Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рівненського міського суду із позовом до [PERSON] третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав. Просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дитини: сина [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що з [PERSON] перебували у шлюбі, який зареєстрований 23 червня 2013 року відділом державної реєстрації актівдщвільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, відповідний актовий запис №717. Рішенням Рівненського міського суду від 13.08.2015, яке набрало законної сили 15.09.2015 шлюб між ними розірваний. У шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] . Дитина зареєстрована та проживає з нею за вказаною адресою. Рішенням Рівненського міського суду від 13.08.2015, яке набрало законної сили 15.09.2015 встановлено, що з 2015 року дитина постійно проживає з матір`ю та знаходиться на повному її утриманні. Крім того, відповідач неодноразово притягався до кримінальної та - адміністративної відповідальності. Так, вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 11.02.2015 його визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.128 КК України та призначено покарання у вигляді обмеження волі на строк 1 (один) рік (справа №569/9397/14-к). Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 04.04.2018 відповідача засуджено за ч.1 ст. 185 КК України (справа №569/1541/18). Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 06.06.2018 останнього засуджено зач.2 ст.190 КК України (справа №569/5798/18). До адміністративної відповідальності притягався по справах: №№569/4759/18,569/11663/18,569/15329/18. Зазначена біографія відповідача, може у подальшому негативно вплинути на репутацію їхнього сина. На даний час відповідач також ніякої участі у вихованні та наданні матеріальної допомоги дитині не надає. Він ні усно, ні письмово не спілкується із сином, не проявляє до нього щонайменшої батьківської турботи, хоча має таку можливість, оскільки проживає з ними по-сусідськи. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 08.07.2021 №107971, відповідач має заборгованість зі сплати аліментів за період з липня 2015 року по червень 2021 року 53033,80 грн. Така поведінка батька засвідчує, що він ухиляється від виховання дитини. Позивачка [PERSON] подала до суду заяву згідно якої просила справу розглядати в її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] , будучи попередженим про день, час та місце слухання справи рекомендованою кореспонденцією, СМС повідомленням та шляхом розміщення оголошень на офіційному сайті Судової влади України Рівненського міського суду (http://court.gov.ua/) від 13.08.2021 р., 02.11.2021 р., 07.12.2021 р., 16.12.2021 р., 02.02.2022 р., що є належним повідомленням, в судове засідання не з`явився . З заявою про розгляд справи в його відсутність не звертався, причину неявки суду не повідомив. Письмового відзиву на позов не подав. За наведених обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі матеріалів з ухваленням заочного рішення відповідно до ст.ст. 280- 282 ЦПК України, проти чого не заперечила позивачка . Представник третьої особи Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради в судове засідання не з`явилась. Суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність. Ухвалою суду від 11.08.2021 р. відкрите загальне позовне провадження, призначене підготовче судове засідання з участю сторін. Ухвалою суду від 16.12.2021 р. постановлено закрити підготовче провадження та призначити розгляд позову по суті у судовому засіданні з викликом учасників справи. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 3304, зареєстрований Відділом ДРАЦС РС Рівненського міського управління юстиції є [PERSON] та [PERSON] . Заочним рішенням Рівненського міського суду від 13.08.2015 р. в справі №569/9747/15-ц, яке набрало законної сили 15.09.2015 р., шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, стягнуто аліменти з [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позову до суду і до досягнення повноліття дитини та на утримання [PERSON] в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позову до суду і до досягнення сином [PERSON] трирічного віку, а саме до [INFO] . Згідно відомостей про реєстрацію місця проживання особи, [PERSON] , [INFO] зареєстрований за місцем реєстрації матері в [ADDRESS] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, вбачається, що [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належить ѕ частки квартири [ADDRESS] . Із Довідки № КТП00000006 від 17.06.2021 виданої [PERSON] вбачається, що вона працює в ФОП [PERSON] на посаді продавця продовольчих товарів. Дохід за період з 01.12.2020 р. по 31.05.2021 р. склав 8500,00 грн. За місцем роботи [PERSON] характеризується із позитивної сторони, що підтверджується характеристикою, виданою ФОП [PERSON] . Оскільки [PERSON] нехтував своїм обов?язком по сплаті аліментів, утворився значний розмір заборгованості, що підтверджується оглянутим розрахунком №107971 від 08.07.2021р., проведеним державним виконавцем Худовим А. Із Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету РМР № 08-2256 від 09.12.2021 року вбачається, що малолітній [PERSON] з мамою та бабусею проживає за адресою: [ADDRESS] . За місцем проживання створені належні умови для виховання і розвитку дитини. [PERSON] навчається у ЗОНІ І-ІІІ ступенів № 28 Рівненської міської ради. Відповідно до інформації навчального закладу, батько [PERSON] навчанням сина не цікавиться. Вихованням [PERSON] займається мама [PERSON] . Під час бесіди малолітній [PERSON] пояснив, що свого батька він не пам`ятає та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Батько [PERSON] пояснив, що з сином [PERSON] не спілкується, не утримує його матеріально. [PERSON] не заперечує проти позбавлення його батьківських прав стосовно сина, про що надав письмове пояснення для служби у справах дітей. Засідання комісії з питань захисту прав дитини просив проводити без його участі. Питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно сина [PERSON] розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 08.12.2021. Комісія, як консультативно-дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради, розглянувши матеріали справи, прийняла рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно малолітнього на [PERSON] . / Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно сина [PERSON] , [INFO] . Доказів того, що [PERSON] цікавиться здоров`ям, умовами проживання, та навчанням сина, судом не встановлено. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновленнябатьківських прав», ухиленнябатьківвідвиконаннясвоїхобов`язківмаємісце, коли вони не піклуються про фізичний і духовнийрозвитокдитини, їїнавчання, підготовку до самостійногожиття, зокрема: не забезпечуютьнеобхідногохарчування, медичного догляду, лікуваннядитини, що негативно впливає на йогофізичнийрозвиток як складовувиховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надаютьдитині доступу до культурних та іншихдуховнихцінностей; не сприяютьзасвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляютьінтересу до йоговнутрішньогосвіту; не створюють умов для отримання ним освіти. Зазначеніфактори, як коженокремо, так і в сукупності, можнарозцінювати як ухиленнявідвихованнядітейлише за умовивинноїповедінкибатьків, свідомогонехтування ними своїмиобов`язками. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батькоможуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, вінухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пунктами 1,2 ст.3 «Конвенції про права дитини» від 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежновід того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова уваг априділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Частина 1 стаття 9 «Конвенції про права дитини» визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно принципу 2 «Декларації прав дитини» від 20.11.1959 року, дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року, за якою держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 150 та ч. 1 ст. 155 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійногожиття, поважати дитину, і здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Крім того, Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у своїй постанові в справі № 643/1090/17 від 3 липня 2019 року стверджує, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в такій категорії справ основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. Згідно ст.18 «Конвенції про права дитини», батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, в суді достовірно знайшов своє підтвердження факт ухилення відповідачем [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню сина [PERSON] , [INFO] , що встановлено з урахуванням сукупності зазначених вище факторів, тому позов про позбавлення батьківських прав підлягає до задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК судові витрати підлягають до стягнення з відповідача на користь позивачки в сумі 908,00 грн. На підставі викладеного, ч.5 ст.164,166, 180-184,191 СК України,

Outcome: approved