Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-22 00:00:00

В червні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, виплату середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, який в серпні 2019 року уточнила та просила суд визнати незаконним звільнення та поновити [PERSON] на роботі на посаді Директора Дніпропетровської обласної дирекції АБ «УКРГАЗБАНК»; стягнути з АБ «УКРГАЗБАНК» на користь [PERSON] суму середньомісячного заробітку за період вимушеного прогулу, що складає 131 839 грн. 98 коп.; стягнути з АБ «УКРГАЗБАНК» на користь [PERSON] у якості відшкодування моральної шкоди 600 912 грн. 00 коп.; стягнути з АБ «УКРГАЗБАНК» на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу та стягнути АБ «УКРГАЗБАНК» судові витрати пов`язані з розглядом справи. Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що вона з 02 липня 2018 року обіймала посаду директора Дніпропетровської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк». 11 травня 2019 року [PERSON] було звільнено з займаної посади за угодою сторін. Позивачка зазначає, що її звільнення відбулося із порушенням чинного законодавства, оскільки під час написання нею заяви про звільнення за угодою сторін до неї було застосовано психологічний тиск, та не взято до уваги її заяву про недійсність заяви про звільнення за угодою сторін, тому позивачка вважає її звільнення незаконним та просить суд поновити її на займаній посаді, стягнути з відповідача на її користь виплату середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та моральну шкоду завдану незаконним звільненням. Позивач [PERSON] та її представник за ордером на надання правової допомоги [PERSON] (Т.1а.с.255) у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові, надано відповідь на відзив (том №1 а.с.100-105). Представники відповідача Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» Старенко Т.М. та [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні в повному обсязі; надано відзив (том №1 а.с.81-82). Вислухавши пояснення сторін, свідків, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази, ознайомившись з відзивом, відповіддю на відзив, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Конституція України гарантує право кожного громадянина на працю, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, гарантує рівні можливості у виборі роду трудової діяльності та захист від незаконного звільнення. Встановлено, що [PERSON] з 02 липня 2018 року була прийнята на посаду директора Дніпропетровської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк», що підтверджується трудовою книжкою Серії [NUMBER] (Т1.а.с.10). Відповідно до витягу з протоколу №20 засідання Правління АБ «УКРГАЗБАНК» від 25 квітня 2019 року визнано незадовільною роботу директора Дніпропетровської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк»(Т.1а.с.148). 25 квітня 2019 року [PERSON] було написано заяву про звільнення за угодою сторін з 11 травня 2019 року(Т.1а.с.46). В подальшому, а саме 06 травня 2019 року [PERSON] було написано заяву до Голови Правління [PERSON] про недійсність заяви про звільнення за згодою сторін(Т.1 а.с.14). Отримавши зазначену заяву Головою Правління [PERSON] було надано відповідь за №153/14364/2019 від 10 травня 2019 року, згідно якої [PERSON] повідомлено, що наведена інформація у заяві щодо застосування психологічного тиску під час написання заяви про звільнення за угодою сторін не підтверджена та повідомлено, що анулювання домовленості про звільнення за угодою сторін може мати місце лише при взаємній згоді працівника та роботодавця, ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» не вбачає підстав для анулювання згоди на звільнення за угодою сторін зі сторони роботодавця(Т.1а.с.15). Відповідно до наказу ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» №249-П від 10 травня 2019 року [PERSON] звільнено з посади директора Дніпропетровської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» 11 травня 2019 року за угодою сторін, п.1 ст. 36 КЗпП з виплатою грошової компенсації за невикористані 24 календарних дні щорічної відпустки(Т.1 а.с.17) на підставі заяви [PERSON] .. На виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2020 року експертами Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз було проведено комплексну судову почеркознавчу експертизу, та відповідно до Висновку експертів №843/844-21 від 19 квітня 2021 року за результатами проведення комплексної судової почеркознавчої експертизи встановлено, що рукописні літерно-цифрові записи та підпис від імені [PERSON] в з`яві про звільнення за угодою сторін від 25 квітня 2019 року виконанні саме [PERSON] в звичних умовах, тобто без впливу на процес письма будь-яких природних збиваючих факторів(до яких зокрема відносяться: хворобливий стан виконавця, стомлення, температурні навантаження, м`язова втома, алкогольне сп`яніння тощо); діагностичні ознаки, які б характеризували незвичний психофізичний стан [PERSON] під час виконання рукописних записів та підпису (в заяві про звільнення за угодою сторін від 25 квітня 2019 року) обумовлений результатом психічного тиску не виявлені; оскільки експертом встановлено, що об`єкт дослідження, а саме: рукописний текст заяви про звільнення за згодою сторін за підписом [PERSON] датованої 25 квітня 2019 року не придатний для застосування методик для проведення дослідження у зв`язку із його малим обсягом(менше 500 слів), вирішити питання : «Чи виконано текст в досліджувальній заяві про звільнення за згодою сторін [PERSON] під диктовку?», не вдається можливим(Т.3а.с.5-14). Так 08 лютого 2022 року [PERSON] було пройдено психофізіологічне дослідження з використанням поліграфа(Т.3 а.с.90-95). В ході судового розгляду, судом було допитано свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] .. Свідки [PERSON] та [PERSON] повідомили суд про те, що [PERSON] після повернення з засідання Правління АБ «УКРГАЗБАНК» мала звичний стан та в звичному режимі виконувала свої обов`язки. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із ст. 76, 77 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 36 КЗпП визначено, що підставами припинення\~трудового договору\~є: угода\~сторін; закінчення строку (пункти 2\~і\~3 статті 23),\~крім випадків,\~коли трудові\~відносини фактично\~тривають і\~жодна з\~сторін не\~поставила вимогу\~про їх\~припинення; призов або вступ працівника або роботодавця - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до\~частини третьої\~статті 119\~цього Кодексу; розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38,\~39), з ініціативи роботодавця (статті 40,\~41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45); переведення\~працівника,\~за його\~згодою,\~на інше\~підприємство,\~в установу,\~організацію або\~перехід на\~виборну посаду; відмова\~працівника від\~переведення на\~роботу в\~іншу місцевість\~разом з\~підприємством,\~установою,\~організацією,\~а також\~відмова від\~продовження роботи\~у зв`язку\~із зміною\~істотних умов\~праці; набрання\~законної сили\~вироком суду,\~яким працівника\~засуджено (крім\~випадків звільнення\~від відбування\~покарання з\~випробуванням)\~до позбавлення\~волі або\~до іншого\~покарання,\~яке виключає\~можливість продовження\~даної роботи; укладення трудового договору (контракту), всупереч вимогам\~Закону України\~"Про\~запобігання корупції",\~встановленим для\~осіб,\~які звільнилися\~або іншим\~чином припинили\~діяльність,\~пов`язану з\~виконанням функцій\~держави або\~місцевого самоврядування,\~протягом року\~з дня\~її припинення; з підстав, передбачених\~Законом України "Про очищення влади"; набрання законної сили рішенням суду про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави стосовно особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у передбачених\~статтею 290\~Цивільного процесуального\~кодексу України\~випадках; підстави,\~передбачені контрактом; підстави, передбачені іншими законами. Постановою Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП ( 322-08 ) (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Також ця позиція підтверджується практикою Верховного суду постановах: від 21 серпня 2018 року по справі «760/18590/14-ц; від 01 жовтня 2018 року у справі №306/1425/17; від 28 лютого 2018 року у справі №761/25946/15-ц. Аналізуючи вищевикладені обставини справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки між сторонами не було досягнуто взаємної згоди про анулювання заяви про звільнення за угодою сторін, як того вимагає чинне законодавство, до того ж згідно з висновком експертів №843/844-21 від 19 квітня 2021 року за результатами проведення комплексної судової почеркознавчої експертизи встановлено, що позивачка при написанні заяви про звільнення за угодою сторін перебувала у звичайному психофізичному стані та без будь-яких природніх збиваючих факторів, також встановлені в експертному дослідженні висновки підтверджуються показаннями свідків допитаними у судовому засіданні. Суд не бере до уваги висновки за результатами психофізіологічного дослідження з використанням поліграфа, оскільки зазначене дослідження було виконано через значний проміжок часу після написання заяви про звільнення за згодою сторін [PERSON] , що ставить під сумнів результати зазначеного дослідження. Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в позові, судовий збір віднести за рахунок позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed