Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-05 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду через свого представника - адвоката Щавінського К.С. із вищевказаним позовом до [PERSON] (далі - відповідач-1) та [PERSON] (далі - відповідач-2). Підставність вимог позивач обґрунтовує тим, що батьками [PERSON] , яка народилась [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Починаючи з 2006 року по даний час дитина проживає в сім`ї [PERSON] , яка приходиться їй бабусею по лінії батька. Позивач займається вихованням та утриманням дитини, купує одяг, їжу, канцелярське приладдя тощо, забезпечує онуці належні умови проживання, необхідний медичний догляд, отримання повної загальної середньої освіти, а також створює умови для її гармонійного розвитку. Більше 10 років батьки взагалі не приймають участі у вихованні і утриманні дитини, не турбуються про її фізичний і духовний розвиток, не цікавляться її навчанням, не спілкуються з дитиною, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Поведінку відповідачів свідчить про ухилення від виховання дитини та виконання покладених на них законодавством обов`язків, що стало підставою звернення до суду із даним позовом, в якому позивач просить суд позбавити відповідачів батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , а також присудити із відповідачів на користь дитини аліменти в розмірі 1/4 частки їх заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення до суду позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідачі, у відповідності до ст. ст. 174, 178 ЦПК України, не скористались своїм процесуальним правом та не направили до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Ухвалою суду від 26.01.2022 було відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, відповідно до вимог ст.19 СК України, до участі у справі було залучено орган опіки та піклування - Липовецьку міську раду Вінницької області, яку зобов`язано надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідачів стосовно дитини - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 06.04.2022 було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивач та її представник не з`явились, представник позивача просив у позові про розгляд справи у їх відсутність, заявлені вимоги підтримали, у разі неявки відповідачів надали свою згоду на ухвалення заочного рішення у справі. Відповідачі, будучи повідомленими у встановленому законом порядку про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, заяви про відкладення розгляду справи або розгляд справи у їх відсутність до суду не подали, про причини неявки суд не повідомили. Представник третьої особи в судове засідання також не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, не заперечували щодо позбавлення відповідачів батьківських прав стосовно дитини - [PERSON] , [INFO] , при цьому просили врахувати висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідачів батьківських прав. Ухвалою суду від 06.06.2022 вирішено проводити розгляд справи при заочному розгляді. Ураховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розгляд справи проводити в даному судовому засіданні за відсутності сторін спору та осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі даних та письмових доказів, при при цьому, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив, що згідно із свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с.5,6), батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідок виданих Липовецькою міською радою №460 від 01.07.2021 та №461 від 01.07.2021 (а.с. 7) судом встановлено, що дитина [PERSON] знаходиться на утриманні у своєї бабушки [PERSON] та діда [PERSON] , проживає без реєстрації за адресою [ADDRESS] . Дослідивши Акт перевірки житлових умов сім`ї на території Росошанської ОТГ від 20.09.2019 складений представником служби у справах дітей Липовецької міської ради Цимбалюк С.В., у присутності заступника сільського голови з питань діяльності виконавчого комітету Росошанської ОТГ Цимбалюка В.М. та депутатів Кошалко Ю.Ю. (а.с. 8) встановлено, що дитина [PERSON] проживає з дідусем та бабусею [PERSON] та [PERSON] , за адресою [ADDRESS] , в будинку охайно та чисто, дитина повністю забезпечена усім необхідним до школи, має свою кімнату, одяг, взуття, канцтовари, мобільний телефон та ноутбук. Сім`я та дитина забезпечені продуктами харчування. Вихованням дитини займаються бабуся та дідусь, допомагають два старші брати батька дитини, які також живуть в с. Росоша. У дитини є багато друзів у школі, також дитина навчається гарно. Із довідок виданих Закладом «Навчально виховний комплекс: Росошанська загальноосвітня школа І-ІІІ ст. дошкільний навчальний заклад «Сонечко» Росошанської ОТГ за № 125 від 17.09.2019 та за №68 від 29.06.2021 (а.с. 9, 10), вбачається, що життям дитини постійно цікавиться бабуся [PERSON] , відвідує батьківські збори, постійно цікавиться освітнім процесом та тим, що відбувається в шкільному житті внучки. Дитина навчається добре, вихована, відповідальна, добросовісна, завжди охайна. Батьки дитина за час навчання з 2011 по теперішній час, у школі не з`являлись, з педагогічним колективом відносно навчання дитини не цікавились, батьківські збори, виховні та позакласні заходи - не відвідували. Дитина була успішно переведена до 11 класу навчального закладу. Крім цього, на підтвердження обставин зазначених у позові до матеріалів цивільної справи додано письмові пояснення [PERSON] від 05.09.2019, як свідка підпис якої засвідчено секретарем виконавчого комітету Росошанської сільської ради (а.с. 11). Згідно пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Порядок допиту свідків, встановлений статтею 230 ЦПК України і передбачає безпосередню дачу пояснень свідками в суді з попередженням їх про відповідальність за дачу неправдивих показань. За правилами статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку встановленого законом. Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Отож вказані пояснення свідка за наведених мотивів суд не приймає до уваги. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 166 СК України, одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Суд проаналізувавши вказані докази вважає, що позивач, як особа, в сім`ї якої проживає дитина, наділена правом на звернення до суду із даним позовом, оскільки приходиться рідною бабусею дитини, в сім`ї якої проживає остання. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] стосовно дитини [PERSON] , [INFO] , було предметом розгляду Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Липовецької міської ради, за наслідками якого було складено висновок 14.03.2022, відповідно до якого визнано за доцільне позбавити відповідачів [PERSON] та [PERSON] батьківських прав стосовно їх неповнолітньої дитини [PERSON] , 2005 року народження. Суд, оцінивши усі зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку, що обставини наведені позивачем у позовній заяві доведені належними, допустимими та достовірними доказами, а їх зв`язок у сукупності є достатнім на підтвердження факту ухилення відповідачів від виконання своїх обов`язків по вихованню дочки. За таких обставин, суд вважає, що достатні усі правові підстави для застосування крайнього заходу впливу до відповідача шляхом позбавлення його батьківських прав, який відповідає інтересам дитини, отож позов підлягає до задоволення. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину (ч. 2 ст. 166 СК України). Наведене узгоджується і з приписами викладеними в ч.4 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» де передбачено, що позбавлення батьківських прав не звільняє від обов`язку утримувати дитину. Зі змісту ст.180 СК України вбачається, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України). Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен врахувати обставини визначені частиною 1 статті 182 СК України. Відповідно до частини 2 ст.182 СК України, передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Визначаючись із розміром аліментів, які слід присудити із відповідачів на користь дитини, суд виходить із якнайкращого для забезпечення її гармонійного розвитку з урахуванням обставин, передбачених ст.182 СК України та обставин встановлених у судовому засіданні. Відповідачі не надали на пропозицію суду викладену в ухвалі від 26.01.2022 жодних заперечень проти обставин зазначених у позові. Суд враховує, що відповідачі є особами молодого віку, працездатними. Відомості про наявність інших аліментних зобов`язань чи про поганий стан здоров`я відповідачами матеріали справи не містять, а відповідачами не було надано жодних доказів. Ураховуючи встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що відповідачі спроможні надавати матеріальну допомогу на утримання дитини у виді частки від заробітку доходу щомісячно, що становить ј частки але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Отож суд вважає, що аліменти слід стягувати на користь дитини, відкривши на її ім`я особистий рахунок. З огляду на викладене суд задовольняє позов у повному обсязі. Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до Глави 8 ЦПК України.

Outcome: approved