Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-05 00:00:00

ТзОВ «Львівенергозбут» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача 20224 грн 86 коп заборгованості за спожиту електричну енергію. Позовні вимоги мотивує тим, що ТОВ «Львівенергозбут» є юридичною особою приватного права та виконує функцію постачальника універсальних послуг на території Львівської області (спеціальний обов`язок), а саме постачання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам. Позивачем здійснювалося постачання електричної енергії на адресу: [ADDRESS] , на умовах публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг. За цією адресою зареєстрований побутовий споживач та відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником житлового приміщення за вказаною адресою є [PERSON] . Згідно з даними оператора розподілу ПрАТ «Львівенергозбут», переданих у встановленому законом порядку ТОВ «Львівенергозбут», за період з 01 серпня 2019 року до 01 лютого 2021 року по особовому рахунку № [NUMBER] спожито 15348 кВт електричної енергії. Постачання електроенергії здійснювалося позивачем за тарифами, встановленими чинним законодавством, а саме постановою НКРЕКП від 26 лютого 2015 року № 220 та постановою Кабінету Міністрів України від 05 червня 2019 року № 483. Свої зобов`язання із вчасної оплати спожитих послуг споживач належним чином не виконував, що призвело до виникнення заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 20224,86 грн. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 05 липня 2021 року відмовлено ТзОВ «Львівенергозбут» у видачі судового наказу про стягнення заборгованості із споживача з тих підстав, що боржник зареєстрований за іншою адресою. Відтак, за стягненням цієї заборгованості Товариство змушене звертатися до суду в порядку позовного провадження. При цьому, підставою позову є право власності відповідача на житлове приміщення, в якому споживалася житлово-комунальна послуга, оскільки власник житлового приміщення (безвідносно від реєстрації місця його проживання/перебування) вважається індивідуальним споживачем житлово-комунальної послуги та зобов`язаний її оплачувати. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 06 травня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження та призначено судове засідання. Представник позивача ТзОВ «Львівенергозбут» адвокат Козич В.Л. в судове засідання не прибув, однак подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримує, просить задовольнити позов. В судове засідання відповідач [PERSON] не прибув, про розгляд справи повідомлений належним чином, а також 19 травня 2022 року особисто ознайомився з матеріалами справи, що підтверджується відповідною заявою/розпискою. Про причини неявки суд не повідомив, своїх заперечень та відзиву на позов не подав. Зважаючи на викладене вище, суд вважає за можливе розглянути заяву за відсутності сторін та їх представників, на підставі наявних матеріалів справи. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 01 червня 2022 року вирішено проводити заочний розгляд справи. Частинами 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 01 червня 2022 року, є дата складення повного судового рішення 06 червня 2022 року. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. Суд встановив, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрований побутовий споживач та відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Станом на 01 січня 2022 року по даному особовому рахунку спожито [NUMBER] електроенергії, наявна заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 20224 грн 86 коп. З інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 25690575 [PERSON] є власником за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Згідно із ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Згідно з постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 червня 2018 року № 429 ТзОВ «Львівенергозбут» було видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії. Відповідно до п. 2 «Правил роздрібного ринку електричної енергії», затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14 березня 2018 року, укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови. Згідно з п. 3.1.5 цих Правил електропостачальник розміщує у відкритому доступі форму відповідного договору, який пропонується споживачам до укладення. До договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг відповідний електропостачальник має розробити з урахуванням вимог законодавства публічні комерційні пропозиції та розмістити їх на своїх офіційних веб-сайтах. Даний договір є публічним договором приєднання та укладається сторонами з урахуванням ст. ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України. Відповідно до п. п. 4.10, 4.12, 4.19 Правил побутові споживачі здійснюють повну оплату вартості обсягу спожитої електричної енергії, як правило, один раз за фактичними показами засобів комерційного обліку електричної енергії на початку періоду, наступного за розрахунковим, відповідно до договору про постачання електричної енергії споживачу. Плата за спожиту електроенергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Розрахунки споживача за електричну енергію здійснюються за розрахунковий період, який, як правило, становить календарний місяць відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції). Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону, в тому числі, є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. За змістом п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги що місяця, якщо інший порядок та строки невизначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 63 Закону України «Про ринок електричної енергії» універсальні послуги надаються постачальником таких послуг виключно побутовим та малим непобутовим споживачам. Абзацом 5 п. 13 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії. Також суд враховує, що законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. А тому відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення відповідачів, як споживачів від оплати послуг у повному обсязі. Така позиція суду узгоджується з висновком Верховного суду України, викладеним у постанові від 30 жовтня 2013 року у справі 6-59цс13, про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Отже, відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 01 січня 2022 року по особовому рахунку № [NUMBER] утворилась заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 20224 грн 86 грн, яку слід стягнути з відповідача [PERSON] , який є власником будинку за адресою: [ADDRESS] , де зареєстрований зазначений особовий рахунок. В свою чергу, відповідач не надав суду вмотивованих пояснень та доказів того, що: позивач неналежним чином чи не в повному обсязі надавав послуги з постачання електричної енергії за вказаною адресою: він відмовлявся від отримання вказаних послуг, які постачав позивач; позивачем безпідставно чи неправильно нараховно заборгованість чи обчислено її розмір; він звертався із заявами щодо неправильності показів лічильника чи зазначених у рахунках сум; за вказаною адресою і за відповідним особовим рахунком проживають та отримують електричну енергію інші споживачі. Враховуючи вищенаведене, неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків щодо сплати за спожиту електричну енергію, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно з ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви ТзОВ «Львівенергозбут» сплатило судовий збір в розмірі 2481,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 14 травня 2021 року № 81644 та від 19 квітня 2022 року № 100667. Судовий збір сплачено в розмірі, встановленому ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Оскільки суд ухвалив рішення про задоволення позовних вимог з [PERSON] слід стягнути на користь ТзОВ «Львівенергозбут» судові витрати із сплати судового збору в розмірі 2481,00 грн.

Outcome: approved