Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-15 00:00:00

07 жовтня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 23 грудня 2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики N 3927845, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 6000 грн. на строк 30 днів з базовою процентною ставкою в день 1,99 %. Пунктом 4.2 цього договору передбачено, що позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті товариства, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладання цього договору йому зрозумілі. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не вчасно кошти не повернув, у зв`язку з чим станом на 23 вересня 2021 року виникла заборгованість у розмірі 20908,50 грн, яка складається із заборгованості за тілом позики у розмірі 6000 грн., заборгованості по процентам за користування коштами у розмірі 14397,40 грн. трьох процентів річних за час прострочення виконання зобов`язання в сумі 136,10 грн та інфляційних втрат в сумі 375 грн. На підставі викладеного позивач просив про задоволення позову та про стягнення з відповідача витрат по сплаті судового збору у в сумі 2700 грн. Ухвалою судді від 08 грудня 2021 року в справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Відзив від відповідача не надійшов. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд установив, що 23 грудня 2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики N 3927845, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 6000 грн. на строк 30 днів з базовою процентною ставкою в день 1,99 %. Пунктом 4.2 цього договору передбачено, що позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту (далі - Правила), розміщені на сайті товариства, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладання цього договору йому зрозумілі. Відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідача. Відповідно до ст. ст. 526, 615 Цивільного кодексу Українизобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно зі ст. 599 ЦК Українизобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті, які є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається з досліджених доказів, умови договору позики позичальником належним чином не виконані, в передбачені договором позики кредит не погашений. Будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідач суду не надала, як і не надала доказів щодо належного виконання нею умов кредитного договору. Тому за встановлених обставин з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитом станом на 23 вересня 2021 року у розмірі 6000 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по процентам за користування коштами у розмірі 14397,40 грн. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України). Пунктом 3 Договору позики передбачено, що проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення на залишок позики та у випадку дострокового її повернення, підлягають відповідному перерахунку. В пункті 4 Паспорту позики вказана інформація щодо реальної процентної ставки та орієнтовної вартості кредиту для споживача. В пункті 6 Паспорту позики вказана додаткова інформація щодо процентної ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту в розмірі 2,7 % в день. Згідно з п. 6.3 Правил нарахування процентів за користування позикою починається з дати зарахування коштів на платіжну картку позичальника та нараховуються з базовою процентною ставкою, зазначеною в договорі позики, за кожен день (календарну дату) користування позикою, включаючи день (дату) видачі позики та включаючи день (дату) її повернення. Звертаючись до суду з позовом, позивач просив стягнути з відповідача у період з 23 грудня 2020 року до 22 січня 2021 року наховані проценти на позику за ставкою 1,99 % у розмірі 3701,40 грн (6000 х 1.99%/1 кал. День =119,40 грн х 31 кал днів). 23 січня 2021 року відповідач сплатив 802,22 грн. Відповідно до п. 7.3 Правил товариство на власний розсуд може застосовувати до певного виду пролонгації програму лояльності та запропонувати позичальнику знижену процентну ставку для оформлення пролонгації. Відповідно до зазначених пунктів Правил у період з 23 січня 2021 року до 30 січня 2021 року були нараховані проценти на позику за ставкою 1.79% у розмірі 752,22 грн (6000 х 1,79%/1кал.день = 107,46 х 7 кал. днів). У період з 31 січня 2021 року до 30 квітня 2021 року позивач нарахував проценти за ставкою 1,99 % у розмірі 10746 грн (6000 х 1.99%/1 кал. день = 119,40 х 90 кал. днів). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти в сумі 14397,40 грн. Крім того, позивач просить про стягнення трьох процентів річних за час прострочення виконання зобов`язання за період у розмірі 136,10 грн. За змістом частини другої до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Звертаючись до суду з позовом, позивач просив з урахуванням прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики за період з 23 грудня 2020 року по 23 вересня 2021 року та строку прострочки - (276 днів) три відсотки річних складають: 6000 грн х 276 днів х 3 %: 365 дн. = 136,10 грн. Пунктом 6.5 Правил, що є невід`ємною частиною договору позики, у разі неповернення/повернення не в повному обсязі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) нараховуються проценти у розмірі, передбаченому договором позики за кожен день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Проценти щодо понадстрокового користування позикою встановлені в п. 2 укладеного сторонами договору позики. Таким чином, підстави для нарахування 3 % річних за період з 23 грудня 2020 року до 30 квітня 2021 року відсутні. Ураховуючи те, що строк дії договору закінчився 31 січня 2021 року (відповідно до підп. 7.3 пункту 7 Правил) та з урахуванням встановлення в договорі позики процентів за понадстрокове користування коштами, то три проценти річних відповідно до статті 625 ЦК України слід розраховувати за період з 01 травня 2021 року до 23 вересня 2021 року в межах заявлених позовних вимог. Розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення, а саме 6000 х 146 днів х 3 % / 365 днів = 72 грн. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з 23 грудня 2020 року до 23 вересня 2021 року в сумі 375 грн. Так, нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 03 лютого 2022 року № 910/14761/19). Ураховуючи те, що платіж щодо погашення боргу за договором позики повинен бути здійснений відповідачем 31 січня 2021 року, то розрахунок інфляційних втрат слід здійснювати починаючи з 01 лютого 2021 року до 23 вересня 2021 року в межах заявлених позовних вимог. Інфляційні втрати розраховуються за формулою : [Інфляційні нарахування] = [Сума боргу] ? [Сукупний індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу], де [Сума боргу] - сума простроченого боргу.[Сукупний індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період. Таким чином, інфляційні втрати за укладеним сторонами договором становлять: 6000 х 106,144/100-6000 = 368,62 грн. З урахуванням викладеного позовні вимогиТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір в сумі 2262,28 грн, що становить приблизно 99,66 % від задоволених позовних вимог. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: partial