Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-31 00:00:00

До Київського районного суду м. Одеси звернулась [PERSON] із позовом про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 87 398, 77 грн., та моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., понесених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 24.07.2020 року з вини [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем було отримано страхове відшкодування заподіяної шкоди у розмірі 34\~900,96 грн., від АТ « АРКС» , але зазначена сума відшкодування не відповідає реально отриманої позивачем матеріальної шкоді а тому різницю між вартістю відновлюваного ремонту та розміром страхового відшкодування слід стягнути з особи, яка винна у заподіянні шкоди. Вартість необхідного для повного відновлювання автомобілю ремонту , була визначена звітом спеціаліста-оцінювача та встановлена у розмірі 128\~878,07 грн., а безпосередня вартість відновлюваного ремонту склала 119 880,00 грн. несвоєчасність виконання грошового зобов`язання з боку відповідача є підставою для стягнення також інфляційних витрат та 3% річних у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України. Крім того самим фактом ДТП з вини відповідача була заподіяна моральна шкода пов`язана з неможливістю використання транспортного засобу до моменту його відновлення та зміною на цей звичайного укладу життя. Представником відповідача заперечувались позовні вимоги з посиланням на недоведеність розміру відновлюваного ремонту та необґрунтованості вимог стосовно заподіяної моральної шкоди та стягнення додаткових грошей за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання. Як встановлено у судовому засіданні, та не заперечується сторонами, 24.07.2020 року о 13:40 годин у місті Одесі біля будинку №99 на проспекті Небесної Сотні водій [PERSON] керуючи автомобілем марки « MAZDA 6, р/н [NUMBER] , під час зміни напрямку для руху ліворуч , не переконався у безпеці маневру, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки « BENTLEY CONTINENTAL 2004 року випуску, р/н [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] . Винність [PERSON] у даної дорожньо-транспортної пригоди визначена у постанові Київського районного суду м. Одесі від 22.09.2020 року, винесеної по справі №947/23660/20 ( а/с 21). Згідно звіту №08-031 від 07.11.2020 року спеціаліста-оцінювача з визначення вартості матеріального збитку заподіяної власнику автомобіля « BENTLEY CONTINENTAL 2004 року випуску, р/н [NUMBER] , вартість відновлюваного ремонту автомобіля становить 128\~878,07 грн., а вартість матеріального збитку, з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових, які підлягають заміні під час ремонту, становить 49\~775,89 грн. ( а/с 23). За змістом полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності , укладеного 26.11.2019 року , на період до 26.11.2020 року , цивільно-правова відповідальність перед третіми особами внаслідок ДТП за участю автомобіля « MAZDA 6, р/н [NUMBER] , застрахована Страховою компанією « АРКС» із визначенням суми страхового відшкодування за шкоду заподіяну майну у розмірі 130\~000 грн., з розміром франшизи у нуль гривень ( а/с 17). 19.1.2020 року потерпіла від ДТП [PERSON] звернулась до страхової компанії із заявою про страхове відшкодування ( а/с 60) а у подальшому із заявою про додаткове відшкодування (а/с 61 0 та отримала в якості страхового відшкодування 30.03.2021 року 27570,96 грн. а 22.04.2021 року 7330 грн. , таким повна сума страхового відшкодування складає 34900,96 грн., ( а/с 62,63 ). Звернувшись до ФОП « [PERSON] » для здійснення безпосереднього відновлюваного ремонту , [PERSON] у відповідності до рахунку-фактури від 16.10.2020 року ( а/с 46) сплатила 119 880,00 грн. ( а/с 47), та підписала 30.11.2020 року акт виконаних робіт (а/с 59) , яким підтверджено відновлення автомобілю. Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема,\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ). У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Правовідносини пов`язані із відшкодуванням шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю джерел підвищеної небезпеки ( автомобілів ) врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦК України ) а також Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV) Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. \~Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. \~Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). \~Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. \~Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. \~Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. \~Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, це шкода, пов`язана:\~з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; \~з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху;\~з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого;\~з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП;\~з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. \~Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). \~За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. \~Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). \~Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. \~«Оскільки вартість майнового збитку, завданого [PERSON] пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із [PERSON] , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням». \~Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19) підстав відступати від яких колегія суддів не вбачає. У даному випадку суд враховує в якості належного та допустимого доказу по справі, яким підтверджується розмір матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП від 24.07.2020 року власнику транспортного засобу « BENTLEY CONTINENTAL 2004 року випуску, р/н [NUMBER] , звіт вартості матеріального збитку від 07.11.2020 року, за №08-031, згідно висновку якого вартість відновлюваного ремонту автомобілю визначена у розмірі 128\~878,07 грн., а вартість матеріального збитку , заподіяному власнику в результаті аварійного пошкодження , як сума вартості відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових, які підлягають заміні під час ремонту, визначена у розмірі 49775,89 грн. Зазначена у звіті вартість матеріального збитку, враховуючи відсутність визначеної вартості франшизи, підлягає страховому відшкодуванню , а тому не може відноситься до розміру який підлягає стягненню з особи, винної у дорожньо-транспортної пригоди. Одночасно із цим зазначена у звіті різниця між відновлюваним ремонтом та сумою матеріального збитку, визначеному з урахуванням фізичного зносу, у розмірі 79102,18 підлягає стягненню з відповідача [PERSON] , як особи безпосередньо винної у заподіянні шкоди. Розмір реальних витрат на відновлення транспортного засобу під час ремонту у ФОП « [PERSON] », яка не визнається відповідачем та підтверджується лише рахунком-фактурою від 16.10.2020 року, на думку суду не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні належними та допустимими доказами, враховуючи відсутність достатніх обґрунтувань чисельним невідповідностям у наданих зазначеним виконавцем ремонтних робіт документах щодо безпосереднє використаних під час ремонту вузлів та деталей та проведених ремонтних робіт, наявності відомостей про відсутність у даного виконавця відповідних ліцензій на самостійне виготовлення таких деталей , відсутності в даному ФОПі працівників взагалі. Однак наявність самого факту ДТП та наявні у транспортному засобі потерпілої особи пошкодження, яки безумовно повинні бути відремонтовані , а також відсутність з боку сторони відповідача доказів спростовуючих правдивість висновків про розмір відновлюваного ремонту зазначеному у звіті , надають змогу суду прийти до висновку що критеріям доведеності, законності та справедливості, а також ефективності поновлення порушеного права ( відшкодування збитків ) будуть відповідати стягнення на користь потерпілої стороні з особи, яка безпосередньо винна у заподіянні шкоди, різницю між розміром відновлюваного ремонту, необхідного для ремонту транспортного засобу та розміром матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодування за рахунок страхового відшкодування , які визначені у вищевказаному звіті від 07.11.2020 року. Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди,завданої внаслідок ДТП , суд виходить з того, що сам факт заподіяння шкоди власності пов`язаним з протиправними ( необережними ) діями відповідача є таким що спричиняє власнику моральні страждання. \~За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. \~Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Одночасно із цим розмір моральної шкоди, зазначений у позові та підтриманий під час судового засідання представником позивача у розмірі 10 000 гривень , на думку суду не може вважатись обґрунтованим та таким що відповідає обставинам заподіяння шкоди. Позивачем не було доведено що даний автомобіль люксового бренду є єдиним транспортним засобом доступним для користування позивачці а тому недоведеним є і факт зміни звичайного порядку життя під час ремонту транспортного засобу. Враховуючи вищенаведене суд вважає що критеріям справедливості та співмірності при визначенні розміру моральної шкоди буде відповідати розмір прожиткового мінімуму на працездатну особу, який діяв на час пошкодження транспортного засобу складав 2189 грн., який і підлягає стягненню з відповідача. Позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3% річних за несвоєчасне невиконання грошового зобов`язання, згідно вимог ст. 625 ЦК України, на думку суду, не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 625 Цивільного Кодексу України, «боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом». Верховний Суд неодноразово розтлумачував сферу застосування цієї статті, а саме, що охоплює собою поняття «грошове зобов`язання». Так у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 № 758/1303/15-ц та Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) Верховний Суд акцентував на наступному: «Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання». У даному випадку відповідач, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність за шкоду заподіяну внаслідок ДТП , не був повідомлений позивачем про наявну різницю між реальними збитками та страховим відшкодуванням, а тому в його діях відсутні ознаки протиправного невиконання грошового зобов`язання, що є підставою для суду у відмови у задоволенні даних позовних вимог з підстав їх недоведеності та необґрунтованості. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК України , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.1,2 ст. 141 ЦПК України ). У даному випадку з матеріалів справи вбачається судові витрати понесені позивачем на загальну суму 4938 ( чотири тисячі дев`ятсот тридцять вісім ) гривень 70 копійок, які складаються зі сплачених 2500 гривень за складення звіту та 2438,7 грн. за сплату судового збору, яки підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі викладеного та

Outcome: partial