Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-01 00:00:00

Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі АТ «Універсал Банк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначено, що 10 березня 2016 року Гощанським районним судом Рівненської області у справі №557/64/15-ц за позовом ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості винесено рішення, яким частково задоволено позов та солідарно стягнуто з відповідачів на користь банку 3525,99 доларів США заборгованості за кредитним договором №07-322-КФ-06 від 27 грудня 2006 року, вирішено питання щодо відшкодування судових витрат. Оскільки відповідачами порушено грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості за вказаним вище рішенням суду, яке набрало законної сили і є обов`язковим для відповідачів, позивач, вказуючи на виникнення у нього за вказаних обставин права на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України, просить стягнути такі у сумі 225,87 доларів США, які обраховані за період з 01 вересня 2018 року по 31 серпня 2021 року, зі стягненням сплаченої суми судового збору в розмірі 2270 гривень. У строк, установлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачі відзиви на позовну заяву не надали. 20 січня 2022 року представник відповідача [PERSON] подав клопотання, в якому просив у позові до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовити за недоведеністю позовних вимог. Мотивуючи таку позицію, представник вказує на те, що приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У кредитному договорі №07-322-КФ-06 від 27 грудня 2006 року визначено обов`язок позичальника повернути кредит до 25 грудня 2020 року, сплатити проценти за користування ним, а також штрафні санкції у розмірах та на умовах передбачених договором. Таким чином, як зауважив представник, кредитодавцем у кредитному договорі встановлено збільшення розміру процентів у зв`язку з простроченням сплати боргу, що слід вважати іншим розміром процентів, встановленим договором у відповідності з ч. 2 ст. 625 ЦК України. З огляду на зазначене, представник зауважує, що три проценти річних повинні нараховуватись на суму основного боргу без урахування вже нарахованих процентів за користування чужими грошовими коштами, а тому позовні вимоги про нарахування трьох процентів річних у період з 01 вересня 2018 року по 31 серпня 2021 року є безпідставними. Також представник просить врахувати те, що його довіритель разом з [PERSON] регулярно сплачують банку відповідні кошти, тобто проценти за користування кредитом, зазначає, що позивачем при здійсненні обрахунку заборгованості не враховано те, що його довіритель за період з 09 січня 2007 року по 22 листопада 2012 року фактично сплатив банку 5292,97 доларів США, а поручитель [PERSON] в період з травня по жовтень 2016 року - 450 доларів США, крім того, з його довірителя за період з 07 березня 2019 року по 09 грудня 2021 року через виконавчу службу було стягнуто кошти в сумі 49 166,90 грн. Ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області від 05 листопада 2021 року вказана позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. 20 січня 2022 року Гощанським районним судом Рівненської області задоволено клопотання представника [PERSON] та визнано явку представника позивача обов`язковою. 06 травня 2022 року протокольною ухвалою постановлено не брати до уваги докази, долучені до клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] від 20 січня 2022 року, оскільки вони подані не у відповідності до вимог ст. 83 ЦПК України, а саме відсутнє підтвердження надсилання таких доказів стороні позивача, відповідно таким доказам оцінка надана судом не буде. Цього ж числа протокольною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про витребування доказів, поданого до суду 06 травня 2022 року. Будь-які інші процесуальні дії у справі не проводилися. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та такий просила задовольнити, вказавши на обставини, які є аналогічними, зазначеним у позові. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позов не визнали та у його задоволенні просили відмовити. [PERSON] додатково вказав на те, що борг ним повністю погашений. Аналогічну позицію у судовому засіданні зайняв також представник [PERSON] - [PERSON] , додатково вказавши на те, що у даному випадку, на його переконання, підлягають застосуванню положення п. 15 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, яким скасовано цивільну відповідальність щодо сплати неустойки, штрафу, пені, в тому числі 3%, за прострочення грошового зобов`язання за кредитним договором, відповідно до якого його довірителю було надано кредит банком на період дії карантину, тобто передбачено правило зворотної дії в часі положень цього закону до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, щодо не нарахування штрафних санкцій під час дії карантину. Також представник, мотивуючи таку свою позицію, покликався на положення Закону України №2120-IX від 15 березня 2022 року, який, як зазначив останній, пом`якшує та скасовує відповідальність особи, тобто має зворотну силу і застосовується до його довірителя, а також на істотні умови кредитного договору №07-322-КФ-06 від 27 грудня 2006 року (п. 9) та які не передбачають сплату саме трьох процентів річних від простроченої суми грошового зобов`язання. З урахуванням зазначеного, представник вказав на безпідставність позовних вимог та просив у їх задоволенні відмовити. Заслухавши учасників судового процесу, встановивши фактичні обставини справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень на них, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню зважаючи на таке. Судом установлено, що 27 грудня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Акціонерне товариство «Універсал Банк», що підтверджується витягом зі статуту, та [PERSON] було укладено кредитний договір №07-322-КФ-06, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 5000 доларів США. Крім того, судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №07-322-КФ-06 між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки від 27 грудня 2006 року, згідно якого остання зобов`язалася перед кредитором відповідати по зобов`язаннях [PERSON] , що випливають з названого кредитного договору. Рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 10 березня 2016 року по справі №557/64/15-ц позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» задоволено частково, стягнуто з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь ПАТ «Універсал Банк» 3525,99 доларів США заборгованості за кредитним договором №07-322-КФ-06 від 27 грудня 2006 року, а також вирішено питання судових витрат. На виконання вказаного рішення 23 березня 2016 року Гощанським районним судом Рівненської області видано виконавчі листи, що стверджується даними наявних в матеріалах справи їх копій. 29 вересня 2016 року з виконання означених виконавчих листів відкрито виконавчі провадження №52374821, де боржником зазначений [PERSON] , та №52374911, де боржником зазначена [PERSON] , про що в матеріалах справи наявні постанови про відкриття виконавчого провадження. З інформації про виконавче провадження, сформованої станом на 11 жовтня 2021 року, судом установлено, що виконавчі провадження №52374821 та №52374911 з примусового виконання виконавчих листів №557/64/15-ц від 23 березня 2016 року, де боржниками зазначено відповідно [PERSON] та [PERSON] перебувають на виконанні. Розрахунок проведений АТ «Універсал Банк» станом на 15 вересня 2021 року свідчить, що три проценти річних від простроченої суми виконання грошових зобов`язань (встановлених рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 23 березня 2016 року у справі №557/64/15-ц) за період із 01 вересня 2018 року по 17 серпня 2021 року становить - 225,87 доларів США. Позивач, вказуючи на ухилення відповідачів від виконання грошового зобов`язання з виплати суми заборгованості, яка визначена рішенням суду, звернувся до суду за захистом свого порушеного права з даним позовом. До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права. За змістом положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Відповідно до ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, ст. 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому три проценти річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі ст. 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Судом установлено, що [PERSON] належним чином не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором, яким йому надано кредит строком до 25 грудня 2020 року. У зв`язку із цим банк звернувся до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за кредитом і процентів за користування коштами з позичальника та [PERSON] , яка поручилися за виконання відповідачем кредитного договору на підставі укладеного із банком договору поруки. Судовим рішенням від 10 березня 2016 року про стягнення заборгованості за кредитним договором підтверджено наявність грошового зобов`язання позичальника перед банком та його порушення. Виконавчі листи, видані на підставі цього рішення, пред`явлені до примусового виконання та після тривалого виконавчого провадження в повному обсязі не виконані. Виходячи з правового аналізу положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України та встановлених судом обставин наявності судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке відповідачами не виконано, що не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржників від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, суд приходить висновку, що у позивача виникло право на застосування правових наслідки порушення грошового зобов`язання у вигляді стягнення трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України, тому порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову повністю. При цьому судом враховуються аргументи представника позивача, наведені нею в позові та підтримані у судовому засіданні, на підтвердження підстав для його задоволення, оскільки такі знайшли своє підтвердження в ході дослідження зібраних по справі доказів, які, на переконання суду, є належними, допустимими та достовірними в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України. Що стосується аргументів, висловлених представником відповідача у його письмовому клопотанні від 20 січня 2022 року та у судовому засіданні, то такі з огляду на наведені вище мотиви, судом відхиляються. При цьому, суд вважає за необхідне зауважити, що висловлені останнім аргументи очевидно не відносяться до предмета спору, є явно необґрунтованими та неприйнятними, а тому не підлягають мотивованій оцінці суду при вирішенні даного спору. Суд також зауважує на тому, що на день розгляду справи в суді розмір нарахованих процентів за час прострочення виконання зобов`язання відповідачами не спростований та власних розрахунків з даного приводу ними не надано, а тому розрахунок позивача судом приймається, як достовірний. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд у відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача по 1135 гривень судового збору, який був сплачений при зверненні до суду з позовом.

Outcome: approved