Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-02 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог: Служба у справах дітей управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 04 квітня 2009 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб, в якому народилося двоє синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 09 січня 2013 року між сторонами був розірваний шлюб. З моменту розлучення до дня звернення з позовом батько своїх дітей бачив лише кілька разів. Коштів на їх утримання не надавав і позивачка змушена була звернутися до суду про стягнення аліментів. Аліменти [PERSON] не платив і на даний час не сплачує. Станом на 26 квітня 2021 року заборгованість за сплатою аліментів [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] складає 98 613 грн 36 коп. та на неповнолітнього [PERSON] - 139 393 грн 25 коп. Крім того відповідач не піклується про своїх дітей, не займається їх фізичним та духовним розвитком, не спілкується із дітьми взагалі, не дбає про їх нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загально визначених норм моралі, не сприяє їх культурному та духовному розвитку. Жодного подарунка на день народження чи інші свята діти від [PERSON] за цей період не отримували. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дітей, не цікавиться їх життям, не відвідував та не відвідує їх вдома, в дошкільному закладі та школі, на гуртках. Своїми пасивними діями, ухиляючись від зустрічей із неповнолітніми дітьми, уникаючи їх фінансового забезпечення, [PERSON] наносить дітям непоправну моральну травму. З огляду на зазначене, позивачка просила суд позбавити відповідача батьківських прав щодо неповнолітніх синів - [PERSON] та [PERSON] ; стягнути із відповідача на її користь сплачений судовий збір. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 вересня 2021 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог: Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 08 листопада 2021 року матеріали цивільної справи № 607/14688/21 надіслано Управлінню сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради для надання письмового висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 22 березня 2022 року на адресу суду Управлінням сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради надіслано рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради «Про затвердження висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав» № 254 від 16 березня 2022 року. Вказаним висновком установлено, що з малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] проведено бесіду під час якої з`ясовано, що діти біологічного батька майже не пам`ятають. [PERSON] останній раз його бачив коли йому було 4 роки. З цього часу батько участі у житті синів не приймає, не приходив, не телефонував, матеріально не допомагав. Батько дітей, [PERSON] , на засідання комісії не з`явився, та не повідомив причини відсутності хоча був належним чином повідомлений. Зазначені факти, як кожен окремо так і в сукупності свідчать, що [PERSON] не виконує обов`язки щодо виховання та утримання дітей, свідомо нехтує ними та самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. З огляду на вказане, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Суд протокольною ухвалою від 03 травня 2022 року закрив підготовче провадження та призначив справу № 607/14688/21 до судового розгляду по суті. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві та просила їх задоволити. Щодо ухвалення судом заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлявся належним чином, відзиву не подав. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. Представник третьої особи Служби у справах дітей управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду клопотання, у якому просив справу розглянути без присутності органу опіки та піклування за наявними матеріалами у справі. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 04 квітня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, [PERSON] та [PERSON] ) зареєстрували шлюб 04 квітня 2009 року. У шлюбі в них народилися діти: [INFO] - [PERSON] , згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції 22 січня 2009 року; 07 липня 2013 року - [PERSON] , згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції 12 липня 2013 року. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 1915/16218/2012 від 09 січня 2013 року шлюб між сторонами було розірвано. Як вбачається із розрахунку заборгованості із сплати аліментів від 22 квітня 2021 року, проведеного заступником начальника Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), [PERSON] , за виконавчим провадженням №38894008 з примусового виконання виконавчого листа № 607/8050/13-ц виданого 19 червня 2013 року Тернопільським міськрайонним судом про стягнення аліментів з [PERSON] в користь [PERSON] , на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 травня 2013 року і до повноліття сина, та встановлено: згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментах від 14 червня 2018 року заборгованості із сплати аліментів станом становить 66 909,25 грн, а станом на 01 квітня 2021 року - 139 393,25 грн. 26 квітня 2021 року державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Борецькою Христиною Василівною при примусовому виконанні виконавчого листа № 607/12885/13-ц, виданого 29 серпня 2013 року Тернопільським міськрайонним судом про стягнення аліментів з [PERSON] в користь [PERSON] , на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн щомісяця, починаючи з 18 липня 2013 року і до повноліття сина здійснено розрахунок заборгованості із сплати аліментів та встановлено, що станом на 14 серпня 2019 року у [PERSON] наявна заборгованість у розмірі 43 019,74 грн, а станом на 26 квітня 2021 року - 98 613,36 грн. Як вбачається із довідки № 39, виданої Тернопільською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 28 Тернопільської міської ради Тернопільської області 31 травня 2021 року, батько дітей, [PERSON] , в період 2019-2020, 2020-2021 навчальних років не брав участь у відвідуванні батьківських зборів та позакласної роботи своїх дітей [PERSON] , який навчається у 6-В класі, [PERSON] , який навчається 2-А класі ТЗОШ І-ІІІ ступенів № 28. 09 квітня 2021 року Тернопільським дошкільним навчальним закладом № 21 Тернопільської міської ради Тернопільської області видано довідку № 25, згідно якої [PERSON] за час відвідування дитиною [PERSON] у 2015-2019 роках, не приводив і не забирав дитину. Згідно довідки № 181, виданої ПП «Вікторія-М» 10 червня 2021 року, позивачка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] із дітьми: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та батьками: [PERSON] та [PERSON] . За встановлених судом обставин до виниклих між сторонами правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права. Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Із матеріалів справи вбачається та встановлено у судовому засіданні, що відповідач [PERSON] не піклується про своїх синів, не спілкується з ними, не відвідує їх та не забезпечує належний фізичний та духовний розвиток дітей; має заборгованість зі сплати аліментів, які жодного разу з моменту постановлення судом рішення про стягнення таких, не сплачував; нехтує потребами своїх синів, порушує права дітей на належне батьківське виховання та не виконує батьківських обов`язків, самоусунувся від їх виконання. Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської раді № 254 від 16 березня 2022 року затверджено висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Під час підготовки вказаного висновку, органом опіки та піклування було опитано дітей, які повідомили, що біологічного батька майже не пам`ятають. Костянтин останній раз його бачив коли йому було 4 роки. З цього часу батько участі у житті синів не приймає, не приходив, не телефонував, матеріально не допомагав. Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити та позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітніх синів: [PERSON] та [PERSON] Верховний Суд у постанові № 459/3411/18 від 29 вересня 2021 року зазначив, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. На підставі ст. 141 ЦПК України із [PERSON] на користь [PERSON] слід cтягнути 908 грн судового збору.

Outcome: approved