Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-23 00:00:00

Короткий виклад обставин справи [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість в розмірі 8110,90 грн., яка складається із: 8000,00 грн. - основного боргу, 28,93 грн. - 3% річних та 81,97 грн. процентів за час користування позикою. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13 червня 2021 року він надав у позику [PERSON] грошові кошти в розмірі 12\~000,00 грн. строком до 25 жовтня 2021 року. Відповідач зобов`язувалася повернути взяті кошти в строк до 25 жовтня 2021 року. Вказує, що підтвердженням укладення договору позики між ними та отримання коштів відповідачем є розписка від 13.06.2021 року. Він неодноразово звертався до відповідача з вимогами про повернення коштів, однак зобов`язання за договором позики відповідач в повному обсязі не виконала. В добровільному порядку відповідач повернула йому лише частину коштів, в розмірі 4000,00 грн., що підтверджується квитанцією від 13.09.2021 року. Після цього, він звертався до відповідачки з проханням повернути залишок неповернутої суми в розмірі 8000,00 грн., однак відповідач не виконала свого зобов`язання у повному обсязі та не повернула. Залишок боргу становить 8000,00 грн. Крім того, просить стягнути з відповідача на його користь три проценти річних в розмірі 28,93 грн. та суму процентів за час користування позикою в розмірі 81,97 грн., яка визначена на рівні облікової ставки НБУ. Щодо витрат на на правову допомогу, заначив орієнтовну суму в розмірі 6000,00 грн. та заявив у позову, що протягом п`яти днів з моменту прийняття рішення бажає подати докази на підтвердження таких витрат. Процесуальні дії по справі Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.12.2021 року вказану позовну заяву залишено без руху. 29.12.2021 року позивачем усунуто зазначені в ухвалі недоліки. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.02.2022 року відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено учасників справи. Представник позивача адвокат Дубінська О.В., яка діє на підставі ордера серія АО № 1059975 від 28 квітня 2022, у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пояснення надала аналогічні викладеним у позові, просила позов задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, в тому числі, шляхом розміщення оголошення про її виклик на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини неявки суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи чи про розгляд за її відсутності та відзиву не подавала. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень сторони позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що 13.06.2021 року [PERSON] отримала в борг від [PERSON] (12 тис. дванядцять тисяч грн.) які зобов`язалась повернути до 25 жовтня 2021 року. Місцем виконання цього договору позики є місто Ужгород. Зазначене підтверджується наявною в матеріалах справи копією розписки від 13.06.2021 року, яка підписана [PERSON] (а.с. 16). Крім того, на вимогу суду, в порядку ч.6 ст. 95 ЦПК України позивачем було подано до суду 23.05.2022 оригінал вказаної вище розписки, яка долучена до матеріалів справи та була оглянута судом в судовому засіданні. На звороті оригіналу розписки міститься запис «13.09.2021р. повернула 4000 грн. на картку». До позовної заяви додано розрахунок 3% річних за період з 26.10.2021р. по 09.12.2021р., кількість днів прострочки, згідно якого такий становить 28,93 грн. (8000,00 х 3% : 365 х 44) та розрахунок процентів за користування позикою, за період з 26.10.21р. по 09.12.21р., кількість днів 44, облікова ставка НБУ 8,5%, згідно якого загальна сума процентів становить 81,97 грн. (8000,00 х8,5%:365 х 44) (а.с. 5). Згідно копії дублікату квитанції Р24А1518687386С8789 вбачається, що 13.09.2021 [PERSON] (відправник) здійснила переказ власних коштів 4020.10 грн. на картковий рахунок [PERSON] (одержувач) (а.с. 25). Заслухавши вступне слово та пояснення представника позивача, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного висновку. Застосовані норми права, позиція суду та оцінка доводів Відповідно до ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За змістом статей 12 та 81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно п. 1 ч. 2 ст.\~11\~Цивільного кодексу\~України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509\~ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі змістом статті 1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до\~ст.\~1047\~цього ж\~Кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Частиною третьою статті 545\~ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно з нормами\~статті 527 ЦК України\~боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Частиною четвертою\~статті 545\~ЦК України передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Згідно з частиною 1 статті 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно позиції, висловленої у Постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18)\~вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується оригіналом розписки, у якій [PERSON] зазначила, що отримала в борг від [PERSON] дванадцять тисяч гривень та засвідчила вказану розписку власним підписом. Дослідивши наведену розписку суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою вона є підтвердженням укладення між сторонами договору позики, оскільки засвідчує боргове зобов`язання відповідача, містить дату та умови отримання грошових коштів позичальником у борг та зобов`язанням повернути їх у визначений у розписці строк. Відповідно до статті 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598\~ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Відповідно до статті 599\~ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Таким чином, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, що підтверджується розпискою від 13.06.2021 року, за якою [PERSON] позичив (передав у власність), а [PERSON] відповідно отримала (у борг) 12000,00 грн., які зобов`язалася повернути в строк до 25 жовтня 2021 року. Також судом встановлено, що відповідач 13.09.2021 повернула позивачу суму коштів в розмірі 4000,00 грн., що підтверджується долученою позивачем копією квитанції Р24А1518687386С8789. При цьому, як вбачається із матеріалів справи та не було спростовано\~відповідачем залишок суми коштів, у розмірі 8000,00 грн., яка була [PERSON] отримана в борг, повернута позивачу [PERSON] не була. З урахуванням взятих на себе відповідачем зобов`язань за договором позики, настання дати повернення суми позики та відсутність доказів повернення позики в повному обсязі відповідно до умов договору, суд дійшов висновку про підставність вимог позивача про стягнення з відповідача боргу у розмірі 8000,00 грн. Розглядаючи вимоги про стягнення суми процентів в розмірі 81,97 грн, суд ураховує наступне. У відповідності до частини першої статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з розрахунком позивача проценти за договором позики за період з 26.10. 2021 року по 09.12. 2021 року становить 81,97 грн. Вказаний розрахунок відповідачем не заперечено та не спростовано, водночас при його дослідженні суд бере до уваги наступне. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу - ч.1 ст.1050 ЦК України. За умовами ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Викладене вище свідчить, що після спливу строку позики позикодавець втратив право нараховувати відсотки за ст.1048 ЦК України, він має право здійснювати нарахування відсотків за правомірне користування чужими грошовими коштами згідно із ч.2 ст.625 ЦК України. Законодавство встановило наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (ст.1048 ЦК України), так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (ст.625 ЦК України). Одночасне застосування наведених норм виключається. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17, від 27 липня 2021 року у справі № 910/18943/20, від 18 січня 2022 року у справі № 910/17048/17. Оскільки позиачем заявлено вимоги про стягнення 81,97 грн. процентів за користування позикою у порядку ч.1 ст.1048 ЦК України після спливу строку позики, тому такі є безпідставними. Крім того, щодо вимоги про стягнення з відповідача трьох процентів річних слід зазначити. Згідно статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що «у статті 625\~ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань». Три проценти річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Аналогічна позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року справа № 373/2054/16-ц. Позивачем до позовної заяви долучено розрахунок трьох відсотків річних за період з 26.10.2021 року по 09.12.2021 року (дата складання позоної заяви), Даний розрахунок є належним чином обґрунтований, відповідачем доказів щодо неправильності нарахування трьох відсотків річних суду надано не було, а тому суд приймає такий до уваги. Аналізуючи законодавчі положення та обставини справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення 3% річних у розмірі 28,93 грн., за період прострочення з 26.10.2021 по 09.12.2021 року (8000,00 х 3% : 365 х 44). Враховуючи наведене, а також те, що стороною позивача доведено факт укладення договору позики, факт отримання відповідачем коштів та порушення останньою зобов`язання щодо їх повернення, а відповідачка, в свою чергу, не надано жодних доказів, які б спростували викладені у позові обставини, тому суд приходить до висновку, що наявні правові підстави для часткового задоволення позову, та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за розпискою від 13.06.2021 року в розмірі 8028 (вісім тисяч двадцять вісім) грн. 93 коп., яка складається із: 8000,00грн.- основного боргу та 28,93 грн. - 3% річних. У відповідності до ч.1 ст.141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Outcome: partial