Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-19 00:00:00

2 березня 2021 року [PERSON] , в інтересах позивача [PERSON] , звернувся до суду із позовом до Лопатинської селищної ради Львівської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування. В позовній заяві зазначає, що [INFO] в селі Увин Радехівського району Львівської області у віці 87 років, померла мати позивача - [PERSON] . Після смерті спадкодавця - [PERSON] , спадщину прийняла її дочка - [PERSON] шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини), оскільки позивач спільно проживала та була зареєстрована із спадкодавцем до дня смерті. Після смерті [PERSON] , окрім іншого майна, залишилося спадкове майно, що складається із земельних ділянок на території Увинської сільської ради Радехівського району Львівської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, серії І-ЛВ № 089066, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 24 грудня 1999 року за № 3103. Позивач - [PERSON] після смерті матері, прийняла спадщину на частину житлового дерев`яного будинку з відповідною частиною господарських будівель, який знаходиться в [ADDRESS] , що підтверджує свідоцтво про право на спадщину за заповітом зареєстроване в реєстрі за № 334 від 06 березня 2000 року. Земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно Державного акта на право приватної власності на землю, серії І-ЛВ № 089066 зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 24 грудня 1999 року за № 3103, позивач не змогла переоформити та отримати свідоцтво про право на спадщину. Державний нотаріус Радехівської районної нотаріальної контори Луців І.П. надала позивачу відмову, оскільки вищезазначений Державний акт на право приватної власності на землю, серії І-ЛВ № 089066 виданий після смерті спадкодавця. У позивача також відсутній оригінал Держаного акту на право приватної сласності на землю, а тому у позивача виникає необхідність звернутися з позовом до суду. Просить визнати за [PERSON] право власності на земельні ділянки в порядку спадкування після смерті її матері - [PERSON] , яка померла [INFO] та належали спадкодавцю на праві приватної власності відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії І-ЛВ № 089066 зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 24 грудня 1999 року за № 3103, а саме: земельну ділянку загальною площею 2,7040 гектарів; земельну ділянку загальною площею 0,9114 гектарів; земельну ділянку загальною площею 0,3398 гектарів. Просить судові витрати віднести на сторону позивача (а.с.3-8). У підготовче судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без участі позивача та представника, позов підтримує повністю та просить задоволити (а.с.34). Представник відповідача Лопатинської селищної ради Червоноградського району Львівської області скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив розгляд справи проводити без участі представника (а.с.89-90). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися сторони. У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] в селі Увин Радехівського району Львівської області у віці 87 років, померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданого повторно 26 серпня 2020 року Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (а.с.11). Згідно свідоцтва про народження, серія [NUMBER] від 04.03.1975 року виданого повторно Увинською сільською радою Радехівського району Львівської області, [PERSON] народилася [INFO] в с. Увин Радехівського району Львівської області. Батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.12). Відповідно до свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] виданого повторно Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) 02 вересня 2020 року, [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ) зареєстрували шлюб 01 березня 1956 року про, що складено відповідний актовий запис № 4. Після державної реєстрації шлюбу, чоловіку та дружині присвоєно прізвища - « [PERSON] » (а.с.13). Згідно виданої довідки № 46 від 20.05.2020 року виконкомом Увинської сільської ради Радехівського району Львівської області, гр. [PERSON] , [INFO] , до дня смерті була зареєстрована в [ADDRESS] . На день її смерті в будинку с. Увин зареєстрованими були: дочка - [PERSON] , [INFO] (а.с.14). З свідоцтва про право на спадщину за заповітом зареєстрованого в реєстрі за № 334 від 06 березня 2000 року посвідченого державним нотаріусом Радехівської державної нотаріальної контори Луців І.П., вбачається, що спадкоємцем зазначеного у заповіті майна громадянки [PERSON] , померлої [INFO] , є: громадянка [PERSON] - дочка, яка проживає в с. Увин Радехівського району Львівської області. Спадкове майно, на яке видане це свідоцтво, складається із: 5/12 (п`ять дванадцятих) частин житлового дерев`яного будинку з відповідною частиною господарських будівель, який знаходиться в [ADDRESS] (а.с.15). Після смерті спадкодавця - [PERSON] , залишилося спадкове майно, що складається із земельних ділянок на території Увинської сільської ради Радехівського району Львівської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, серії І-ЛВ № 089066, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 24 грудня 1999 року за № 3103, відповідно до якого у приватну власність [PERSON] була передана земельна ділянка площею 3,9552 гектарів (а.с.16). З матеріалів спадкової справи №233/95, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , видно, що [PERSON] зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] , в результаті чого було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого спадкоємцем майна гр-нки [PERSON] , є її дочка - [PERSON] , яке складається з 5/12 частин житлового дерев`яного будинку з відповідною частиною господарських будівель, який знаходиться в [ADDRESS] (а.с.72-87). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Перешкодою в реалізації позивача її законних прав та інтересів, є те, що вона позбавлена у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті [PERSON] . Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved