Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 травня 2022 року задоволено позов [PERSON] до Тернопільської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. Визнано незаконним і скасувано наказ № 285-К Тернопільської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 08.12.2021р. «Про відсторонення [PERSON]». Стягнуто з Тернопільської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в користь [PERSON] середній заробіток за час відсторонення від роботи в розмірі 32676 (тридцять дві тисячі шістсот сімдесят шість) гривень, з яких підлягають утриманню податки та інші обов`язкові платежі. Стягнуто з Тернопільської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в користь [PERSON] 1984,80 грн. понесеного судового збору та 5000 грн. витрат на правничу допомогу. У судовому засіданні під час розгляду справи 17 травня 2022 року представник позивача адвокат Пересоляк О.С. заявляв, що докази витрат на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи в суді, в тому числі його участю в судовому засіданні, будуть надані протягом 5 днів після ухвалення рішення, тому одночасно з ухваленням рішення просив вирішити питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних лише з отриманням консультацій та підготовкою позовної заяви, оскільки ці види правничої допомоги надавались за різними договорами. 22 травня 2022 року представник позивача надіслав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, зокрема стягнення 6000 грн. витрат на професійну правничу допомогу за договором про надання юридичних послуг № 61, укладеним між ним та [PERSON] , 04.05.2022р., які включать 1000 грн. за участь адвоката в судовому засіданні та 5000 грн. винагороди адвоката за позитивний результат розгляду справи. У судовому засіданні позивач заяву підтримала, просила стягнути з відповідача в її користь 6000 гривень витрат на професійну правничу допомогу. Представник відповідача в судовому засіданні просила у стягненні цих витрат позивачу відмовити, оскільки питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу вирішено при ухваленні рішення, та, крім того, розмір цих витрат є неспівмірним зі складністю справи. При вирішенні питання про стягнення судових витрат суд враховує такі обставини. Як убачається з договору про надання юридичних послуг № 61, укладеного між адвокатом Пересоляком О.С. та [PERSON] 04.05.2022р., виконання за договором приймається Актами приймання-здачі наданих послуг. Відповідно до п. 3.4 цього договору оплата за людино/годину по наданих послугах визначається виходячи із розрахунку вартості послуг 1000,00 гривень за 1 людино-годину. Оплата за представництво адвокатом інтересів Замовника в судовому засіданні в режимі відеоконференції здійснюється авансом, не пізніше ніж за 7 днів до початку судового засідання, виходячи із розрахунку вартості послуги - 1000,00 грн. за одне судове засідання, а за перше судове засідання - протягом 3-х днів з моменту підписання договору. Таким чином, авансовий платіж за даним договором складає 1000,00 грн. Згідно з п. 3.5 договору у випадку набрання законної сили рішенням суду про стягнення з відповідача на користь Замовника середнього заробітку за час вимушеного прогулу Замовник сплачує Виконавцю винагороду за позитивний результат розгляду справи в розмірі 5000,00 грн. Відповідно до акту здачі-приймання наданих послуг за договором про надання юридичних послуг № 61 від 04.05.2022р. вартість за участь адвоката в одному судовому засіданні становить 1000 грн., винагорода адвоката за позитивний результат розгляду справи - 5000 грн. Згідно з меморіальним ордером № 330963482 від 09 травня 2022 року адвокатом Пересоляком О.С. отримано від [PERSON] грошові кошти у розмірі 1000 грн. за договором про надання юридичних послуг № 61 від 04.05.2022р. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України. Зокрема, згідно з ч. ч. 1, 2 цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов [PERSON] був задоволений повністю. Під час ухвалення рішення вирішено питання розподілу судового збору та частини витрат на професійну правничу допомогу, зокрема лише тих, що пов`язані з отриманням консультацій та підготовкою позовної заяви. З цих підстав слід вирішити питання розподілу решти витрат на професійну правничу допомогу. Договором про надання юридичних послуг № 61 від 04.05.2022р. та актом здачі-приймання наданих послуг за договором про надання юридичних послуг № 61 від 04.05.2022р. підтверджено, що вартість послуг за участь адвоката в одному судовому засіданні становить 1000 грн. Судове засідання 17 травня 2022 року тривало більше однієї години, адвокат Пересоляк О.С. брав участь у цьому судовому засіданні, надавав під час розгляду справи правову допомогу позивачу, яка не є юридично обізнаною і самостійно пояснень надати не могла. На думку суду, оцінена адвокатом вартість його послуг є співмірною зі складністю справи, а представник відповідача, заявляючи про неспівмірність цих витрат, не навела достатніх обгрунтувань на підтвердження такої позиції, хоча в даному випадку це є саме її обов`язком відповідно до вимог ч. 6 ст. 137 ЦПК України. З цих підстав суд вважає, що витрати за участь адвоката в судовому засіданні в розмірі 1000 гривень підлягають стягненню з відповідача в користь позивача у повному обсязі фактично понесених позивачем цих витрат. Разом із тим, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача в користь позивача 5000 гривень винагороди адвоката за позитивний результат розгляду справи. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Аналогічний правовий висновок викладений Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19). Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зазначила, що суд повинен оцінювати необхідність та розумність судових витрат у вигляді «гонорару успіху» саме в контексті компенсації цих витрат за рахунок іншої сторони судової справи. Аналогічним чином тлумачить це питання і ЄСПЛ, висновки якого, зокрема, у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96), свідчать, що договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом, може підтверджувати, що у клієнта дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові, якщо така угода є юридично дійсною. Однак угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними. Таким чином, зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у разі укладення ними договору, що передбачає сплату «гонорару успіху», не є обов`язковими для суду при вирішенні питання про розподіл судових витрат та покладення таких витрат на іншу сторону справи, оскільки в такому випадку суд, застосовуючи відповідні положення процесуального законодавства, зокрема частин четвертої - п`ятої статті 137 ЦПК України, може оцінювати необхідність, розумність та інші критерії співмірності цих витрат. Однак, наведене не означає, що такі зобов`язання між адвокатом та клієнтом не є обов`язковими для сторін договору про надання правової допомоги, у разі якщо такий договір є дійсним. Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Відповідно до пункту 3.5 договору про надання юридичних послуг № 61 від 04.05.2022р. сторони погодили, що винагорода адвоката за позитивний результат розгляду справи в розмірі 5000 грн. має бути сплачена у випадку набрання законної сили рішенням суду про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Таким чином, обов`язок зі сплати винагороди адвокату за позитивний результат розгляду справи виникне у позивача лише після настання певної умови - після набрання законної сили рішення суду від 17 травня 2022 року про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Отже, оскільки станом на дату ухвалення цього додаткового рішення, рішення від 17 травня 2022 року у справі за позовом [PERSON] до Тернопільської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу ще не набрало законної сили, то підстав для задоволення вимоги про стягнення гонорару за позитивний результат розгляду справи згідно з пунктом 3.5 договору про надання юридичних послуг № 61 від 04.05.2022р. у суду немає. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц та від 01 березня 2021 року у справі № 754/16608/17. З урахуванням наведених правових висновків Верховного Суду, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми гонорару за позитивний результат розгляду справи, оскільки такий обов`язок виникає лише після настання певної умови - після набрання рішенням суду про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу законної сили. Разом із тим, як зазначалося, до стягнення з відповідача в користь позивача підлягає 1000 гривень витрат за участь адвоката в судовому засіданні, оскільки ці витрати є документально підтвердженими та обгрунтованими. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved