Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-22 00:00:00

24 травня 2021 року до Хортицького районного суду міста Запоріжжя надійшла вказана позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз Груп Запоріжжя» датована 17.05.2021, за підписом представника позивача адвоката Скрими В., до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку, в якій позивач просить визнати за товариством з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз Груп Запоріжжя» право власності на земельну ділянку площею 0,10 гектарів, кадастровий номер 2310100000:04:016:0067, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , без зміни її меж та цільового призначення, стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір та витрати на правничу допомогу. Позовні вимоги обгрунтовані наступним. 05.12.2019 позивачем на електронних торгах було придбано житловий будинок літ. А, що розташований за адресою [ADDRESS] , загальною площею 589,5 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 0,10 гектарів, кадастровий номер 2310100000:04:016:6067, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Приватним нотаріусом Черняком А.Л. засвідчено договір купівлі-продажу нерухомого майна від 05.12.2019 та проведено державну реєстрацію прав за власником Товариством з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз Груп Запоріжжя», при цьому земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок, на торги не виставлялась та зареєстрована за відповідачем на праві власності. Посилаючись на те, що придбавши будинок, розпоряджатися та користуватися у повному обсязі ним Позивач не має можливості, так як земельна ділянка, на якій знаходиться житловий будинок належить іншій особі - відповідачу у справі, просить позов задовольнити, посилаючись на вимоги ч. 1 ст. 377 ЦК України. Ухвалою Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 18.06.2021 справа направлена за підсудністю до Ленінського районного суду м. Запоріжжя. 16.07.2021 після здійснення автоматизованого розподілу між суддями справу передано до провадження судді Коломаренко К.А. Ухвалою суду від 20.07.2021 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви. 17.08.2021 позивачем до суду надано заяву про усунення недоліків. Ухвалою суду від 19.08.2021 відкрито провадження у спрві, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено у справі підготовче засідання, визнчено сторонам строк для подання заяв по суті спору. 01.11.2021 від відповідача [PERSON] надійшли письмові заперечення на позовну заяву. Відповідач зазначає, що не погоджується з позовними вимогами та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню. [PERSON] зазначає, що в рамках виконавчого провадження був реалізований лише житловий будинок і лот був виставлений на прилюдні торги без земельної ділянки, тобто позивач розумів, що він придбав лише будинок, без земельної ділянки. Просить врахувати, що право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору аренди. При переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Відповідач вважає, що позивач в своєму позові підмінює поняття користування земельною ділянкою та переходом права власності на земельну ділянку. Зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх справ та виконанні обов`язків, власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, отже ніхто не може бути позбавлений права власності. Отже, відповідач вважає, що відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на земельну ділянку, відсутні підстави для припинення права власності на дану земельну ділянку за відповідачем. Просить в задоволенні позову відмовити. Суд зважає, що заявами по суті є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. (ч. 2 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України). Зокрема, у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову (ч. 1 ст. 178 ЦПК України). Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 180 ЦПК України у запереченні відповідач викладає свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів і мотиви їх визнання або відхилення. Відтак нормами ЦПК України не передбачена така заява по суті, як заперечення на позовну заяву. Разом з тим, враховуючи зміст такої заяви суд розцінює її, як подання відзиву на позовну заяву. 10.12.2021 від представника позивача надійшли письмові додаткові пояснення. Представник позивача зазначає, що на момент укладення договору (05.12.2019 року) земельна ділянка не була зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та звертає увагу суду, що 19.11.2019 року державним реєстратором була проведена державна реєстрація права власності на спірну земельну ділянку і згодом по не з`ясованим причинам запис про реєстрацію був скасований, тобто на час укладення Договору купівлі-продажу запис був відсутній. Але, 05.02.2020 рішенням Запорізького окружного адміністративного суду №280/6027/19 за позовом [PERSON] , дії державного реєстратора визнано протиправними та право власності на земельну ділянку поновлено. Отже позивач вважає, що, право власності на земельну ділянку належить [PERSON] , але на підставі Договору купівлі-продажу будинку право власності перейшло до Позивача в порядку ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України. Ухвалою 25.01.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився. 23.05.2022 року на електронну адресу суду надійшла заява від представника позивача (вх. № 1311/22), в якій просить розгляд справи провести без присутності позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, була повідомлена належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, яке надійшло на адресу суду 25.04.2022 року, в якому зазначено дату отримання судової повістки позивачем особисто 20.04.2022 року. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. З огляду на те, що відповідач належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась без повідомлення причин неявки, разом з тим в матеріалах справи наявні заперечення на позовну заяву, подані відповідачем (які суд розцінює як відзив на позовну заяву), суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно з вимогами ст.\~264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 05.12.2019 року, укладеного між публічним акціонерним товариством «Фідобанк», як Продавцем, та товариством з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз Груп Запоріжжя», як Покупцем, укладеного відповідно до протоколу електронного аукціону №UA-EA-2019-10-17-000042-b від 08.11.2019, складеного оператором, через електронний майданчик якого переможець електронних торігв набув право участі в електронних торгах: ТОВ НВП «Інформаційні технології» Продавцем було реалізовано, а Покупцем придбано на відкритих торгах (аукціоні) лот №GL22N012526, що складається з нерухомого майна, а саме: житловий будинок літ. А, що розташований за адресою [ADDRESS] , загальною площею 589,5 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 0,10 гектарів, кадастровий номер 2310100000:04:016:6067, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 10-13).. Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черняком А.Л. 05.12.2019, зареєстровано в реєстрі за №2176. За умовами договору, зокрема п. 2 вбачається, що сторонами констатовано той факт, що за цим Договором відбувається купівля-продаж Нерухомого майна, а саме: Продавець продав (передав), а Покупець придбав (отримав) у власність житловий будинок загальною площею 589,5 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці:\~площею 0,10\~га,\~кадастровий номер\~2310100000:04:016:0067,\~право власності,\~на яку\~на момент\~укладання цього\~договору за\~жодною особою\~не зареєстроване (а.с. 10) 05.12.2019 між сторонами підписано Акт приймання-передачі нерухомого майна( а.с. 14) На підставі укладеного договору купівлі-продажу нерухомого майна від 05.12.2019 року проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - житловий будинок загальною площею 589,5 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці: площею 0,10 га, кадастровий номер 2310100000:04:016:0067 за власником Товариством з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз Груп Запоріжжя» (а.с.16). Як вбачається з копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №658724, виданого Управлінням Держкомзему у місті Запоріжжя Запорізької області, на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки №3240 від 04.10.2011 р., ВРН684963, державний акт на право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою [ADDRESS] , площею 0,10 га, кадастровий номер 2310100000:04:016:0067, видано [PERSON] (а.с. 119). Як встановлено Запорізьким окружним адміністративним судом у рішенні від 05.02.2020 у справі №280/6027/19 за позовом [PERSON] до державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ілющенкова С.О., з витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 189651821 вбачається, що 19.11.2019 державний реєстратор виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області\~\~Ілющенков С.О. провів державну реєстрацію права власності, а саме: земельної ділянки кадастровий номер 2310100000:04:016:0067, номер запису про право власності: 34245048, підстава виникнення права власності: державний акт на право власності на земельну ділянку серія та номер ЯЛ 658724, виданий 08.12.2011 видавник Управління Держкомзему у місті Запоріжжя Запорізької області. Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 49784470 від 21.11.2019. Відповідно до інформаційної довідки за № 190115859 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно земельної ділянки номер 2310100000:04:016:0067\~\~ в розділі Актуальна інформація про право власності зазначено\~\~- відомості про право власності відсутні. Державним реєстратором був вилучений (скасований) запис про реєстрацію права власності. Вказаним судовим рішенням дії державного реєстратора визнано протиправними та право власності на земельну ділянку поновлено (а.с. 144-150). Разом з тим, зі змісту вказаного судового рішення дійсно вбачається, що станом на день укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 05.12.2019 року, за яким позивач набув право власності на житловий будинок літ. А, що розташований за адресою [ADDRESS] , загальною площею 589,5 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 0,10 гектарів, кадастровий номер 2310100000:04:016:6067, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, право власності на земельну ділянку за жодною особою не було зареєстроване. При цьому вказаним рішенням зобов`язано державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області (юридична адреса: 70413, Запорізької області, Запорізький район, с. Широке, вул. Центральна, буд. 1) поновити право власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно\~\~на земельну ділянку кадастровий номер 2310100000:04:016:0067, номер запису про право власності: 34245048, що належить\~\~ [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія та номер ЯЛ 658724, виданий 08.12.2011 видавник Управління Держкомзему у місті Запоріжжя Запорізької області. Відповідно до ст.124 Конституції України, ст.ст. 15, 16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. За змістом ст.ст. 12, 13\~ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченихЦПК України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Нормою ст.\~16\~ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3)припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7)припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10)визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно зі ст.11\~ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, акти цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Так, відповідно до вимог ст.ст. 81, 116, 120, 125, 126, 131, 132\~ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а)придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ)виділення внатурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебуваютьу власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду,розміщені на земельній ділянці,що перебуває у власності іншої особи,переходить право власності на земельну ділянку або її частину,на якій вони розміщені,без зміни її цільового призначення. Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок,будівлю або споруду,є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, крім об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації). Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України в чинній редакції (яка була чинною і під час виникнення спірних правовідносин) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 грудня 2018 у справі № 910/18560/16 (провадження № 12-143гс18, пункти 8.3 - 8.5) наголосила на тому, що чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства. Суд звертає увагу, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів [PERSON] (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності. Тому в разі, якщо право власності на об`єкт нерухомості та на земельну ділянку, на якій цей об`єкт розташований, належать одній особі, подальше відчуження об`єкта нерухомості окремо від земельної ділянки, а також земельної ділянки окремо від об`єкта нерухомості не допускається. Аналогічні правові висновки сформульовані у постановах Верховного Суду у складі колегії судді Касаційного господарського суду від 16 квітня 2019 року в справі № 907/68/18 і від 31 травня 2018 року в справі № 29/5005/17496/2011. При цьому, з рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05.02.2020 у справі №280/6027/19 та умов договору купівлі-продажу нерухомого майна від 05.12.2019 вбачається, що станом на день укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 05.12.2019 року, за яким позивач набув право власності на житловий будинок літ. А, що розташований за адресою [ADDRESS] , загальною площею 589,5 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 0,10 гектарів, кадастровий номер 2310100000:04:016:6067, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, право власності на земельну ділянку за жодною особою не було зареєстроване. Крім того судом встановлено, що договір купівлі-продажу нерухомого майна від 05.12.2019 року, на підставі якого позивач набув право власності на житловий будинок літ. А, що розташований за адресою [ADDRESS] , загальною площею 589,5 кв.м., розташований на земельній ділянці, яка є предметом спору, укладено відповідно до протоколу електронного аукціону №UA-EA-2019-10-17-000042-b від 08.11.2019, складеного оператором, через електронний майданчик якого переможець електронних торгів набув право участі в електронних торгах, тобто через процедуру реалізації майна на електронних торгах. Правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажу майна, тобто у вчиненні дій, спрямованих на виникнення в покупця зобов`язання зі сплати коштів за продане майно та передання права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника електронних торгів. З аналізу частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Водночас з аналізу статей 655, 658 ЦК України, пунктів 4, 5 розділу X Порядку вбачається, що набуття майна за результатами електронних торгів є договором купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, є організатор електронних торгів, який укладає договір, та державна виконавча служба або приватний виконавець, які виконують договір у частині передання права власності на майно покупцю. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів. Організатор електронних торгів пропонує майно для продажу шляхом розміщення інформаційного повідомлення про електронні торги, в якому визначається це майно (пункти 5-10 розділу ІІІ Порядку). Тим самим організатор визначає одну з умов майбутнього договору купівлі-продажу - майно, яке продається організатором. Отже, до початку торгів як продавцю, так і потенційним покупцям (учасникам торгів) відомі всі умови майбутнього договору купівлі-продажу, окрім ціни та особи покупця. Учасники електронних торгів висувають свої цінові пропозиції (оферти) щодо укладення договору купівлі-продажу за запропонованими ними цінами шляхом їх подання через вебсайт електронних торгів. Прийняття пропозиції (акцепт) учасника, який запропонував найвищу ціну, здійснюється автоматично засобами системи реалізації майна (пункт 2 розділу V, пункт 1 розділу VIII Порядку). За наслідками торгів визначаються і покупна ціна (яка запропонована переможцем), і особа покупця (яким є переможець торгів). Отже, моментом укладення договору купівлі-продажу є момент визначення переможця торгів, тобто момент акцепту його пропозиції (частина друга статті 638 ЦК України). Протокол електронних торгів підписується організатором (пункт 2 розділу VIII Порядку) і є доказом укладення договору купівлі-продажу продавцем та переможцем торгів за ціною, визначеною у протоколі. Подальше оформлення та підписання договору купівлі-продажу як окремого документа Порядком не передбачене. Укладений на електронних торгах договір купівлі-продажу підлягає виконанню у порядку, визначеному розділом X Порядку. Покупець (переможець електронних торгів) протягом десяти банківських днів з дня визначення його переможцем здійснює розрахунки за придбане на електронних торгах майно відповідно до пункту 1 розділу X Порядку. Дата, до якої переможець електронних торгів повинен повністю сплатити ціну лота, зазначається також у протоколі (абзац дев`ятий пункту 1 розділу VIII Порядку). Правовою підставою сплати покупцем (переможцем торгів) коштів як покупної ціни за придбане майно є договір купівлі-продажу, укладений на торгах. Після виконання покупцем (переможцем електронних торгів) свого обов`язку за договором купівлі-продажу, тобто після повного розрахунку за придбане майно, виконавець протягом п`яти робочих днів складає акт про проведені електронні торги. Державний виконавець додатково затверджує акт про проведені електронні торги у начальника відділу, якому він безпосередньо підпорядкований; приватний виконавець самостійно затверджує акт про проведені електронні торги шляхом його підписання та скріплення печаткою приватного виконавця (пункт 4 розділу X Порядку). У випадку придбання нерухомого майна документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, є свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, яке видається нотаріусом на підставі акта про проведені електронні торги (пункт 8 розділу X Порядку). Такі висновки сформульовані у пунктах 42 - 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19). Отже, процедура реалізації майна на прилюдних торгах полягає у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця-учасника прилюдних торгів за плату. Така процедура полягає в укладенні та виконанні договору купівлі-продажу. На підтвердження його укладення складається відповідний протокол, а на підтвердження виконання з боку продавця - акт про проведені прилюдні торги. Такі висновки сформульовані у пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19). Відповідно до частини другої статті 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до частини першої статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. За змістом зазначених положень моментом укладення договору купівлі-продажу на прилюдних торгах є момент визначення переможця торгів, тобто момент акцепту пропозиції останнього щодо ціни. Оформлення та підписання договору купівлі- продажу як окремого документа Порядок не передбачає. Тому всі умови майбутнього договору купівлі-продажу, окрім ціни та особи покупця, повинні міститися в інформаційному повідомленні про електронні торги (торги за фіксованою ціною). Зокрема, у такому повідомленні повинна міститися вичерпна інформація про майно, яке продається. Відповідно до частини другої статті 377 ЦК України розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації). Відповідно до абзацу першого частини шостої статті 120 ЗК України істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, крім об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації. Отже, якщо продажу підлягає об`єкт нерухомості, право власності на який відповідно до частини першої статті 377 ЦК України, частини першої статті 120 ЗК України переходить лише разом з правом власності на земельну ділянку, на якій такий об`єкт розташований, то в інформаційному повідомленні про електронні торги повинен бути зазначений кадастровий номер такої земельної ділянки. Невиконання цієї вимоги призводить до правової невизначеності, що призводить до зменшення конкуренції учасників торгів, та може ввести в оману учасників торгів щодо майна, яке продається. Відповідно до зазначених вимог пунктом 9 розділу ІІІ Порядку встановлено, що якщо реалізації підлягає нежитлове приміщення, в інформації про майно додатково зазначаються, зокрема, відомості про земельну ділянку, на якій розташоване нежитлове приміщення (її правовий режим та розмір), та її кадастровий номер (за наявності). Позивачем суду відомостей про те, яка інформація щодо земельної ділянки містилась в інформації про майно щодо відомостей про земельну ділянку, на якій розташоване нежитлове приміщення (її правовий режим та розмір), та її кадастровий номер (за наявності). Проте, з тексту укладеного договору купівлі-продажу нерухомого майна, зокрема п. 2 вбачається, що сторонами констатовано той факт, що за цим Договором відбувається купівля-продаж Нерухомого майна, а саме: Продавець продав (передав), а Покупець придбав (отримав) у власність житловий будинок загальною площею 589,5 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці: площею 0,10 га, кадастровий номер 2310100000:04:016:0067, право власності, на яку на момент укладання цього договору за жодною особою не зареєстроване. Отже відомості про те, що з нерухомим майном позивач придбавав і права на земельну ділянку, на якій вона розташована, суду не надані. При цьому, відповідно до частини першої статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Передання майна полягає у переході його з володіння однієї особи (яка втрачає володіння) до іншої (яка його набуває). Набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Близькі за змістом висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256 цс 18, пункти 95, 96), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19, пункт 10.29). Відповідно до частини третьої статті 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Оскільки, як зазначено вище, оформлення та підписання договору купівлі-продажу майна, проданого на прилюдних торгах, як окремого документа законодавством не передбачено, то виникнення права власності не пов`язується з його нотаріальним посвідченням. Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Отже, одночасно з набуттям особою у володіння нерухомого майна шляхом державної реєстрації за нею права власності така особа за наявності правових підстав набуває право власності на таке майно. Тому підставою набуття у власність нерухомого майна, придбаного на прилюдних торгах, є договір купівлі-продажу (укладення якого підтверджується протоколом електронних торгів) та дії сторін, спрямовані на передання нерухомого майна у володіння покупця (затвердження акта про проведені електронні торги, видача або надсилання його покупцю, звернення покупця до державного реєстратора з метою державної реєстрації права власності за покупцем). Відповідно до пункту 4 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності проводиться, зокрема, на підставі виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів. Судом встановлено, що на підставі укладеного договору купівлі-продажу нерухомого майна від 05.12.2019 року проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - а саме житловий будинок загальною площею 589,5 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці: площею 0,10 га, кадастровий номер 2310100000:04:016:0067 за власником Товариством з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз Груп Запоріжжя». Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19) та багатьох інших. Суд звертає увагу, що за загальним правилом якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 115, 116), від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, пункт 98), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19, пункт 80) та багатьох інших. При цьому, як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Такий висновок сформульований, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18, пункт 5.6). Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі №200/606/18 (постанова від 22.06.2021), розглядаючи вимоги про визнння недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів; скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку; та визнання права власності на земельну ділянку. Таким чином, позовна вимога про визнання права власності на земельну ділянку не відповідають належному способу захисту у цій справі. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52). Отже, суд доходить висновку про відмову в позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed