Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

06 квітня 2022 року позивач [PERSON] (далі- позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до відповідача АТ «Криворізький залізорудний комбінат» (далі Відповідач, АТ «КЗРК») про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я в сумі 422 500 гривень без урахування утримання податків, зборів та інших обов`язкових платежів. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що з 24 жовтня 2007 року працював на підприємстві відповідача, з повним робочим днем у підземних умовах, а саме з 24.10.2007 по 09.01.2017 підземним учнем прохідника, дільниці №46, шахти ім. Леніна, підземним прохідником дільниць №4, №36 шахти ім. Леніна (з 01.04.2016 шахта «Тернівська»), з 10.01.2017 по 06.04.2021 підземним кріпильником, дільниці №2 проходки шахти «Тернівська» шахтобудівельного управління, і був звільнений з підприємства відповідача 06.04.2021 у зв`язку з виявленням невідповідності працівника виконуваній роботі, внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи, відповідно до п.2 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Вказав, що рішенням МСЕК від 29.03.2022 йому вперше встановлено ступінь стійкої втрати працездатності внаслідок професійного захворювання -65%, з яких 45%- радикулопатія, 20%- ХОЗЛ, з 21.03.2022 до 01.04.2024, визначено потреби у медикаментозному лікуванні, забезпеченні виробами медичного призначення, показане санаторно-курортне лікування. Також рішенням МСЕК від 22.03.2022 йому первинно встановлено третю групу інвалідності з 21.03.2022 до 01.04.2024, у зв`язку з професійним захворюванням, протипоказана важка праця, тривала хода, вимушена поза, переохолодження в умовах виробничого пилу. Зазначив, що у зв`язку з отриманим професійним захворюванням порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, тривалий процес лікування позбавляє його можливості вести повноцінний спосіб життя. Вказав, що з моменту отримання хронічного професійного захворювання він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Крім того внаслідок отриманого хронічного професійного захворювання він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів та кашлі, що спричиняє дискомфорт та задуху, навіть незначні фізичні навантаження не дають йому вільно дихати, що постійно позначалося та позначається крім фізичного на душевному стані позивача. Зазначив, що негативні зміни в його житті є незворотніми, усвідомлення чого завдає позивачу душевного болю та страждань. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 квітня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Ухвалою суду від 06 травня 2022 року задоволено клопотання представника відповідача, розгляд справи призначено в судовому засіданні з викликом сторін. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. Пояснила, що позивач був звільнений з підприємства відповідача саме через ушкодження його здоров`я, на час звернення до суду із позовом позивачу лише 43 роки, і він при цьому не має можливості продовжувати роботу. Також зазначила, що позиція відповідача про відстрочення виконання судового рішення є недоцільною та необґрунтованою. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково у розмірі 63955,93 гривень, не заперечувала проти часткового задоволення позову, також просила відстрочити виконання судового рішення на строк до закінчення воєнного стану, з підстав викладених у відзиві на позов поданому до суду 27 квітня 2022 року, та заяві про часткове визнання позовних вимог, в яких зазначила, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди є недоведеним та значно завищеним. Вказала, що з урахуванням всіх обставин настання у [PERSON] втрати професійної працездатності, загального стажу роботи на підприємстві в умовах впливу шкідливих факторів, а саме 12 років 11 місяців, розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня календарного року у 6500 грн., а також відсотку стійкої втрати професійної працездатності, внаслідок професійного захворювання сума моральної шкоди, яку визнає відповідач становить 63955,93 гривень. В обґрунтування необхідності відстрочення виконання рішення суду послалась на те, що підприємство відповідача не відвантажує свою продукцію основним покупцям і не отримує кошти від реалізації своєї продукції у повному обсязі, здійснюючи при цьому витрати, пов`язані із забезпеченням життєдіяльності підприємства, виплатою заробітної плати, сплатою податків, а також надає допомогу ЗСУ та ТО. Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] з 24 жовтня 2007 року по 06 квітня 2021 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, і працював на підприємстві відповідача, з повним робочим днем у підземних умовах, а саме з 24.10.2007 по 09.01.2017 підземним учнем прохідника, дільниці №46, шахти ім. Леніна, підземним прохідником дільниць №4, №36 шахти ім. Леніна (з 01.04.2016 шахта «Тернівська»), з 10.01.2017 по 06.04.2021 підземним кріпильником, дільниці №2 проходки шахти «Тернівська» шахтобудівельного управління, і був звільнений з підприємства відповідача 06 квітня 2021 року згідно п.2 ст. 40 КЗпП України в зв`язку з виявленням невідповідності працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи, що підтверджується копією трудової книжки на ім`я [PERSON] (а.с.10-11). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 07 лютого 2022 року, складеного на підприємстві АТ «Кривбасзалізрудком», встановлено наявність у [PERSON] професійного захворювання радикулопатія попереково-крижова L5, S1 та шийна С6,С7, С8 з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, вираженим периферичним нейросудинним синдромом верхніх кінцівок, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ другого ступеня); хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група В. ЛН першого-другого ступеня, із зазначенням причин його виникнення: важкість праці,пил переважно фіброгенної дії (а.с. 12-18). Згідно п.17 зазначеного Акту хронічне професійне захворювання (отруєння) виникло за таких обставин: працюючи підземним кріпильником у шахтобудівельному управлінні АТ «Кривбасзалізрудком» у період з 10.01.2017 по 28.09.2020, [PERSON] в підземних умовах виконував комплекс робіт з кріплення та ремонту гірничих виробок різної конфігурації. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати транспортувальні засоби та засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин технологічного обмеження робочого простору, перешкоджаючого їх застосуванню, внаслідок чого умови праці характеризувалися фізичним перевантаженням. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, підпадав під вплив підвищених параметрів аерозолів фіброгенної дії, які перевищували нормативні. Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 11.01.2022 №23 підставою для встановлення професійного характеру захворювання також послужив профмаршрут: з 24.10.2007 по 09.01.2017 підземний прохідник шахти імені Леніна, шахти «Тернівська» ВАТ та ПАТ «Кривбасзалізрудком». Відповідно до пункту 20 вказаного Акту зазначено, що враховуючи роботу [PERSON] продовж 12 років 11 місяців в шкідливих умовах, та неодноразову зміну керівництва, підприємств, визначити конкретних посадових осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, неможливо. Внаслідок зазначено вище захворювання позивач [PERSON] , 29 березня 2022 року пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності 65% (45%-радикулопатія, 20%- ХОЗЛ) з 21 березня 2022 року до 01 квітня 2024 року, з переоглядом 01 березня 2024 року. Визначено потреби медичній та соціальній допомозі: медикаментозне лікування, забезпечення виробами медичного призначення, санаторно-курортне лікування, що підтверджується копією довідки серії 12 ААА №060259 від 29.03.2022 (а.с.19). Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ №130222 від 29 березня 2022 року встановлено, що [PERSON] при первинному огляді встановлено третю групу інвалідності з 21 березня 2022 року, у зв`язку з професійним захворюванням на строк до 01 квітня 2024 року, з переоглядом 01 березня 2024 року. Також [PERSON] протипоказана важка фізична праця, тривала хода, вимушена поза, переохолодження в умовах виробничого пилу (а.с.20). У зв`язку з отриманим професійним захворюванням позивач неодноразово перебував на лікуванні у медичних закладах, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписними епікризами та виписками з медичної карти ( а.с. 28-33). Статтею 3 Конституції України\~передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті\~43, частина 1 статті\~46 Конституції України\~передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. \~Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.\~ Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності.\~ Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до\~статті 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України\~передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень\~ст. 237-1 КЗпП України\~відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 65% первинно та встановлення третьої групи інвалідності, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача змінилися умови життя, він відчуває больові почуття, загальну слабкість. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд враховує період роботи позивача на підприємстві відповідача протягом понад 13 років в шкідливих умовах, характер та тривалість отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, що\~позивачу первинно встановлено 65% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, із встановленням третьої групи інвалідності, та те, що позивач був звільнений із підприємства відповідача саме у зв`язку із встановленням професійного захворювання, внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню роботи на підприємстві відповідача у молодому віці, і, виходячи з цих обставин, суд, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 190 000 гривень, задовольнивши частково позовні вимоги. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 1 900 гривень. Щодо заяви відповідача про відстрочення виконання судового рішення на строк до закінчення воєнного стану, яка викладена у відзиві на позов суд зазначає наступне. Статтею 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Частиною 7\~ст.\~265\~ЦПК України\~передбачено,\~що у\~разі необхідності\~в резолютивній\~частині також\~вказується про надання відстрочення або розстрочення виконання рішення. Відповідно до ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо). Чинне цивільно-процесуальне законодавство України пов`язує відстрочення виконання рішення суду з наявністю виключних обставин. Як на підставу для відстрочення виконання рішення суду відповідач посилається на те, що підприємство відповідача не відвантажує свою продукцію основним покупцям і не отримує кошти від реалізації своєї продукції у повному обсязі, здійснюючи при цьому витрати, пов`язані із забезпеченням життєдіяльності підприємства, виплатою заробітної плати, сплатою податків, а також надає допомогу ЗСУ та ТО, на підтвердження чого надав копію Договору купівлі-продажу від 21.12.2021, укладеного між АТ «Кривбасзалізрудком» та ПрАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», а також довідки про витрати підприємства за березень, квітень 2022 року. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідачем не надано доказів щодо виникнення виключних обставин в розумінні ст. 435 ЦПК України, які б давали підстави для відстрочки виконання рішення суду, а наведені відповідачем підстави не можуть бути визнанні такими, що вказують на необхідність відповідного відстрочення. Тобто, відповідачем не обґрунтовано винятковості випадку, у зв`язку з яким можливо відстрочити виконання вказаного рішення суду, не зазначено достатніх обставин, які б свідчили про істотне ускладнення або неможливість виконання рішення, а відтак, і про необхідність відстрочення такого. Складне матеріальне становище не свідчить ні про винятковість, ні про поважність причин невиконання рішення суду, а тому не може бути підставою для відстрочення виконання рішення суду. Жодних обмежень щодо виконання судових рішень на період дії воєнного часу діючим законодавством не передбачено. Враховуючи викладене, суд не вбачає наявності тих виняткових обставин, які можуть бути підставою для відстрочення виконання рішення суду.

Outcome: partial