Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Позовні вимоги мотивовані тим, що 17 липня 2020 року між сторонами укладений договір позики грошових коштів на суму 135 000 грн., відповідно до умов якого позивач передав відповідачу кошти у зазначеній сумі до 31 травня 2021 року. На підтвердження укладення договору позики та його умов, позичальником, відповідачем у справі, видано позивачу розпису, у якій зафіксовано умови позики та посвідчено факт отримання ним визначеної грошової суми. Однак, у встановлені договором строки, відповідач не повернув суму позики, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість з урахуванням інфляційної складової боргу, трьох відсотків річних та пені у розмірі 142 894,73 грн., яку позивач і просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 15 листопада 2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ст.178 ЦПК України, відповідач не скористався своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву та/або заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Від позивача також не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 17 липня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно умов якого позивачем було надано відповідачу позику в сумі 135 000 грн., які відповідач зобов`язався повернути до 31 травня 2021 року. На підтвердження укладення договору позики та його умов позичальник видав позикодавцю розписку від 17 липня 2020 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач умов договору позики у визначений строк не виконав, внаслідок чого перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 135 000 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. А згідно зі стст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. А згідно зі ст. 625 цього Кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У правовій позиції Верховного суду України від 07.09.2016 року у справі № 6-1412цс16, зазначено, що згідно із ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З урахуванням викладеного, вимоги позову про стягнення 3 % річних на користь позивача в розмірі 1 675,48 грн. за період з 01 червня 2021 року по 29 жовтня 2021 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в цій частині. Крім того, позивач має право на отримання інфляційних втрат за період користування відповідачем коштами, який визначив грошове зобов`язання у національній валюті - гривні, оскільки внаслідок інфляційних процесів відбулося знецінення національної валюти України, що завдало шкоди позивачу. Таким чином з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню інфляційні втрати за період вказаний вище період в розмірі 1 755 коп. Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Таким чином, вимоги позову про стягнення пені на користь позивача в розмірі 4 464,25 грн. за період з 01 червня 2021 року по 29 жовтня 2021 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в цій частині. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, врахувавши те, що відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved