Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-26 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області звернувся [PERSON] із заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України. У заяві зазначив, що [INFO] у м. Макіївка Донецької області померла його мати [PERSON] . Беручи до уваги те, що видані на тимчасово окупованій території України документи, які підтверджують смерть, є недійсними та не створюють правових наслідків, заявник просить встановити факт смерті його матері [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Амвросіївка Донецької області, яка померла [INFO] на тимчасово окупованій території України в м. Макіївка Донецької області. Ухвалою суду від 27.05.2022 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку окремого провадження. У судове засідання заявник та його представник не з`явилися, звернувшись до суду із заявами про розгляд справи без їх участі. Представник заінтересованої особи про розгляд справи був повідомлений належним чином, проте в судове засідання не з`явився, просив розгляд справи проводити без участі представника відділу. Проти задоволення заяви не заперечували. Відповідно до ч. 2 ст. 317 ЦПК України справи про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території мають розглядатися невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду, з огляду на що суд вважає за необхідне здійснювати розгляд у відсутність учасників. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 20.03.1967 Радянським рай ЗАГС м. Макіївки Донецької області, вбачається, що у батька [PERSON] та матері [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] . Таким чином судом установлено, що заявник [PERSON] є сином [PERSON] . За таких обставин суд уважає, що заявник у розумінні ч. 1 ст. 317 ЦПК України є особою, яка має право звернутися до суду з заявою щодо встановлення факту смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території. Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 26.04.2022 Гірняцьким відділом ЗАГС Макіївського міського управління юстиції Міністерства юстиції ДНР, [PERSON] , [INFO] , померла в м. Макіївка Горняцького району [INFO] у віці 80 років, про що було складено актовий запис № 655 від 26.04.2022. Відповідно до листа Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.04.2021 № 985/0/208-21 попереднього звернення особи до органів реєстрації актів цивільного стану з метою отримання відмови у проведенні державної реєстрації фактів народження та смерті не потрібно. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ (далі ВССУ) у своєму інформаційному листі від 11.04.2017 № 9-697/0/4-17 «Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 № 990-V-III «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території» зазначив, що відповідно до статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Поряд з цим, відповідно до практики ЄСПЛ, Консультативного висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії не можуть визнаватись недійсними всі документи, видані на окупованій територій, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Це стосується реєстрації смертей, народжень, шлюбів. ВССУ зазначив, що враховуючи ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території, як виняток можуть братися до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку при розгляді справ. Місто Макіївка Донецької області є тимчасово окупованою територією України, що було зазначено у розпорядженні Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на межі зіткнення»(з подальшими змінами та доповненнями) та постановою Верховної Ради України від 17.03.2015 № 254-VIII «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями». Територія Макіївської територіальної громади включена до Переліку територій громад України, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточені (блокуванні) станом на 18.05.2022, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 № 75, у редакції наказу від 20.05.2022 № 98. Підсумовуючи наведене, суд уважає доведеною ту обставину, що заявник позбавлений можливості в позасудовому порядку довести та зареєструвати факт смерті [PERSON] . Оцінюючи надані заявником докази, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації іншими особами своїх прав. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці, зокрема в рішеннях ЄСПЛ «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). Зокрема ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Відповідно до ст. 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 18.10.2000 за № 719/4940, державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі, зокрема, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Аналізуючи вищезазначене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного вищевказаного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог та наявність підстав для встановлення факту смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території України. Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справі про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного та

Outcome: approved