Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», [PERSON] , та після неодноразового уточнення своїх позовних вимог просив визнати поруку, укладену згідно договору поруки № 63906 від 23 листопада 2006 року, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] , припиненою, з моменту змін умов основного договору, а саме: з 31 липня 2008 року та у зв`язку з порушенням ПАТ «УкрСиббанк» шестимісячного строку звернення з вимогою до поручителя, а також стягнути з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь [PERSON] , понесені судові витрати у розмірі 487,20 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що 23 листопада 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (зараз - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та [PERSON] був укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11082693000 у сумі 197285,00 швейцарських франків, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати [PERSON] кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 197285,00 швейцарських франків, що дорівнює еквіваленту 808246,26 гривень, терміном з 23 листопада 2006 року по 23 листопада 2016 року. Згідно підпункту 2.1. Додаткової угоди № 3 від 11 січня 2011 року цей строк був продовжено до 23 листопада 2028 року. Згідно пункту 1.3.1. Кредитного договору, за використання кредитних коштів встановлювалася процентна ставка розміром 8,99% річних. В забезпечення виконання зобов`язань щодо погашення кредиту, сплаті відсотків за користування кредитом, можливих штрафних санкцій, а також відшкодування збитків, пов`язаних із порушенням умов кредитного договору, згідно п. 2.1 кредитного договору, банк уклав в день укладення цього договору з [PERSON] договір поруки № 63906, відповідно до якого поручитель поручився за виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань у повному обсязі, відповідно п. п. 1.1, 1.2, 1.3, 1.4 договору поруки, у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов`язань по кредитному договору поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед банком за невиконання умов договору. Відповідно до Довідки - розрахунку заборгованості по процентам за користування кредитом, відносно [PERSON] вбачається, що з 31 липня 2008 року, процентна ставка дуже часто вказується у розмірі 17,9800%, тобто у двічі більше, чім вказана раніше - 8,9900%. Якщо позичальник, [PERSON] , порушив зобов`язання перед банком і банк вважає за необхідне підвищити процентну ставку, Банк, має право здійснити дану операцію, дотримуючись умов, передбачених положеннями п. 9.2. Кредитного Договору, а саме - Банк зобов`язаний був направити на адресу [PERSON] , два письмових повідомлення. В першому листі Банк повинен був не пізніше ніж за 14 (чотирнадцять) календарних днів до дня зміни розміру процентної ставки в сторону збільшення повідомити Позичальника про встановлення нової процентної ставки, із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки. Про збільшення процентної ставки Банк, протягом 7 (семи) календарних днів з дати її збільшення повинен був направити друге письмово повідомлення [PERSON] . В такому повідомленні Банк, зазначає новий розмір процентної ставки та дату з якої розпочато застосування цього нового розміру ставки». Однак, Банк, в порушення умов основного договору, не повідомив стороні, щодо суттєвих змін умов Кредитного договору. Тобто, ПАТ «УкрСиббанк», в порушення умов основного договору, не повідомив сторони, щодо суттєвих змін умов Кредитного договору та не надав до суду належні та достовірні докази, підтверджуючі виконання пункту 9.2. Кредитного договору. Абзац третій підпункту 1.3.1. Кредитного договору встановлює, що «У випадку, якщо Банк не повідомив Позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку, передбаченому п. 9.2. даного Договору, застосовується розмір процентної ставки, діючій за цим Договором в попередньому місяці. Так як умови кредитного договору № 11082693000 від 23 листопада 2006 року, не передбачають укладення Сторонами відповідної угоди про внесення змін до цього Договору, при встановлені нового розміру процентної ставки, основною умовою правомірної зміни процентної ставки є дотримання Банком передбаченої договором процедури. Змінивши неправомірно розмір процентної ставки в сторону збільшення, Банк порушив не тільки умови Кредитного договору, а і положення Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ (1023-12), з наступними змінами. Пункт 13.5 Кредитного договору №11081500000 від 22 листопада 2006 року, встановлює, що кредит надається на споживчі потреби, тому на нього розповсюджуються умови Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно п.2.1. Договору поруки, Кредитор не вправі без згоди Поручителя змінювати умови Основного договору з Боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності Поручителя. Збільшення Банком розміру процентної ставки за користування кредитом без дотримання передбаченої Кредитним договором процедури розцінюються, як зміна умов основного зобов`язання, яка потягла збільшення обсягу відповідальності Поручителя. В цьому випадку, у відповідність до вимог частини 1 статті 559 ЦК України, порука припиняється у разі зміни зобов`язання без згоди Поручителя. Пункт 1.2. Кредитного договору, з наступними змінами відповідно до додаткових угод № 1 від 09 лютого 2009 року, №2 від 13 травня 2010 року, №3 від 11 лютого 2011 року, встановлює строк кредитування по 23 листопада 2028 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.п.1.1., 1.2.2. кредитного договору, п.1.1. додаткової угоди №1, п.2 додаткової угоди №2 та п.2.2. додаткової угоди №3). Тобто, Позичальник, [PERSON] , а відтак і поручитель, [PERSON] первинно взяли на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 23 листопада 2028 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів, який є невід`ємною частиною Кредитного договору. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Пункт 1.1. додаткової угоди №2 від 13 травня 2010 року до Кредитного договору, визначив день сплати ануїтетного платежу 10 число кожного календарного місяця строку кредитування, протягом якого Позичальник зобов`язаний сплатити ануїтетний платіж. Заборгованість, у зв`язку з несплатою Позичальником, [PERSON] поточних щомісячних платежів із погашення кредиту та процентів за користування ним, згідно наданих до суду розрахунків, виникла з 10 липня 2014 року. У зв`язку з порушенням боржником графіка погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором, Банк стверджує, що він використав передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України та пунктом 11.1. Кредитного договору право на односторонню зміну умов кредитного договору, надіславши 07 квітня 2015 року Вимогу, від 03 квітня 2015 року Позичальнику [PERSON] та поручителю, [PERSON] , про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов`язаних із ним платежів не пізніше 32 дня, з дня отримання цієї вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги - з 41 календарного дня з дати відправлення Позичальнику [PERSON] повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту Банку. [PERSON] вимоги Банку про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов`язаних із ним платежів не отримував, а доказів як відправлення так і отримання Вимоги Банком, останній до суду не надав. Тобто, [PERSON] не отримав повідомлення-вимогу і тому не може вважатися повідомленим належним чином про порушення зобов`язання. Банком не доведено в установленому законом порядку як факт повідомлення [PERSON] про Вимоги Банку так і факт отримання Вимоги [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] вважається належним чином повідомлений про Вимогу про дострокове погашення кредиту в тому разі, коли Банком не лише відправлена Вимога, на адресу [PERSON] , а й доведено факт її вручення під розписку. Більш того, згідно умов абзацу першого, пункту 11.2 Кредитного договору, вбачається, що єдиним доказом направлення Вимоги на ім`я [PERSON] , про новий строк повернення кредиту є бланк опису вкладення, з якого вбачається, що спрямоване саме ця Вимога, а не просто інформаційне повідомлення банку. Тільки в такому порядку, згідно вимог пункту 11.2. Кредитного договору, має спрямовуватися Позичальнику Вимога банку, про дострокове повернення кредиту. Ніяких доказів того, що даний лист був направлений Банком цінним листом з описом суду не надано. Позов до [PERSON] поручителя, про стягнення заборгованості Банк надав до суду 22 червня 2015 року. Так як заборгованість поточних щомісячних, платежів із погашення кредиту та процентів за користування ним, виникла з 10 липня 2014 року, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України, починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя. У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України, порука припиняється. Таким чином, Банк повинен був направити поручителю [PERSON] Вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов`язаних із ним платежів, не пізніше 10 січня 2015 року, а направив, по його ствердженню, що не визнає поручитель [PERSON] , 07 квітня 2015 року, тобто через 9 місяців. В Кредитному договорі (п.9.2.) визначений порядок зміни процентної ставки, порядок погодження цих змін, порядок одержання згоди на це сторони договору. Процента ставка за користування коштами була збільшена вдвічі, з 8,99 % до 17,98 %. [PERSON] не отримував листа вимоги з інформацією щодо збільшення процентної ставки вдвічі, згідно вимог п. 2.2. Договору поруки, а Банк не надав до суду жодних доказів на підтвердження виконання умов вказаного пункту. [PERSON] , не надавав своєї згоди щодо збільшення процентної ставки вдвічі, згідно вимог п.2.1. Договору поруки, а Банк не надав до суду жодних доказів на підтвердження виконання умов вказаного пункту. Зростання процентної ставки вдвічі значно збільшило обсяг відповідальності Поручителя. Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 19.10.2017р., залишеним без змін постановою Апеляційного суду Одеської області від 11.07.2018р., визнано поруку, укладену згідно договору поруки № 63906 від 23 листопада 2006 року, між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] , припиненою, з моменту змін умов основного договору, а саме: з 31 липня 2008 року та у зв`язку з порушенням Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» шестимісячного строку звернення з вимогою до поручителя, а також стягнуто з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь [PERSON] , понесені судові витрати у розмірі 487,20 грн. Постановою Верховного Суду від 24.06.2020р. рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 19.10.2017р. та постанову Апеляційного суду Одеської області від 11.07.2018р. скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись на ч.ч.1,4 ст.559 Цивільного кодексу України. Представник ПАТ «УкрСиббанк» позов не визнав, про що, неодноразово надавав свої письмові пояснення, в останнє судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, направив до суду заяву про слухання справи у його відсутності. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд прийшов до наступних висновків. Так, судом встановлено, що що 23 листопада 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (зараз - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та [PERSON] був укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11082693000 у сумі 197285,00 швейцарських франків. (т.1 а.с.7-16) Згідно умов пункту 1.1. Кредитного договору Банк зобов`язався надати [PERSON] кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 197285,00 (сто дев`яносто сім тисяч двісті вісімдесят п`ять) швейцарських франків, що дорівнює еквіваленту 808246,26 (вісімсот вісім тисяч двісті сорок шість) гривень 26 коп., терміном з 23 листопада 2006 року по 23 листопада 2016 року. Пункт 1.2.2. Кредитного договору зобов`язав [PERSON] повернути кошти Банку в повному обсязі, в термін, не пізніше 23 листопада 2016 року. Надалі, згідно підпункту 2.1. Додаткової угоди № 3 від 11 січня 2011 року, цей строк був продовжено до 23 листопада 2028 року.(т.2 а.с.72) Згідно пункту 1.3.1. Кредитного договору, за використання кредитних коштів встановлювалася процентна ставка розміром 8,99% річних. В забезпечення виконання зобов`язань щодо погашення кредиту, сплаті відсотків за користування кредитом, можливих штрафних санкцій, а також відшкодування збитків, пов`язаних із порушенням умов кредитного договору, згідно п. 2.1 кредитного договору, банк уклав в день укладення цього договору з [PERSON] договір поруки № 63906.(т.1 а.с.20) Відповідно до договору поруки поручитель поручився за виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань у повному обсязі, відповідно п. п. 1.1, 1.2, 1.3, 1.4 договору поруки, у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов`язань по кредитному договору поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед банком за невиконання умов договору. Відповідно до Довідки - розрахунку заборгованості по процентам за користування кредитом, відносно [PERSON] вбачається, що з 31 липня 2008 року, процентна ставка дуже часто вказується у розмірі 17,9800%, тобто у двічі більше, чим зазначена раніше - 8,9900%.(т.1 а.с.21-27) Банком збільшено розмір процентної ставки на підставі п. 9.2 Кредитного договору, можливість підвищення розміру процентної ставки, в тому числі і за порушення Позичальником кредитної дисципліни тільки при дотриманні певної процедури, а саме...Сторони погодили, що при настанні будь якої з зазначених обставин... Банк може збільшити розмір процентної ставки за Договором в наступному порядку: Банк не пізніше ніж за 14 (чотирнадцять) календарних днів до дня зміни розміру процентної ставки в сторону збільшення повідомляє Позичальника про встановлення нової процентної ставки, із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки, шляхом направлення поштою відповідного рекомендованого листа за адресою Позичальника;...такий новий розмір процентної ставки за цим Договором, починає застосовуватись з дати, що буде вказана у повідомленні Банку до Позичальника... Далі в пункті 9.2. Кредитного договору зазначено, що ...Про збільшення процентної ставки Банк протягом 7 (семи) календарних днів з дати її збільшення письмово повідомляє Позичальника, шляхом направлення останньому поштою відповідного повідомлення Банку за адресою Позичальника... В такому повідомленні Банком зазначається новий розмір процентної ставки та дата з якої розпочато застосування цього нового розміру ставки... В разі порушення Позичальником [PERSON] зобов`язання перед банком Банк зобов`язаний був направити на адресу [PERSON] , два письмових повідомлення. В першому листі Банк повинен був не пізніше ніж за 14 (чотирнадцять) календарних днів до дня зміни розміру процентної ставки в сторону збільшення повідомити Позичальника про встановлення нової процентної ставки, із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки. Про збільшення процентної ставки Банк, протягом 7(семи) календарних днів з дати її збільшення повинен був направити друге письмово повідомлення [PERSON] . В такому повідомленні Банк зазначає новий розмір процентної ставки та дату з якої розпочато застосування цього нового розміру ставки. Банк, в порушення умов основного договору, не повідомив стороні щодо суттєвих змін умов Кредитного договору. Абзац третій підпункту 1.3.1. Кредитного договору встановлює, що «У випадку, якщо Банк не повідомив Позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку, передбаченому п. 9.2. даного Договору, застосовується розмір процентної ставки, діючій за цим Договором в попередньому місяці. Так як умови кредитного договору № 11082693000 від 23 листопада 2006 року, не передбачають укладення Сторонами відповідної угоди про внесення змін до цього Договору, при встановлені нового розміру процентної ставки, основною умовою правомірної зміни процентної ставки є дотримання Банком передбаченої договором процедури. Згідно п.2.1. Договору поруки, Кредитор не вправі без згоди Поручителя змінювати умови Основного договору з Боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності Поручителя. Пункт 1.2. Кредитного договору, з наступними змінами відповідно до додаткових угод № 1 від 09 лютого 2009 року, №2 від 13 травня 2010 року, №3 від 11 лютого 2011 року, встановлює строк кредитування по 23 листопада 2028 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.п.1.1., 1.2.2. кредитного договору, п.1.1. додаткової угоди №1, п.2 додаткової угоди №2 та п.2.2. додаткової угоди №3). Також у відповідності до п.2 додаткової угоди № 3 до договору поруки № 63906 від 23.11.2006р. від 11.01.2011р. доповнено договір пунктом 7 наступного змісту: «7. Сторони ознайомлені з усіма умовами договору (договорів), що обумовлюють основне зобов`язання в тому числі стосовно можливості зміни розміру зобов`язань у більшу та/або меншу сторону, строку і порядку його виконання зобов`язань, що забезпечуються відповідно до цього Договору, розуміючи при цьому можливість зміни розміру зобов`язань у більшу та/або меншу столрону, строку і порядку його виконання у випадках, передбачених умовами договору, що обумовлюють основне зобов`язання. Сторорнги підтверджують, що згідно цього договору забезпечуються таж і розмір зобов`язань, строк і порядок їх виконання, який може бути змінено відповідно до умов вищевказаного договору, що обумовлюють основне зобов`язання». У зв`язку з порушенням боржником графіка погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором, Банк стверджує, що він використав передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України та пунктом 11.1. Кредитного договору право на односторонню зміну умов кредитного договору, надіславши 07 квітня 2015 року Вимогу, від 03 квітня 2015 року Позичальнику [PERSON] та поручителю, [PERSON] , про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов`язаних із ним платежів не пізніше 32 дня, з дня отримання цієї вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги - з 41 календарного дня з дати відправлення Позичальнику [PERSON] повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту Банку. Тобто, Позичальник, [PERSON] , а відтак і поручитель, [PERSON] первинно взяли на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 23 листопада 2028 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів, який є невід`ємною частиною Кредитного договору. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячник платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Згідно умов абзацу першого, пункту 11.2 Кредитного договору ... Така вимога направляється на адресу Позичальника листом (цінний з описом та повідомленням про вручення), або доставляється кур`єром... Таким чином, єдиним доказом направлення Вимоги на ім`я [PERSON] , про новий строк повернення кредиту є бланк опису вкладення, з якого вбачається, що спрямоване саме ця Вимога, а не просто інформаційне повідомлення банку. Тільки в такому порядку, згідно вимог пункту 11.2. Кредитного договору, має спрямовуватися Позичальнику Вимога банку, про дострокове повернення кредиту. Ніяких доказів того, що даний лист був направлений Банком цінним листом з описом суду не надано. В своїх поясненням представник ПАТ «УкрСиббанк» зазначає, не приймалося рішення та не направлялися повідомлення про підвищення процентної ставки, оскільки порядок зміни відсоткової ставки є погодженим в укладених додаткових угодах до договору поруки. (т.3 а.с.2-8) Пункт 1.1. додаткової угоди №2 від 13 травня 2010 року до Кредитного договору, визначив день сплати ануїтетного платежу 10 число кожного календарного місяця строку кредитування, протягом якого Позичальник зобов`язаний сплатити ануїтетний платіж. Позов до [PERSON] поручителя про стягнення заборгованості Банк надав до суду 22 червня 2015 року. В Кредитному договорі (п.9.2.) чітко визначений порядок зміни процентної ставки, порядок погодження цих змін, порядок одержання згоди на це сторони договору. Процента ставка за користування коштами була збільшена вдвічі, з 8,99 % до 17,98 %. Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 559 ЦК України (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. До припинення поруки призводять такі зміни умов зобов`язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування грошовими коштами; установлення(збільшення) розміру неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитозавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Представником позивача не заперечується, що в провадженні Мадиновського районного суду м. Одеси з 22.06.2015р. знаходиться справа №521/10011/15-ц за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договоро м №11082693000 від 23.11.2006р., укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] , провадження по якій наразі зупинено до розгляду справи за позовом [PERSON] до ПАТ «УкрСиббанк», [PERSON] про визнання поруки припиненою, про що також свідчить копія позовної заяви ПАТ «УкрСиббанк» та копія ухвали Малиновського районного суду м.Одеси від 28.03.2016р. про призначення судової економічної експертизи. В судовому засіданні представник позивача вказував на те, що при розгляді справи за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №11082693000 від 23.11.2006р., укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] вирішувалося питання щодо припинення поруки [PERSON] за договором поруки №63906 від 23.11.2006р. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, рішення ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (LUPENI GREEK CATHOLIC PARISH AND OTHERS v. ROMANIA, № 76943/11, § 123, рішення ЄСПЛ від 29 листопада 2016 року). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (S.W. v. ТНЕ UNITED KINGDOM, № 20166/92, § 36, рішення ЄСПЛ від 22 листопада 1995 року). Надана судам роль в ухваленні судових рішень якраз і полягає в розвіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які існують. Оскільки завжди існуватиме потреба в з`ясуванні неоднозначних моментів і адаптації до обставин, які змінюються (VYERENTSOV v. UKRAINE, № 20372/11, § 65, рішення ЄСПЛ від 11 квітня 2013 року; DEL RIO PRADA v. SPAIN, № 42750/09, § 93, рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2013 року). У пункті 70 рішення від 18 січня 2001 року у справі «Чепмен проти Сполученого Королівства» (Chapman v. the United Kingdom»), заява № 27238/95, ЄСПЛ наголосив на тому, що в інтересах правової визначеності, передбачуваності та рівності перед законом він не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності належної для цього підстави. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021р у справі № 522/1528/15-ц, зазначено, що визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності. Для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку, зокрема у таких випадках: кредитор у таких правовідносинах без звернення до суду з відповідним позовом може звернути стягнення на майно особи, яку він вважає боржником, інших осіб або інакше одержати виконання поза волею цієї особи-боржника в позасудовому порядку; особа не вважає себе боржником у відповідних правовідносинах і не може захистити її право у межах судового розгляду, зокрема, про стягнення з неї коштів на виконання зобов`язання, оскільки такий судовий розгляд кредитор не ініціював (наприклад, кредитор надсилає претензії, виставляє рахунки на оплату тощо особі, яку він вважає боржником). Водночас Велика Палата Верховного Суду знову звертає увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права. Задоволення позову про визнання відсутності права вимоги в особи, що вважає себе кредитором, і відсутності кореспондуючого обов`язку особи-боржника у відповідних правовідносинах є спрямованим на усунення правової невизначеності. Тобто, відповідне судове рішення має забезпечити, щоби обидві сторони правовідносин могли у майбутньому знати про права одна одної та діяти, не порушуючи їх. А тому такий спосіб захисту є виключно превентивним. Якщо кредитор, який діяв в умовах правової невизначеності, у минулому порушив права особи, яку він вважає боржником, то для останнього ефективним способом захисту буде той, який спрямований на захист порушеного права, а не на превентивний захист інтересу. Тобто звернення з позовом для усунення правової невизначеності, яка існувала у минулому, в означеній ситуації не є ефективним способом захисту. Зокрема, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання. Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора, зокрема про визнання поруки припиненою. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений. Аналогічно після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора, наприклад, і з тих підстав, що порука припинилася. Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите. У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту. Посилання представника позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021р. у справі №202/781/14-ц є безпідставним, оскільки у цій справі розглядалося питання щодо припинення поруки під час розгляду справи про стягнення заборгованості. Таким чином, з зважаючи на вищевикладене та з урахуванням того, що справа за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №11082693000 від 23.11.2006р., укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] , при розгляді якої вирішувалося питання про припинення договору поруки, укладеного 23.11.2006р. за № 63906 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] , яка надійшла до Малиновського районного суду м.Одеси 22.06.2015р., тобто до подання позовної заяви [PERSON] про визнання поруки припиненою (дата подання - 22.03.2016р.), на даний час не розглянута, суд прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, що не позбавляє позивача [PERSON] доводити при розгляді справи про стягнення заборгованості своє право щодо припинення договору поруки.

Outcome: dismissed