Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-01 00:00:00

03 березня 2022 року до Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області звернулась [PERSON] до [PERSON] , про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтуванні позову зазначила, що 03 січня 2018 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб. Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 06.09.2021 року шлюб було розірвано. Від шлюбу у них є донька - [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем. Відповідач добровільно не надає фінансову допомогу на утримання їхньої доньки, тому вона вимушена звернутися до суду. Ухвалою суду від 13 травня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено перше судове засідання на 09:00 год. 02 червня 2022 року, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, про що належним чином повідомлені учасники справи. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Дослідивши наявні у справі матеріали, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідачка є матір`ю малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , факт чого посвідчено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27 липня 2018 року, виданим Шосткинським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції, за актовим записом № 267. /а.с. 6/. Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 06 вересня 2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Після розірвання шлюбу малолітню доньку [PERSON] , [INFO] залишено проживати з матір`ю [PERSON] /а.с. 7,8/. Дитина зареєстрована та проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] /а.с. 5/ Дитина знаходиться на утриманні у позивачки. Дохід відповідача позволяє надавати матеріальну допомогу своєму малолітній донці [PERSON] . У відповідачки крім малолітньої доньки [PERSON] інших осіб на утриманні не має. Положеннями статті 48 та 51 Конституції України проголошено право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї та обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до частини першої, другої ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення у межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини восьмої ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини відповідно до частини першої ст. 12 вказаного Закону. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов`язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно частини першої статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідачем не спростовані вимоги позивача у розмірі стягнення аліментів 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісяця. Враховуючи, що відповідач як батько зобов`язаний приймати участь у наданні матеріальної допомоги донці, то з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця. За приписами частини шостої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тому, з відповідача підлягає стягненню сума судового збору, від сплати якої позивач була звільнена на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір», а саме сума у розмірі 992 грн. 40 коп.

Outcome: approved