Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачки [PERSON] , в якому просив: визнати її такою, що втратила право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . Мотивуючи свою заяву тим, що він є власником Ѕ частки квартири за вказаною адресою та Ѕ частка квартири належить його матері [PERSON] .. В цій квартирі зареєстрована його колишня дружина [PERSON] , шлюб між ними розірвано 11.02.2020 року. Відповідачка не проживає за вказаною адресою з вересня 2018 року по день звернення до суду із вказаним позовом, в добровільному порядку не бажає знятися з реєстраційного обліку. Реєстрація відповідачки у квартирі є тягарем для нього і його матері, оскільки нараховуються житлово-комунальні витрати. Зазначив, що як власник Ѕ частки вказаної квартири він не може повноцінно користуватися, володіти, розпоряджатися, належною йому на праві спільної часткової власності квартирою, тому вимушений звернутися з цим позовом до суду для захисту своїх прав в користуванні, розпорядженні та володінні майном. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 березня 2022 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про день, час та місце судового засідання. Представниця позивача подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. В судове засідання 04.04.2022 року відповідачка не з`явилася, на електронну адресу суду надіслала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із воєнним станом (а.с.21)., яке було задоволено судом та відкладено розгляд справи на 10.05.2022 року о 13.30 годині. Розгляд справи 10 травня 2022 року о 13.30 годині було відкладено за клопотанням відповідачки через введення на території України воєнного стану (а.с.26). В судове засідання 09.06.2022 року о 09.00 годині відповідачка не з`явилася. Повідомлялася належним чином про час та місце розгляду справи, відзив на позовну заяву та будь-яких клопотань від неї на адресу суду не надходило. Третя особа до суду не з`явилася, належним чином повідомлена про день, час та місце розгляд справи, на адресу суду надійшла від неї заява про розгляд справи без участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Законом України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року № 389-VIII, будь-яких обмежень у здійсненні правосуддя не встановлено. На день розгляду цієї справи на території Дніпропетровської області не ведеться активний бойових дій, що свідчить про те, що поточна обстановка в Дніпропетровській області є стабільною, до клопотаннь про відкладення розгляду справи відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач, не можуть з`явитися в судове засідання з поважних причин. Суд вважає за необхідне зауважити, що судове засідання було відкладено за заявою відповідачки у зв`язку із введенням військового стану, що свідчить про те, що повторне подання заяви про відкладення справи з тих саме підстав без надання доказів неможливості прибути в судове засідання, є зловживанням процесуальними правами. Статтями 43, 211 Цивільного процесуального кодексу України\~передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до вимог\~статті 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, суд розглядає справу в порядку\~статті 280\~ЦПК України за наявними в ній доказами (заочний розгляд). Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст.\~247\~ч.\~2\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріли справи, дійшов до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником Ѕ частини квартири [ADDRESS] на підставі договору міни. Інша Ѕ частина квартири належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав їх обтяжень (а.с.6). [PERSON] з 02.09.2011 року перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який на підставі рішення суду від 11.02.2020 року розірвано (а.с. 7-10) Відповідно до довідки № 4 від 07.12.2021 року, виданою КРИВОРІЗЬКОЮ ОБ`ЄДНАНОЮ МІСЬКОЮ ДОВІДКОВО ІНФОРМАЦІЙНОЮ СЛУЖБОЮ, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 11). Згідно акту від 07.12.2021 року в квартирі [ADDRESS] , відповідачка [PERSON] , 1986 року народження, не проживає з вересня 2018 року (а.с.12). Статтею 41\~Конституції України закріплено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Основні права та свободи людини, серед яких право на недоторканність житла, закріплені та гарантуються не лише в національному законодавстві держав, а й на міжнародному рівні. Однією з основних міжнародних гарантій цих прав є Конвенція про захист прав та основоположних свобод людини, у ст. 8 якої передбачається просторовий аспект права на приватне життя право на повагу до житла. У ч.1 цієї статті зазначається, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (рішення від 27 травня 2004 р. у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства») За правилами ч. 1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст.\~321\~ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень глави 32\~ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до Закону України за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316,317,319,321 Цивільного кодексу України. Гарантуючи захист права власності, закон надає право власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Аналогічний по суті висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2017 року в справі № 734/387/15-ц, що користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої\~статті 406 ЦК України, Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постановах від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18), від 16 жовтня 2019 року у справі 243/9627/16-ц (провадження № 61-34009св18), від 23 жовтня 2019 року у справі № 766/12748/16-ц (провадження № 61-31405св18). За порівняльним аналізом статей\~383,\~391,\~405\~ЦК України\~та статей\~150,\~156\~у поєднанні\~зі статтею\~64\~ЖК України\~слід дійти\~до висновку\~що положення\~статей 383,\~391\~ЦК України\~передбачають право\~вимоги власника\~про захист\~порушеного права\~власності на\~жиле приміщення,\~будинку,\~квартиру тощо,\~від будь-яких\~осіб,\~у тому\~числі осіб,\~які не\~є і\~не були\~членами його\~сім`ї,\~а положення\~статей 405\~ЦК України,\~статей 150,\~156\~ЖК України\~регулюють взаємовідносини\~власника жилого\~приміщення та\~членів його\~сім`ї,\~у тому\~числі у\~випадку втрати\~права власності\~власником,\~припинення з\~ним сімейних\~відносин або\~відсутності члена\~сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статті\~405\~ЦК України\~члени сім`ї\~власника житла,\~які проживають\~разом з\~ним,\~мають право\~на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Дослідивши матеріали справи і надані суду докази, враховуючи що відповідачка [PERSON] відсутня за місцем своєї реєстрації з вересня 2018 року, при цьому доказів що хтось чинив їй перешкоди у користуванні житлом не надано, відповідно є підстави для визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Частиною 1 статті 133\~ЦПК України визначено: судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з вказаним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн., а тому, враховуючи приписи статті 141\~ЦПК України судові витрати по справі, а саме: сплачений позивачем судовий збір підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачки.

Outcome: approved