Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-07 00:00:00

У квітні 2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , про стягнення аліментів на утримання дитини - дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з моменту подачі позову до суду, до досягнення повноліття. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що з [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 29.08.2020 року, який був зареєстрований у Городищенському районному відділі ДРАЦС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що зроблено запис за № 47. Від шлюбу мають малолітню дитину - дочку [PERSON] , [INFO] . Спільне проживання припинили. Звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. З часу припинення спільного проживання, відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Одним зі способів виконання обов`язку з утримання дітей є сплата одним з батьків аліментів на утримання дитини. З огляду на те, що відповідач є працездатною особою, непрацездатних членів сім`ї, родичів, яких він зобов'язаний утримувати відповідно до СК України не має, а тому мається можливість визначення розміру аліментів у частці від доходу. Ухвалою судді від 11.05.2022 року відкрито провадження по справі та ухвалено про її розгляд в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 08 червня 2022 року. Сторони в судове засідання не з`явилися, повідомленні належно. 23.05.2022 позивач [PERSON] до суду подала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує. 08.06.2022 надійшла заява від [PERSON] про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Підстав для відкладення розгляду цивільної справи в порядку спрощеного позовного провадження, не вбачається. Розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до статті 279 ЦПК України з викликом сторін, за наявними у справі матеріалами, за відсутності учасників процесу в порядку частини 2 статті 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов такого. Батьком [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , відповідач по справі, що підтверджено Свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] , актовий запис № 31 від 24.02.2021 року, матір`ю зазначено - [PERSON] , позивач у справі. [PERSON] , позивач по справі, у зв`язку з відсутністю добровільної матеріальної допомоги на утримання дитини, звернулася до суду про стягнення аліментів з відповідача. Відповідач [PERSON] матеріально не утримує малолітню дитину [PERSON] з часу припинення спільного проживання подружжя. Аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (стаття 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (стаття 184 СК України) і виплачуються щомісячно. При визначенні розміру аліментів, суд враховує вимоги стаття 182 СК України, та те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття (частина 2 статті 51 Конституції України). Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина 3 статті 51 Конституції України). Згідно статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Як передбачено частинами 1, 2 статті 27 Конвенції ООН "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина 3 статті 181 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (частина 2 статті 182 СК України). Згідно статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Домовленості між батьками щодо сплати аліментів по утриманню дитини, як і наявності у відповідача інших утриманців, не встановлено. Відповідач [PERSON] позов визнав. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (частина 4 статті 206 ЦПК України). Суд, приймаючи рішення щодо заявлених позовних вимог, бере до уваги наведені вище норми ЦПК України щодо визнання відповідачем позову та приймає їх, так як позовні вимоги відповідають вимогам СК України, не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, є доведені в суді. Відтак, вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно статті 430 ЦПК України суд визначає, що рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Питання про судові витрати у справі суд вирішує відповідно до положень статей 141, 142 ЦПК України. Так, згідно частини 1 статті 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved