Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

Позивач АТ «КРЕДОБАНК» звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивував тим, що між 26 грудня 2018 року між ПАТ «Кредобанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № CL-158143, за умовами якого останній було надано кредит на поточні потреби у розмірі 96670,00 грн., з процентною ставкою 47,69 % річних, на строк до 25.12.2023 року. [PERSON] умови зазначеного кредитного договору належним чином не виконувала і станом на 07.06.2021 її заборгованість склала 139045,43 грн. До укладення вказаного кредитного договору, 22.12.2018 року, між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] було підписано Анкету-заяву № CL-158143 на отримання готівкового кредиту, в якій зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] з [PERSON] . Також, в анкеті-заяві зазначено, що шляхом підписання цієї Анкети-заяви [PERSON] підтверджує, що суму отриманого кредиту просить вважати дрібним побутовим правочином та є таким, що не потребує згоди другого з подружжя. Тому представник позивача просив, посилаючись на положення ч. 3 ст. 61, ч. 4 ст. 65 СК України, стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «Кредобанк»: суму заборгованості за кредитним договором № CL-158143 від 26.12.2018 року у розмірі 139045,43 грн.; суму сплаченого судового збору в розмірі 2270,00 грн.; суму витрат на професійну правову допомогу у розмір 13904,54 грн. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.11.2021 року по справі відкрито спрощене провадження без виклику сторін. У встановлений законом строк сторони заперечень щодо такого порядку не заявили. Представник позивача ПАТ «Кредобанк» Павленко С.В. про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, ухвалу про відкриття провадження отримав 14.12.2021 року. Надав письмове клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження та просив суд, що у разі неявки відповідача не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] ухвалу про відкриття провадження разом з позовною заявою та додатками до неї отримала 11.12.2021 року. На адресу суду відзиву на позовну заяву не подала, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Причини неможливості подати відзив суду не повідомила. Будь-яких заяв, клопотань від відповідача станом на час прийняття рішення до суду не надходило. Відповідач [PERSON] ухвалу про відкриття провадження разом з позовною заявою та додатками до неї отримав 11.12.2021 року. На адресу суду відзиву на позовну заяву не подав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини неможливості подати відзив суду не повідомив. Будь-яких заяв, клопотань від відповідача станом на час прийняття рішення до суду не надходило. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що на підставі анкети-заяви № CL-158143 на отримання готівкового кредиту, поданої відповідачем [PERSON] 22 грудня 2018 року, 26 грудня 2018 року між [PERSON] та ПАТ «Кредобанк» було укладено кредитний договір № CL-158143, за умовами якого позичальнику [PERSON] банком було надано на поточні потреби кредит в сумі 96670,00 грн., зі строком кредитування 60 місяців, терміном до 25 грудня 2023 року, з відсотковою ставкою 47,69 % річних. Відповідач умови зазначеного кредитного договору належним чином не виконувала і станом на 07 червня 2021 року її заборгованість, згідно розрахунку позивача, склала 139045,43 грн., яка складається із: 88180,86 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 50864,57 грн. - заборгованість за відсотками. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. (ч. 2 ст. 615 ЦК України) Кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів на суму кредиту у розмірах і в порядку, що встановлені договором. Якщо договір не містить умови про розмір процентів, він визначається обліковою ставкою банківського процента (ставкою рефінансування), встановленою Національним банком України. У разі відсутності іншої угоди проценти виплачуються щомісяця до дня повернення суми кредиту. Позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцеві відповідну суму коштів у строк та в порядку, встановленому договором. Якщо позичальник не виконав цього зобов`язання, він повинен сплатити пеню (у вигляді процентів) від дня, коли настав строк виконання, до дня повернення коштів кредитодавцеві, незалежно від сплати процентів за умовами договору. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Враховуючи викладене, оскільки відповідач [PERSON] ухиляється від сплати боргу у добровільному порядку, жодних заперечень щодо позову суду не надала, то суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість по кредитному договору у заявленому останнім розмірі 139045,43 грн. Відповідно до ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 4 ст.65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Згідно з правовою позицією ВС у постанові № 61-1028св18 від 03 травня 2018 року, тлумачення частини четвертої статті 65 СК України свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. Той з подружжя, хто не був учасником договору, не може посилатися на відсутність своєї згоди, якщо договір було укладено в інтересах сім`ї. Як убачається із поданої відповідачем [PERSON] анкети-заяви на отримання готівкового кредиту від 22 грудня 2018 року, у цій заяві вона вказала, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , і [PERSON] у даній заяві вказала, що суму отриманого нею кредиту просить вважати дрібним побутовим правочином та є таким, що не потребує згоди другого з подружжя, на підтвердження чого 22 грудня 2018 року поставила свій підпис у даній заяві. Однак, оскільки позивачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів того, що вказаний кредитний договір було укладено відповідачем [PERSON] в інтересах її сім`ї і отримані на підставі такого договору кредитні кошти використовувалися нею в інтересах сім`ї, то, відповідно, зазначений кредитний договір не створює обов`язків для [PERSON] подружжя, тобто чоловіка - відповідачки [PERSON] , а тому підстав для задоволення солідарної вимоги позивача суд не вбачає, у зв`язку з чим вважає необхідним в іншій частині в позові відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 2270,00 грн. Крім того, позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення солідарно із відповідачів суми витрат на професійну правову допомогу у роз мірі 13904,54 грн. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Крім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Як вбачається з матеріалів справи правова допомога надавалась позивачу адвокатом Павленко С.В. на підставі договору про надання правової допомоги від 11.02.2019 року. Проте, позивачем в порушення вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України не надано суду розрахунків витрат, інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги. Крім того, неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу. Враховуючи вищевикладене, наданий позивачем договір про надання правової допомоги від 11.02.2019 року у підтвердження заявленої до стягнення із відповідачів на користь позивача суми витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13904,54 грн. не може вважатися належним та допустимим доказом в розумінні ст. 137 ЦПК України, оскільки відсутній розрахунок (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та акт прийому-передачі виконаних робіт. Досліджуючи надані позивачем докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що наданих доказів не достатньо для встановлення факту надання адвокатом професійної правничої допомоги позивачу у даній справі. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що адвокатом не доведено фактичного розміру понесених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, а тому заявлена позовна вимога про стягнення витрат на професійну правову допомогу задоволенню не підлягає.

Outcome: partial