Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-24 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача у якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач придбав квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири укладеного 27.05.2021 року, посвідченого приватним Київського міського нотаріального округу Гавловською О.В.. Продавцем квартири виступив батько відповідача [PERSON] . [PERSON] . На момент укладення договору купівлі-продажу в квартирі був зареєстрований відповідач, який у ній не проживав та не проживає. Договором купівлі-продажу було передбачено зняття відповідача з реєстраційного обліку в строк до 05.08.2021 року, проте на даний час така умова не виконана, а відповідач з реєстраційного обліку не знятий. Зазначено, що відповідач не являється членом сім`ї позивача, разом з позивачем не проживає та спільного господарства не ведуть. Реєстрація відповідача у квартирі порушує права позивача та членів його родини на вільне розпорядження квартирою. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.12.2021 року відкрите провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання (а.с. 31-32). 28 січня 2022 року на адресу Дніпровського районного суду м. Києва від представника третьої особи Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації Шум В.М. надійшли письмові пояснення на позову заяву, в яких просить провести розгляд справи у відсутності їх представника та ухвалити у справі рішення відповідно до чинного законодавства (а.с. 41, 42). 08 лютого 2022 року на адресу Дніпровського районного суду м. Києва від відповідача надійшов відзив на позов в якому просить провести розгляд у справи у його відсутності, у відзиві зазначив, що не заперечує проти позовних вимог. Сторони та представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Представником позивача [PERSON] [PERSON] до суду подано клопотання в якому просить провести розгляд справи у його відсутності та у відсутності позивача, вказав, що позовні вимоги підтримує. З урахуванням наведеного суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін по справі та представника третьої особи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25.05.2022 року постановленою з ініціативи суду, виправлено описку у вступній та резолютивній частинах рішення суду. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Як убачається із матеріалів справи, позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу квартири від 27.05.2021 року, укладеного з [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гавловською О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 855, що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 258590876 від 27.05.2021 року (а.с. 13-16, 17). Пунктом 10 вищевказаного договору купівлі-продажу квартири визначено, що сторони домовились про те, що квартира, яка відчужується, буде повністю звільнена продавцем від належних йому речей для безперешкодного користування нею з боку покупця (в тому числі йому буде передано повний комплект ключів від квартири) не пізніше 27 травня 2021 року. В разі коли продавець після спливу наданого йому для звільнення житла терміну не вивезе (не забере) належних йому речей, покупець не відповідає за їх збереження. Зняти з реєстраційного обліку в квартирі, яка є предметом цього договору, [PERSON] , [INFO] до 05 серпня 2021 року. За повідомленням Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 28.10.2021 р. № 72630045, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 18.12.2001 року по теперішній час (а.с. 25). Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно положень ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України, право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. ч. 1, 5 ст. 403 ЦК України, сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Частиною 2 ст. 406 ЦК України визначено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Враховуючи положення передбачені ст. ст. 317, 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України, власник майна має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Як зазначає позивач, відповідач членом його сім`ї не являється та ніяких домовленостей з приводу користування спірною квартирою між ними не існує, а реєстрація відповідача у квартирі порушує його права як власника квартири. Пунктом 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз`яснено, що, застосовуючи положення ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень ст. ст. 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. В постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16 Верховний Суд України зазначив, що згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 755/5870/17-ц, з огляду на статтю 156 ЖК Української РСР, статтю 391 ЦК України право членів сім`ї (зокрема колишніх членів сім`ї) власника на користування жилим приміщенням є похідним від права власника і з припиненням для власника права власності на жиле приміщення члени його сім`ї (колишні члени сім`ї - за відсутності між ними договірних відносин, зокрема найму, оренди тощо) втрачають право користування цим приміщенням. 15 травня 2017 року Верховним Судом України за результатами розгляду цивільної справи № 734/387/15-ц винесено постанову в якій суд зробив висновок, що право відповідача на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України. У поданому відзиві на позов відповідач повідомляє суд про те, що у квартирі за місцем його реєстрації за адресою: [ADDRESS] , він не проживає декілька років, на даний час постійно мешкає у Нідерландах, де має відповідну посвідку на проживання. Він не має наміру проживати у вказаній квартирі, яку його батько продав позивачу, претензій та заперечень проти припинення реєстрації його місця проживання не має. З 05.08.2021 року він перебуває за межами України та з огляду на низку об`єктивних та суб`єктивних причин не відбулося виконання зобов`язання про зняття його з реєстраційного обліку в квартирі. Отже, за вищевикладених обставин судом встановлено, що відповідач не являється членом сім`ї позивача, у спірній квартирі не проживає, угода щодо користування жилим приміщенням між сторонами не укладалась, відповідач не заперечує проти задоволення позову, тому відсутні правові підстави для користування відповідачем спірним житловим приміщенням, реєстрація останнього порушує права позивача, як власника квартири. З урахуванням зазначеного позов [PERSON] про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України в порядку розподілу між сторонами судових витрат з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн.

Outcome: approved