Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-29 00:00:00

17 вересня 2021 року до Вишгородського районного суду Київської області адвокатом Миненком С.І. в інтересах позивача [PERSON] подано позовну заяву у якій просить визначити позивачу додатковий строк - два місяці з дня проголошення рішення суду, для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування поданої заяви, зазначає, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , яка за життя придбала у власність квартиру [ADDRESS] . Відповідно до заповіту від 27 вересня 2013 року, посвідченого державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області та зареєстрованого в реєстрі за №1-1001, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження: все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого не складалося, а також все те, що буде належати їй на день смерті та на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] , [INFO] . Приблизно за 10 місяців до смерті, [PERSON] була прикута до ліжка. Оскільки позивач є її єдиним сином, то приблизно з липня 2019 року переїхав до матері у квартиру, став постійно проживати та доглядати за нею, надавав допомогу у лікуванні, сплачував комунальні послуги за квартиру, утримував її до самої смерті. Протягом липня 2019 - березня 2020 року систематично викликав швидку медичну допомогу. Позивач вважав, що прийняв спадщину оскільки, на час відкриття смерті, він проживав з матір`ю та знав про наявність заповіту. Після поховання матері та відбування обідів, стан здоров`я позивача погіршився та у зв`язку із загостренням хвороби спини практично не міг ходити. Крім цього, постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV2», від 20 травня 2020 року №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV2» з 12 березня 2020 року до 19 грудня 2020 року в Україні запроваджено карантин. Внаслідок карантинних обмежень зупинився рух громадського транспорту, обмежувалося пересування громадян та вводилося ряд інших обмежень, у тому числі роботи нотаріусів. З урахуванням зазначено, лише 25 грудня 2020 року позивач звернувся до нотаріуса із заявою та було заведено спадкову справу. Цього самого дня приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Пушняк М.О. виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , оскільки позивач на час відкриття спадщини не проживав разом із спадкодавцем протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України. Зазначає, що вказаний строк ним пропущено протягом незначного часу - 3 місяці, з поважних причин, а саме у зв`язку із погіршенням стану здоров`я та запровадженням карантинних заходів. Оскільки позивач не може захистити своє порушене право, як спадкоємець за заповітом, звернувся до суду з позовною заявою. Ухвалою суду від 23 вересня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання об 11:30 21 жовтня 2021 року. За клопотанням представника позивача, на підставі статті 84 ЦПК України, витребувано з Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» завірені належним чином карти виїзду швидкої допомоги за адресою: [ADDRESS] , у період з 1 січня по 6 березня 2020 року. У підготовче засідання, призначене на 21 жовтня 2021 року з`явився представник позивача. Відповідач та третя особа до суду не з`явились, повідомлялись належним чином, при цьому за відсутності доказів належного повідомлення відповідача у справі, підготовче судове засідання було відкладено на 17 листопада 2021 року. Водночас, з метою дотримання розумного строку розгляду справи, за клопотанням представника позивача, ухвалою суду від 21 жовтня 2021 року витребувано копію спадкової справи №03/2020, яка була заведена після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Витребувана ухвалою суду від 23 вересня 2021 року інформація надійшла до суду 3листопада 2021 року. А витребувана ухвалою суду від 21 жовтня 2021 року копія спадкової справи надійшла до суду 15 листопада 2021 року. У підготовче засідання, призначене на 17 листопада 2021 року з`явився представник позивача. Відповідач та третя особа до суду не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином. У підготовчому засіданні представником позивача було заявлено клопотання про виклик свідків та відкладення підготовчого засідання, для з`ясування обставин з урахуванням отриманої відповіді щодо витребуваних ухвалою суду від 23 вересня 2021 року доказів. Судом, задовольнивши клопотання представника позивача, було оголошено перерву у підготовчому засіданні до 8грудня 2021 року, про що повідомлено учасників провадження. У підготовче засідання, призначене на 8 грудня 2021 року з`явився представник позивача, який заявив клопотання про продовження перерви у підготовчому засіданні, оскільки ним не отримано відповіді на його запити. У зв`язку з зазначеним, у підготовчому засіданні було продовжено перерву до 16 грудня 2021 року. 9 грудня 2021 року на виконання вимог ухвали суду від 23 вересня 2021 року на адресу суду надійшла відповідь КНП Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф». Підготовче засідання, призначене на 16 грудня 2021 року не відбулося у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному. Наступне підготовче засідання призначено 12 січня 2022 року, про що повідомлено учасників провадження. У підготовче засідання, призначене на 12 січня 2022 року сторони не з`явилися. При цьому, від представника позивача до суду подано заяву, відповідно до якої він не може бути присутнім у судовому засіданні, у зв`язку із зайнятістю, не заперечує щодо проведення засідання без його участі та просить закрити підготовче засідання і призначити судовий розгляд. Відповідач та третя особа до суду не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, правом надати відзив на позовну заяву та письмові пояснення щодо позовних вимог не скористалися. Враховуючи заяву представника позивача про проведення підготовчого засідання у без його участі, а також те, що відповідач та третя особа належним чином повідомленні про розгляд справи, при цьому у судові засідання не з`явилися, поважності причин неявки суду не повідомили, суд вважав за можливе провести підготовче провадження у їх відсутності. Ухвалою суду від 12 січня 2022 року закрито підготовче провадження та цивільну справу призначено до судового розгляду на 10:00 10 березня 2022 року. Судове засідання, призначене на 10 березня 2022 року не відбулося у зв`язку із введенням 24 лютого 2022 року в Україні воєнного стану згідно Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку із проведенням бойових дій на території Вишгородського району Київської області та з урахуванням наказу Голови Вишгородського районного суду Київської області Котлярової І.Ю. № 5а від 2 березня 2022 року «Про визначення особливостей роботи Вишгородського районного суду Київської області в умовах воєнного часу». Враховуючи наказ виконуючого обов`язки Голови суду від 4 квітня 2022 року № 8-а «Про скасування наказу №5а від 2 березня 2022 року «Про визначення особливостей роботи Вишгородського районного суду Київської області в умовах воєнного часу», наступну дату судового засідання визначено 10:00 30 травня 2022 року, про що повідомлено учасників провадження. У призначене судове засідання з`явилися позивач та його представник. Відповідач та третя особа не з`явилися, про день, час та місце розгляду справі повідомлялися у встановленому законом порядку. Враховуючи, що вказані особи належним чином повідомлені про наявність судового провадження, протягом перебування справи у провадженні суду із заявами та клопотаннями до суду не зверталися, суд, з урахуванням думок позивача та його представника, положень частини першої статті 223 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності. Позивач та його представник у судовому засіданні посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просили суд позовні вимоги задовольнити, при цьому зазначивши, про встановлення додаткового строку для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини з дня набрання судовим рішенням законної сили. Щодо допиту свідків зазначили, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану та військовою агресією РФ проти України, свідки - сусіди виїхали з місця проживання, а тому не зможуть з`явитися до суду, просили розглянути справу за наявними у ній матеріалами. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (стаття 12 ЦПК України). Судом встановлено, [PERSON] у віці 90 років в м.Вишгород Вишгородського району Київської області, померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Згідно довідки №444/20 від 6 березня 2020 року причина смерті - хронічна серцево-судинна хвороба. На день смерті [PERSON] , яка народилась [INFO] у Росії, була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , з 11 жовтня 1994 року по 6 травня 2020 року. Вибула по смерті. За зазначеною адресою на день смерті [INFO] була зареєстрована одна особа, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 3296 від 24 грудня 2020 року. За життя [PERSON] склала заповіт на спадкове майно яке їй належало. Згідно заповіту, посвідченого 27 вересня 2013 року державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області Пушняком М.О. та зареєстрованого в реєстрі за №1-1001, [PERSON] , [INFO] , яка народилась в с.Спальне Суджанського району Курської області, РНОКПП [NUMBER] , місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , діючи добровільно і перебуваючи у здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлена нотаріусом з приписами цивільного законодавства, на випадок своєї смерті усе своє майно, де б воно не знаходилось та взагалі все те на що вона по закону матиме право і що буде належати їй на день смерті заповіла [PERSON] , [INFO] . Згідно витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 35251229 від 27 вересня 2013 року заповіт (номер у спадковому реєстрі 55074469, номер в реєстрі нотаріальних дій ВТМ 121664) є чинним. Відповідно до наданої суду копії договору від 11 липня 1994 року кладеного між [PERSON] та [PERSON] , убачається, що [PERSON] продала [PERSON] двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Квартира складається з двох кімнат, жилою площею 26,1 кв.м., загальною 47,9 кв.м. Вказаний договір посвідчено державним нотаріусом та зареєстровано в реєстрі за № 11-2980. У відповідності зі статтею 227 Цивільного кодексу України 14 липня 1994 року зазначений договір купівлі-продажу від 11 липня 1994 року Р№11-2980 зареєстрований у Вишгородському бюро технічної інвентаризації. З наданої суду копії спадкової справи приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Пушняком М.О. убачається, що 25 грудня 2020 року позивач - [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса із заявою про видачу спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Постановою приватного нотаріуса від 25 грудня 2020 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки [PERSON] на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем не проживав, протягом строку, встановленого ЦК України, відповідну заяву про прийняття спадщини за законом та інших документів, які підтверджують факт прийняття ним спадщини, в нотаріальну контору не подав. Письмова згодя інших спадкоємців, які прийняли спадщину, щодо прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] до нотаріуса не надходило. Водночас, приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Пушняком М.О. листом від 25 грудня 2020 року повідомлено [PERSON] про наявність заповіту на його ім`я після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11 червня 1962 року встановлено, що матір`ю [PERSON] , який народився [INFO] , є [PERSON] . Тобто позивач у справі - [PERSON] є сином померлої [PERSON] . Як убачається із копії паспорта позивача [PERSON] з 18 квітня 1996 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . В підтвердження доводів позивача, що останній викликав для матері карету швидкої допомоги, суду надано карти виїзду бригади екстреної медичної допомоги КНП Київської обласної ради «Київського обласного центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» № 1137 за 3 березня 2020 року за адресою: [ADDRESS] , де [PERSON] надавали медичну допомогу. Зі слів сина пацієнтка не контактна декілька днів тому, понад рік знаходиться в лежачому положенні після перенесеного останньою ГПМК. Разом з тим, позивачем надані в якості доказів квитанції про сплату комунальних послуг за період з березня 2020 року по серпень 2021 року у квартирі, розташованої за адресою: [ADDRESS] , оскільки як зазначено в позовній заяві, приблизно з липня 2019 року переїхав до матері та став там постійно проживати та оплачувати комунальні послуги, знав про наявність заповіту, а тому вважав, що прийняв спадщину. Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Відповідно до частини першої та другої статті 1220, частини першої статті 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно із частиною першою статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (частина перша статті 1223 ЦК України). Статтею 1233 ЦК України визначено, що Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (частина перша статті 1235 ЦК України). Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщин (частина перша та четверта статті 1236 ЦК України). Загальні вимоги до форми заповіту та його посвідчення нотаріусом встановлено статтями 1247 та 1248 ЦК України. Як встановлено судом, [PERSON] , яка померла [INFO] , 27 вересня 2013 року склала заповіт, яким заповіла своєму синові - [PERSON] все своє майно. Заповіт посвідчений державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області, він є чинним та ніким не оспорюється. Інших спадкоємці після смерті [PERSON] немає. Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частина третя статті 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Частиною першою статті 1270 ЦК України встановлено шестимісячний строк для прийняття спадщини, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із частиною першою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України). Даючи оцінку спірним правовідносинам щодо пропущеного позивачем строку на подання заяви про прийняття спадщини судом встановлено, що місце проживання позивача (спадкоємця) не було зареєстроване за однією адресою із спадкодавцем та за відсутності належних, допустимих та достатніх доказів протилежного, суд дійшов висновку, що позивач не є таким, що прийняв спадщину у порядку частини третьої статті 1268 ЦК України, оскільки надані ним копії квитанцій про сплату комунальних послуг та виклик швидкої медичної допомоги 3 березня 2020 року для померлої не є підтвердженням цього. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Водночас, враховуючи наявність заповіту спадкодавця на користь позивача, положення частини третьої статті 1272 ЦК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача [PERSON] (спадкоємця), який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини та про визначення йому додаткового строку для подання ним заяви про прийняття спадщини з таких підстав. Так, до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про спадкування № 7 від 30 травня 2008 року при розгляді справ про визначення додаткового строку для прийняття спадщини судам слід перевіряти наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. У встановлений законом строк для прийняття спадщини позивач не звернулася із відповідною заявою до нотаріальної контори, зазначаючи про наявність у нього істотних труднощів для вчинення цих дій у зв`язку із погіршенням його стану здоров`я, при цьому до лікаря не звертався, оскільки хвороба спини є хронічною та періодичною, яку він лікує самостійно. Крім цього, позивач посилається на пандемією коронавірусу SARS-CoV-2, яка відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV2», від 20 травня 2020 року №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV2», стала підставою для запровадження карантину в Україні у період з 12 березня 2020 року до 19 грудня 2020 року. Внаслідок карантинних обмежень зупинився рух громадського транспорту, обмежувалося пересування громадян та вводилося ряд інших обмежень, у тому числі роботи нотаріусів. У зв`язку з цим лише 25 грудня 2020 року позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу спадщини, при цьому вважає що пропущений строк на 3 місяці не є значним, а іншого способу, ніж звернутися до суду із позовною заявою про визнання йому додаткового строку для прийняття спадщини, він немає. Враховуючи, що Законодавець не визначив переліку причин, які є поважними при пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини, суд у кожному конкретному випадку, виходячи з аналізу конкретних обставин пропуску строку, вирішує питання про те, чи є причина його пропуску поважною. Тобто, питання про поважність пропуску строків є оціночним. Поважність причин може залежати від таких обставин як поведінка заявника, інших осіб, так і від чинників, що не пов`язані з людським фактором. Так, причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: обставина, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення дій у визначений законом строк, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк, протягом строку, який пропущено, що підтверджується належними і допустимими засобами доказування. Відповідно до частини другої статті 82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Таким чином, під час розгляду справи доведено, що позивачем пропущено строк подання заяви про прийняття спадщини, у зв`язку із встановленням на всій території України карантину відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 з 12 березня 2020 року. Крім цього, суд враховує, що у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, який міститься у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, провадження № 61-38298св18. Проаналізувавши встановлені обставини у справі, оцінивши надані докази у їх сукупності, встановивши, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини з об`єктивних та непереборних обставин для нього, враховуючи, що факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви та позивачу необхідно визначити додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини терміном 2 (два) місяці, який починається з дня набранням рішенням суду законної сили.

Outcome: approved