Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-17 00:00:00

Позивачка, [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача в її користь додаткові витрати пов`язані з лікуванням дитини [PERSON] , [INFO] , за період\~з 05.10.2020\~по 21.01.2022у розмірі 21\~276,00 грн та судові витрати. Обгрунтування позиції сторін. В обґрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що Рішенням Жидачівського районного суду від 05.10.2020 відповідача по справі [PERSON] визнано батьком дитини [PERSON] , [INFO] , та вирішено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] , аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000, 00 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 22.02.2018. Як вбачається з виписки з медичної карти за № 110 [PERSON] вона перебуває на «Д» обліку: стан дитини вкрай важкий: вона продуктивному мовному контакту не доступна, не ходить, не сидить, не тримає самостійно голову, не говорить, турбують постійні судоми у денний та нічний час у вигляді плачу, посмикування кінцівок та рухів очима, вага тіла різко знижена, деформація усіх відділів хребта, голови, верхніх та нижніх кінцівок, тонус в кінцівках підвищений. Дитина самостійно не їсть, мати готує перетерту їжу та догодовує сумішами, турбує постійний кашель з виділенням густої мокроти, дівчинка постійно знаходиться в підгузках, акти дефекації та сечовиділення самостійно не контролює. Дитина потребує постійного стороннього догляду та значних матеріальних затрат на постійне лікування. Починаючи з 05.10.2020 і по дату звернення до суду позивачкою витрачено на лікування дитини- 21 276,00 грн. Відповідач не тільки ухиляється від сплати аліментів про що свідчить порушена кримінальна справа, відомості про вчинення якої внесені до ЄРДР 16.02.2021 за № 12020115200000024, уникає контактів з позивачкою, переховується і таким чином позбавляє її можливості вирішити зазначене питання у добровільному порядку. Відповідач взагалі не визнає цю дитину своєю про, що свідчила його позиція у суді під час розгляду цивільної справи про встановлення батьківства. У зв`язку із чим позивачка звернулась до суду із даним позовом. Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області від 17.03.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 26.04.2022 /а.с.40-42/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 26.04.2022 у зв`язку з неявкою сторін справу розглядом було відкладено на 18.05.2022 /а.с.47/. Розгляд справи по суті відбувся 18.05.2022 за участі позивачки [PERSON] та її представника адвоката Лешеги В.В. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Лешега В.В. позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з мотивів наведених у позові. Проти винесення заочного рішення не заперечили. Позивачка додатково пояснила, що дитина [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . Всі додаткові витрати, яких потребувала дитина несла вона самостійно, батько дитини відповідач по справі [PERSON] надавав кошти тільки перші п`ять місяців після того як дитина у 2012 році потрапила у лікарню. Відповідач, [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, на виклик суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд, перевіривши матеріали справи, дав оцінку зібраним доказам, вважає, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позов слід задовольнити частково, ухваливши заочне рішення. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 27.10.2011 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Жидачівського районного управління юстиції Львівської області матір`ю [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] /а.с.4/ Відповідно до рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 05.10.2020 у справі №443/308/18 [PERSON] визнано батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Рішення набрало законної сили 05.11.2020 /а.с.6-8/. Згідно виписки із карти амбулаторного хворого [PERSON] , [INFO] , виданої 14.04.2022 №23, дитина інвалід до 18 років, вона перебуває на «Д» обліку: стан дитини вкрай важкий: вона продуктивному мовному контакту не доступна, не ходить, не сидить, не тримає самостійно голову, не говорить, турбують постійні судоми у денний та нічний час у вигляді плачу, посмикування кінцівок та рухів очима, вага тіла різко знижена, деформація усіх відділів хребта, голови, верхніх та нижніх кінцівок, тонус в кінцівках підвищений. Дитина самостійно не їсть, мати готує перетерту їжу та догодовує сумішами, турбує постійний кашель з виділенням густої мокроти, дівчинка постійно знаходиться в підгузках, акти дефекації та сечовиділення самостійно не контролює. Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданого 26.04.2022 [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . Відповідно до оригіналів квитанції, які наявні в матеріалах справи, вбачається купівля медичних препаратів, підгузок та дитячого харчування. Згідно довідки про доходи [PERSON] загальна сума доходу за період з 01.08.2021 по 31.01.2022 за винятком аліментів, становить 60\~807, 24 коп. /а.с.30/ Відповідно до довідки виданої Жидачівським МВУКГ 31.01.2022 № 177, [PERSON] проживає разом із донькою [PERSON] , 2011 року народження /а.с.31/ Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторони, підлягають застосуванню норми\~Конституції України,\~Сімейного кодексу України. Частини 2\~статті 51 Конституції України\~та\~статті 180 СК України\~визначають, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1959, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікованою Україною 27.02.1991, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII(дата набуття чинності для України: 27.09.1991 року) держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Таким чином на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими. Відповідно до вимог\~ст.185 СК України\~той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також з той батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду,\~з урахуванням обставин, що мають істотне значення.\~Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Предметом доказування в справах даної категорії є наявність особливих обставин для понесення додаткових витрат, інших істотних обставин. Спір між батьками щодо розміру додаткових витрат може бути вирішено судом. У пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до ст. 185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами. Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. До таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 13.09.2017 по справі № 6-1489цс17 та від 08 травня 2018 року у справі № 272/118/17. В даному випадку з позовної заяви слідує, що позивачка до моменту звернення до суду понесла додаткові витрати на спільну дитину, пов`язані з її лікуванням, та щомісячно здійснює додаткові витрати на дитину, які стосуються її лікування, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Судом встановлено, що згідно виписки із карти амбулаторного хворого [PERSON] , [INFO] , виданої 14.04.2022 №23, дитина інвалід до 18 років, вона перебуває на «Д» обліку: стан дитини вкрай важкий: вона продуктивному мовному контакту не доступна, не ходить, не сидить, не тримає самостійно голову, не говорить, турбують постійні судоми у денний та нічний час у вигляді плачу, посмикування кінцівок та рухів очима, вага тіла різко знижена, деформація усіх відділів хребта, голови, верхніх та нижніх кінцівок, тонус в кінцівках підвищений. Дитина самостійно не їсть, мати готує перетерту їжу та догодовує сумішами, турбує постійний кашель з виділенням густої мокроти, дівчинка постійно знаходиться в підгузках, акти дефекації та сечовиділення самостійно не контролює. Таким чином, наявне у дитини захворювання вимагає значних коштів на лікування, харчування та засобів гігієни. Позивачка зазначає про те, що за період з 05.10.2020 по 21.01.2022 нею понесені витрати на лікування та харчування дитини в загальному розмірі 21\~276 ,00 грн., які вона просить стягнути з відповідача. На підтвердження понесених витрат позивачкою до матеріалів справи долучено оригінали квитанції, які було досліджено в судовому засіданні та з яких встановлено, що здійснювалась купівля медичних препаратів, які зазначені в виписці із амбулаторної карти хворого, підгузок, оскільки дитина самостійно себе не обслуговую та знаходиться у підгузках, а також дитячого харчування, оскільки згідно виписки дитина їсть перетерту їжу та мати догодовує сумішами. Перевіривши надані розрахунки позивачки щодо витрат, якими вона аргументують свої твердження, суд приходить до висновку про те, що наданими позивачкою квитанціями підтверджується факт понесення нею додаткових витрат на дитину в загальному розмірі 20\~743, 42 грн., а відтак позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ч.1\~ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відтак, згідно з приписами ст. 144 СК України обов`язок щодо утримання дитини лежить на обох батьках, однак враховуючи те, що дитина [PERSON] потребувала додаткових витрат з 4 місяців, а саме з січня 2012 року, що підтверджується випискою із карти амбулаторної хворого [PERSON] , станом на дату винесення рішення дитина померла, а відповідач понад 10 років жодного разу коштів на лікування дитини не надавав, суд вважає за необхідне відійти від рівності часток участі батьків у вихованні дитини та стягнути всю суму понесених витрат з відповідача, оскільки дитина потребувала постійного догляду та лікування, що позивачкою проводилось та на підтвердження яких [PERSON] надано оригінали квитанцій. Одночасно судом до уваги не береться квитанція №404521313332 від 05.01.2022 в якій зазначений препарат Німесил, вартістю 50,45 грн., оскільки з виписки з карти амбулаторного хворого не вбачається, що дитині [PERSON] призначався даний препарат. Відтак, з урахуванням вказаної норми, з відповідача належить стягнути кошти додаткових витрат за період з 05.10.2020 по 21.01.2022 без врахування суми у розмірі 50,45 грн., тобто 20\~743, 42 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи и п. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності позов підлягає до задоволення частково. З огляду на вимоги\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в розмірі ставки, яка встановлена\~ЗУ «Про судовий збір»\~на час подання позову.

Outcome: partial