Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-26 00:00:00

23 лютого 2022 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., зареєстрованого за № 12261 від 26.10.2021 року про стягнення з нього на користь ТОВ "Вердикт Капітал" заборгованості в розмірі 669457,14 грн., таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що виконавчий напис нотаріусом було вчинено за відсутності усіх передбачених законом документів та з порушенням вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат». В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили задовольнити. Дали пояснення по суті справи. Представник відповідача у судове засідання не прибув. Про час та місце розгляду спррави повідомлялись належним чином. Своїм правом на подачу відзиву не скористались. Треті особи у судове засідання не прибули. Про час та місце розгляду спррави повідомлялись належним чином. Не надіслали до суду заяв по суті справи. За таких обставин суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності належним чином повідомлених учасників справи, з ухваленням заочного рішення. Заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. видано виконавчий напис № 12261 від 26.102021 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Вердикт Капітал" заборгованості в сумі 669457,14 грн. (а.с. 12) Підставою для стягнення заборгованості зазначено Кредитний договір №014/1842/73/126163 від 16.12.2007 року, укладений між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] . Стягувач ТОВ "Вердикт Капітал" звернулось до нотаріуса як другий правонаступник (в порядку переуступки) ВАТ "Райффайзен банк Аваль" за договором відступлення прав вимоги від 26.12.2019 року. Під час розірвання шлюбу позивач змінив прізвище " [PERSON] " на " [PERSON] " згідно з рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 21.03.2013 року (а.с. 11). На підставі оспорюваного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Лужинецьким П.В.,відкрито виконавче провадження №68192393. (а.с. 14) Згідно пояснень позивача, він виступав поручителем за договором кредиту від 16.12.2007, за яким його колишня дружина [PERSON] отримала кошти від ВАТ "Райффайзен Банк Аваль". Вважає, що заборгованість на теперішній час відсутня, оскільки кредит погашено в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач не подав суду заперечень проти позову та будь-яких доказів на підтвердження обгрунтованості своїх вимог за спірним виконавчим написом. Суду не надано ані кредитного договору, ані договору поруки, на підставі яких винкла спірна заборгованість. Враховуючи заперечення позивача проти факту наявності заборгованості, а також положення ст. 559 ЦК України щодо припинення поруки, питання обгруннтовансті стягнення заборгованості з позивача за межами встановлених законом строків не може бути вирішено шляхом видачі виконавчого напису. Крім того, з тексту виконавчого напису вбачається, що право вимоги передавалось в порядку уступки від банку до ТОВ "Фінансова компанія "Профіт капітал", яке в свою чергу передало набуті права іншій особі - ТОВ "Вердикт Капітал" (відповідач у даній справі). Документального підтвердження таких правочинів суду не надано. За таких обставин, суд позбавлений можливості перевірити обгрунтованість вимоги стягувача за виконавчим написом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку - для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Суду не надано доказів, що сторонами укладено нотаріально посвідчений договір, за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку. Аналогічні висновки містяться у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц , від 15 квітня 2020 року у справі №158/2157/17, які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 26.10.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Також наявні підстави згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України для стягнення з відповідача в дохід держави відшкодування витрат зі сплати судового збору в сумі 1488,60 грн., що складається з суми збору за подання позовної заяви у розмірі 992,40 грн. та за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 496,20 грн.

Outcome: approved