Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] , третя особа: Виконавчий комітет Черкаської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] \~у \~віці 83\~років помер\~ [PERSON] 1937\~року народження\~-\~батько [PERSON] ,\~про що\~свідчить свідоцтво\~про смерть\~серії [NUMBER] \~від 02.06.2020\~року.\~Родинні відносини\~підтверджуються свідоцтвом\~ про\~народження позивача.\~Згідно ст.\~1221\~ЦК України,\~місцем відкриття\~спадщини є\~останнє місце\~проживання спадкодавця,\~якщо місце\~проживання спадкодавця\~невідоме,\~місцем відкриття\~спадщини є\~місцезнаходження нерухомого\~майна або\~основної його\~частини.\~Спадкова справа\~заведена в\~Третій Черкаській\~державній нотаріальній\~конторі за\~№ 174/2020,\~та проведено\~реєстрацію у\~Спадковому реєстрі\~за №66462253.\~Спадкоємцями першої\~черги,\~які своєчасно\~звернулись з\~заявами про\~прийняття спадщини\~після смерті\~ [PERSON] \~є син\~померлого \~позивач по\~справі та\~дружина померлого\~ [PERSON] \~відповідачка по\~справі,\~яка у\~визначений законодавством\~термін подала\~заяву про\~відмову від\~спадщини на\~користь сина.\~16.03.2021\~року,\~ [PERSON] \~ звернувся\~до нотаріуса\~Третьої Черкаської\~державної \~нотаріальної контори\~з заявою\~про видачу\~свідоцтва про\~право на\~спадщину за\~законом \~на гараж\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~що належав\~померлому на\~підставі рішення\~Черкаського міськвиконкому\~№ 532\~від 18.07.1973\~та дозволу\~Черкаського \~міськвиконкому №\~625\~від 05.01.1974.\~Згідно довідки\~КП «ЧООБТІ»\~№ 15935о\~від 30.11.2020,\~за даними\~КП «ЧООБТІ»\~станом на\~01.01.2013\~р.\~право власності\~на гараж\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~не зареєстровано.\~На своє\~звернення отримав\~постанову про\~відмову у\~вчиненні нотаріальної\~дії від\~16.03.2021\~р.\~в зв`язку\~з тим,\~що відсутній\~правовстановлюючий документ\~на спадкове\~майно.\~Однак,\~відповідно до\~діючого на\~той час\~законодавства станом\~на момент\~будівництва спірного\~гаражу як\~новоствореного об`єкта\~нерухомого майна\~(1973\~рік),\~власник набував\~право власності\~на новостворений\~об`єкт\~нерухомого майна\~не з\~моменту державної\~реєстрації прав\~на нього,\~а з\~моменту завершення\~будівництва об`єкта.Тож, не зважаючи на те, що законодавством визначено право спадкоємцю отримати право власності на спадкове майно, але в зв`язку з відсутністю державної реєстрації права власності на гараж, що є предметом спадкування, відсутні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину. За таких\~обставин,\~з метою\~захисту права\~на спадкове\~майно,\~позивач змушений\~звернутись до\~суду із\~позовною заявою\~та просить\~визнати за\~ним право\~власності на гараж за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом спадщини після смерті батька - [PERSON] , 1937 року народження, який помер [INFO] .. Відповідно до даних протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.06.2021, суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Кондрацька Н.М. визначена для розгляду судової справи № 711/4007/21. Ухвалою суду від 20.07.2021 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У судовому засіданні представник [PERSON] адвокат Джирма А.М. підтримала позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві та просила їх задовольнити в повному обсязі. В ході розгляду справи пояснила, що правовстановлюючого документу про право власності на вказаний гараж не існує, оскільки він побудований батьком позивача ще у 1973 році, і на той момент діюче законодавство не вимагало його державної реєстрації, було проведено лише інвентаризацію ЧООБТІ. А без правовстновлюючого документу нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину позивачу, а тому звернувся до суду і просить визнати право власності на цей гараж. Судовий збір залишає за собою. У судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилася, до початку подала заяву від 20.09.2021про визнання позову, у якій просила розгляд справи здійснювати без її участі, та не заперечувала проти задоволення позову. Представник третьої особи - Виконавчого комітету Черкаської міської ради, Кирман В.О. у судове засідання не з`явився, до початку надав клопотання, у якому просив розгляд справи здійснювати без участі їхнього представника, у вирішенні спору покладається на розсуду суду. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, враховуючи думку учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи у їх сукупності та взаємозв`язку і вирішення спору по суті, приходить до такого висновку. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України) Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02.06.2020 року. Померлий є рідним батьком позивача [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва серії [NUMBER] від 13.09.2005, виданого повторно. Після смерті [PERSON] до Третьої черкаської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулися [PERSON] , яка є дружиною померлого та його син - [PERSON] , позивач у справі, і відповідно, була заведена спадкова справа № 174/2020 Згідно договору про поділ спадщини від 14.01.2021 між спадкоємцями було поділено спадщину, а саме [PERSON] отримує Ѕ частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] , а [PERSON] отримує земельну ділянку площею 2,7661 га розташовану за адресою: Кіровоградська область, Новомиргородський район, Оситнянскої сільської ради та земельну ділянку № [NUMBER] у садовому товаристві «Хімік», Благодатнівської сільської ради, Золотоніського райноу Черкаської області та право на грошові заощадження у АТ «Приватбанк». До того ж, 16.03.2021, [PERSON] звернувся до нотаріуса Третьої Черкаської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на гараж за адресою: [ADDRESS] , що належав померлому батькові на підставі рішення Черкаського міськвиконкому № 532 від 18.07.1973 та дозволу Черкаського міськвиконкому № 625 від 05.01.1974. Згідно довідки КП «ЧООБТІ» № 15935 о від 30.11.2020, за інформацією КП «ЧООБТІ» станом на 01.01.2013 \~ \~ \~ \~право власності на гараж за адресою: [ADDRESS] не зареєстровано. Постановою державного нотаріуса Третьої черкаської державної нотаріальної контори від 16.03.2021 йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії в зв`язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно, а саме на гараж за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до положення статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 549 ЦК УРСР 1963 року визначено, що спадщина вважалася прийнятою за умови, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном або якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як передбачено статтею 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в результаті втрати ним документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката, а також свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката (п.2-3 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Крім того, п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред?явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди станом на час будівництва гаража регулювалася підзаконним нормативним актом - Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Аналогічна правова позиція викладена і в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», а також відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року по справі №6-137цс13, а також постанові Верховного Суду від 01 серпня 2018 року по справі №729/105/17. Тож, станом на момент будівництва спірного гаражу як новоствореного об`єкта нерухомого майна, 1973 рік, власник, батько позивача, набував право власності на новостворений об`єкт нерухомого майна не з моменту державної реєстрації прав на нього, а з моменту завершення будівництва об`єкта відповідно до діючого на той час законодавства, що вбачається з рішення Черкаського міськвиконкому № 532 від 18.07.1973 та дозволу Черкаського міськвиконкому № 625 від 05.01.1974. У 1973 році питання набуття громадянами права власності на об`єкти нерухомого (в тому числі на новостворені) були врегульовані Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», а також зазначеною вище Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Разом із тим, предметом регулювання вказаних нормативно - правових актів було набуття права власності саме на індивідуальні житлові будинки та домоволодіння, в той час як набуття права власності на такі об`єкти нерухомого майна, як гаражі не було предметом регулювання вказаних нормативно - правових актів. Відповідно до статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною другою ст. 1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до положень ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Крім того, частиною першою ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз?яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. За результатами розгляду справи, суд вважає, що позивачем обрано вірний спосіб захисту, враховуючи норми ст. 5 ЦПК України, ст. 16 ЦК України, оскільки іншим шляхом поновити своє порушене право та майновий інтерес, не є можливим. Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. На думку суду, через відсутність у спадкоємця [PERSON] правовстановлюючого документу на вказаний вище гараж, що входить до спадкового майна, він позбавлений можливості одержати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового майна, яку він має право успадкувати за законом, перешкоджає йому оформити спадкові права, внаслідок чого йому постановою від 16.03.2021 відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення у повному обсязі. Вказане судове рішення, як на думку суду, не порушує права будь-яких осіб і є законним та справедливим. Судові витрати позивач залишив за собою. На підставі викладеного,

Outcome: approved