Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі виконавчого листа, винесеного Рівненським районним судом на 1/8 частину від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Рівненського районного суду від 02.11.2011 року розірвано. Від шллюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з відповідачкою. 08.06.2012 року Рівненським районним судом винесено виконавчий лист №2-1899 про стягнення з позивача на користь відповідачки на утримання доньки аліментів у розмірі ј частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.08.2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Однак, в нинішніх умовах виникли обставини, за яких позивач змушений звернутися до суду з заявою про зменшення розміру аліментів, оскільки у нього на утриманні перебуває двоє його дітей. Крім цього, позивач утримує свою непрацездатну матір [PERSON] , [INFO] , яка є пенсіонером за вислугою років, має невеликий розмір пенсії, постійно хворіє. Вважає, що для забезпечення потреб його дітей, доцільним буде зменшення розміру аліментів до 1/8 частини від його доходів, що становитиме 1652,25 грн., що є більшим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Просить суд задоволити його позов та змінити розмір аліментів, які стягуються згідно виконавчого листа на користь [PERSON] . Ухвалою суду від 21 січня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 04 квітня 2022 року відповідачкою [PERSON] подано відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги не визнає повністю. Вважає позовну заяву [PERSON] необгрунтованою, безпідставною, не підтвердженою належними, допустимими та достатніми доказами. Доказування позивача грунтується виключно на його припущеннях. Відповідачка постійного, стабільного заробітку не має, орендує одну кімнату у гуртожитку, де проживає разом з донькою. Витрати на орендну плату, оплату комунальних послуг за проживання та користування кімнатою повністю лежать на плечах відповідачки. Позивач [PERSON] жодної маеріальної допомоги не надає, рішення Рівненського районного суду від 02 лютого 2012 року про стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] не виконує. Заборгованість позивача зі сплати аліментів становить 171405,16 грн. Крім того, до позовної заяви позивач не надає жодних доказів щодо утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . А утримання позивачем його непрацездатної матері жодним чином не є підставою для зменшення розміру аліментів. Просить у задовленні позовних вимог відмовити повністю. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. Представник позивача адвокат Єрьомкін І. подав до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі на підставі наявних у справі доказів. Відповідачка та її представник в судове засідання також не з`явилися. Позивачка [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Заяв та клопотань до суду не надходило. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 4 ст. 248 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши матеріали справи, докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає часткового до задоволення. Згідно ст.ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. - Згідно ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч.9 ст.7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Згідно з ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 02.11.2011 року розірвано (а.с. 4). 08.06.2012 року Рівненським районним судом винесено виконавчий лист №2-1899/11 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , аліментів у розмірі ј частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.08.2011 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.29). 04 лютого 2013 року державним вконавцем відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1899/11, виданного 08.06.2012 року (а.с.30). Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. В той же час згідно ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. Відповідно до ч.1, ч.5 ст.83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Як вбачається з матеріалів справи, у позивача [PERSON] окрім доньки [PERSON] є ще двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у свідоцтві про народження яких [PERSON] вказаний батьком (а.с.5,6). Суд вважає, що з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, позивачем підтверджено факт зміни його сімейного стану та матеріального становища, з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Приймаючи до уваги положення ч.2 ст.182 СК України, суд вважає необхідним та доцільним змінити розмір аліментів та стягнути з позивача на користь відповідача аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, визнаючи вказаний розмір аліментів справедливим та розумним. На думку суду сплата аліментів у такому розмірі не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав неповнолітньої дитини та прав позивача. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду.

Outcome: partial