що нівелює їх доказову силу, тому судом не досліджуються. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Таким чином, при визначенні способу участі баби у вихованні онука, з метою забезпечення позитивного психоемоційного стану дитини, у відповідності до вимог та норм сімейного законодавства, суд враховує вік та стан здоров`я дитини, щотижневий розпорядок дня дитини, індивідуальні потреби дитини даного віку, її особисту прихильність, стосунки між родинами (конкретними родичами), а також законодавчо закріплені права батьків та інших родичів брати участь у вихованні дитини. З огляду на викладене, а також враховуючи, що позивач має гарантоване законом право на спілкування зі своїми онуком, а відповідачі не вправі перешкоджати їй в цьому, з метою забезпечення інтересів [PERSON] , суд дійшов висновку про необхідність встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні та особистому спілкуванні з онуком [PERSON] - кожної четвертої суботи місяця з 14:00 год. до 18:00 год., проводити зустрічі у присутності його матері [PERSON] . При цьому суд враховує практику Європейського Суду з прав людини у зазначеній категорії спорів, зокрема звертає увагу на рішення Європейського Суду з прав людини від 07.12.2006 року у справі «Хант проти України» та рішення від 27.11.1992 року у справі «Олссон проти Швеції», в яких зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Вказане також узгоджується з висновками Верховного Суду викладеними у постановах від 02.12.2020 року у справі № 308/9575/18, від 03.05.2018 року у справі № 754/5128/16-ц, від 02.08.2018 року у справі № 459/1640/17 та від 22.08.2018 року у справі № 539/1406/17. На переконання суду такий порядок спілкування є достатнім і відповідає принципу розумності, справедливості, збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, пріоритетному інтересу дитини, підтримці зв`язків з родичами, а отже позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial