Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій зазначив, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, під час якого спільне життя сторін не склалось, що призвело до припинення шлюбних стосунків та ведення спільного господарства. Також позивач зазначив, що у них з відповідачем народилося двоє спільних дітей, які наразі проживають з ним та перебувають на його утриманні, оскільки відповідач ухиляється від виконання покладеного на неї обов`язку щодо виховання та утримання дітей. У зв`язку з наведеним, позивач просить суд: - розірвати зареєстрований шлюб з відповідачем; - визначити місце проживання двох спільних дітей сторін з позивачем; - стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (догоду) щомісячно, починаючи з 18.11.2021 року, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити; щодо проведення заочного розгляду справи заперечували. Позивач пояснив, що з 08.06.2021 року вони з відповідачем проживають окремо, з того часу вона участі у вихованні та утриманні дітей, які залишились проживати з позивачем, не приймає; останній раз відвідувала дітей у березні місяці 2022 року. Окрім того, остання схильна до вживання спиртних напоїв, у зв`язку з чим проходила лікування. Відповідач в судове засідання не з`явилась; про дату, час та місце розгляду справи сповіщалась належним чином (а.с. 36-37, 39, 41-42, 43-44, 53-54, 56-57, 58, 59). Також, відповідач повідомлялась про розгляд справи в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 47). З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Окрім того, [PERSON] особисто ознайомлювалась з матеріалами справи (а.с. 40). Представник третьої особи засобами електронного зв`язку подав клопотання про розгляд справи без його участі (а.с. 45). Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 31.07.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Хмільнику Хмільницького міськрайонного управління юстиції Вінницької області, що підтверджується змістом оригіналу свідоцтва про шлюб (а.с. 8). Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 11, 12), які проживають разом з позивачем (а.с. 13). Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану (ч. 1 ст. 21 СК України). Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч. 1 ст. 24 СК України). Частиною 1 ст. 110 СК України передбачена можливість одного з подружжя пред`явити позов про розірвання шлюбу. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя (ч. 1 ст. 112 СК України). Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 112 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на наведене, повно та всебічно з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги обставини життя подружжя, враховуючи відсутність відомостей про вагітність дружини та відомостей про наявність у сторін дитини віком до одного року, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, що мають істотне значення, та відповідає дійсній волі сторін, у зв`язку з чим вважає за потрібне задовольнити позовну вимогу щодо розірвання шлюбу. Відповідно до положень статей 8 та 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин справи, а вже тільки потім - враховуються права батьків. При цьому питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні того, що для дитини розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Новогуйвинської селищної ради щодо визначення місця проживання дітей позивач на засіданні комісії повідомив, що бажає визначити місце проживання дітей разом з ним. Мати дітей, [PERSON] , залишивши дітей на чоловіка, жодного разу їм не телефонувала, життям та здоров`ям своїх дітей не цікавиться, матеріально їх не утримує. Враховуючи вищенаведені факти, виходячи з інтересів дітей, орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання дітей разом з батьком (а.с. 62-63). Відтак, виходячи з того, що найкращі інтереси дитини мають першочергове значення; враховуючи, що батьком належно виконуються обов`язки щодо виховання та утримання дітей, а також те, що мати дитини не виявляє бажання щодо визначення місця проживання дитини з нею, суд вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей з батьком. Відповідно до статті 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно положень ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до положень ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. З огляду на викладене, враховуючи, що основна відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, покладається на батьків, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення на його користь аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частки (заробітку) доходу, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.11.2021 року, і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1816,00 грн судового збору за позовні вимоги про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей. Також, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів, від сплати якого відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений при зверненні до суду.

Outcome: approved