Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-15 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. Позивач ТзОВ «Львівенергозбут» в особі уповноваженого представника за довіреністю - Козича В.Л. 16.02.2022 звернувся у Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області з позовною заявою (надійшла до суду поштовим зв`язком 22.02.2022, вх. № 3030), в якій просить ухвалити рішення про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь ТзОВ «Львівенергозбут» заборгованості у розмірі 7 104 грн. 58 коп.. Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті судового збору за пред`явлення даної позовної заяви до суду, у розмірі 2 481 грн., позивач просить покласти на відповідачів. Позов обґрунтовано тим, що ТзОВ «Львівенергозбут» є юридичною особою приватного права та виконує функцію постачальника універсальних послуг (спеціальний обов`язок) на території Львівської області - постачання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам. Перелік постачальників універсальних послуг затверджений постановою НКРЕКП від 26.10.2018 № 1268. Позивач здійснює постачання електричної енергії на адресу [ADDRESS] , на умовах публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг. За цією адресою зареєстрований побутовий споживач та відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Згідно даних оператора системи розподілу (ПрАТ «Львівобленерго»), переданих ТОВ «Львівенергозбут, за період 01.12.2019 - 01.09.2021 по особовому рахунку № [NUMBER] спожито 5255 кВт. Постачання електроенергії здійснювалося позивачем за тарифами встановленими чинним законодавством, а саме, постановою НКРЕКП від 26.02.2015 № 220 та постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 № 483. Свої зобов`язання із вчасної оплати спожитих послуг споживачі належним чином не виконували, що призвело до утворення заборгованості за спожиту електричну енергію (детальний розрахунок заборгованості, інформація про нараховані та виплачені суми додаються до позовної заяви). Оскільки ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.09.2021 у справі № 442/6728/21 відмовлено у видачі судового наказу про стягнення із відповідачів заборгованості, Товариство змушене звернутися до суду у порядку позовного провадження. Відповідачі у запропонований судом строк та порядку відзиву на позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» до них про стягнення заборгованості не подали. Заяви та клопотання учасників справи. Заяв чи клопотань від учасників цієї справи, котрі стосувалися процесуальних питань й залишилися нерозглянутими, до суду не надходило. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Коваля Р.Г. від 17.03.2022, після отримання судом інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачів, які не мають статусу підприємців, вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) її учасників. Судове засідання щодо розгляду справи по суті призначено на 14.04.2022 о 10 год. 00 хв.. Ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Коваля Р.Г. від 14.04.2022 відкладено розгляд даної справи на 16.05.2022 о 09 год. 30 хв.. Учасники справи належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час судових засідань по їх справі, про що свідчать наявні у справі письмові докази. До того ж, інформація про дату, час та місце розгляду справи цієї цивільної справи розміщувалася на офіційній веб-сторінці Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області на ресурсі «Судова влада України» у розділі «інформація для громадян з найменуванням ГРОМАДЯНАМ» за посиланням https://dgm.lv.court.gov.ua. Фіксування судового засідання у даній справі технічними засобами відповідно до ст. 247 ЦПК України не здійснювалося. Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» за пред`явленими позовними вимогами про стягнення заборгованості, встановив наступне. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із оцінкою відповідних доказів. Так, судом встановлено, що постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг від 14.06.2018 № 429 ТзОВ «Львівенергозбут» було видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії. Згідно інформаційної довідки № 255530554 від 06.05.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна судом встановлено, що власниками жилого приміщення за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно даних оператора системи розподілу (ПрАТ «Львівобленерго»), переданих ТОВ «Львівенергозбут, за період 01.12.2019 - 01.09.2021 року по особовому рахунку № [NUMBER] спожито 5255 кВт. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 01.02.2022 за адресою: [ADDRESS] по особовому рахунку № [NUMBER] утворилася заборгованість за електричну енергію в розмірі 7 104 грн. 58 коп.. Свої зобов`язання із вчасної оплати спожитих послуг споживачі належним чином не виконували, що призвело до утворення заборгованості за спожиту електричну енергію. Норми та джерела права, а також роз`яснення, котрі застосовує суд при ухваленні даного рішення, та мотиви їх застосування. Відповідно до п. 2 Правил роздрібного ринку електричної енергії укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови. Згідно з п. 3.1.5 Правил електропостачальник розміщує у відкритому доступі форму відповідного договору, який пропонується споживачам до укладення. До договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг відповідний електропостачальник має розробити з урахуванням вимог законодавства публічні комерційні пропозиції та розмістити їх на своїх офіційних веб-сайтах. Даний договір є публічним договором приєднання та укладається сторонами з урахуванням ст. ст. 633 , 634 , 641 , 642 ЦК України. У відповідності до п. 4.10 Правил побутові споживачі здійснюють повну оплату вартості обсягу спожитої електричної енергії, як правило, один раз за фактичними показами засобів комерційного обліку електричної енергії на початку періоду, наступного за розрахунковим, відповідно до договору про постачання електричної енергії споживачу. За з містом п. 4.12, 4.19 Правил плата за спожиту електроенергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Розрахунки споживача за електричну енергію здійснюються за розрахунковий період, який, як правило, становить календарний місяць відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції). Правовідносини, які склалися між сторонами, врегульовані також Законом України Про житлово-комунальні послуги. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону предметом регулювання цього Закону, в тому числі, є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. За змістом п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону споживач зобов`язаний сплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 9 Закону України Про житлово-комунальні послуги передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги що місяця, якщо інший порядок та строки невизначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 525 , 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи з того, що відповідачі не вносять плату за надані послуги, що привело до виникнення заборгованості, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Згідно зі ст. 63 Закону України Про ринок електричної енергії універсальні послуги надаються постачальником таких послуг виключно побутовим та малим непобутовим споживачам. Абзацом 5 пункту 13 Прикінцевих та перехідних положень даного Закону визначено, що фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії. Також суд враховує, що законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. А тому відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення відповідачів, як споживачів від оплати послуг у повному обсязі. Така позиція суду узгоджується з висновком Верховного суду України викладеним у постанові від 30 жовтня 2013 року у справі 6-59цс13, про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Доказів того, що позивач неналежним чином чи не в повному обсязі надавав послуги з постачання електричної енергії відповідачем суду не надано, так як і не надано доказів відмови відповідачів від отримання вказаних послуг, які постачав позивач. Висновок суду за результатами розгляду справи. Системний аналіз наведених вище норм у поєднанні із дослідженими судом безпосередньо матеріалами цієї справи дає підстави дійти висновку, що між сторонами у справі виникли відносини, пов`язані із наданням позивачем відповідачам послуг постачання електричної енергії. Зважаючи на те, що відповідачі є споживачами послуг та повинні були здійснювати оплату за їх користуванням, однак, вчасно та регулярно платежі на оплату послуг не вносили, що призвело до утворення заборгованості, а тому така заборгованість підлягає стягненню в примусовому порядку. За таких обставин, враховуючи прострочення сплати коштів за користування комунальними послугами з боку відповідачів, відсутності будь-яких заперечень щодо позовних вимог позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та слід солідарно стягнути з відповідачів в користь позивача заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 7104 грн.58 коп. Щодо розподілу судових витрат у справі. Розподіл судових витрат у справі, котрі полягають у сплаті позивачем судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою майнового характеру, у розмірі 2 481 грн. і підтверджуються оригіналами платіжних доручень від 04.02.2022 № 98206 та від 02.07.2021 № 84495, слід здійснити у порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, та, з урахуванням позиції позивача з цього приводу, а також в силу задоволення позовних вимог, слід покласти на відповідачів в рівних частинах. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду, матеріали цієї справи не містять.

Outcome: approved