Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто»» і просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич Оксани Федорівни № 22087 від 16.06.2021 р. про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто»» заборгованість за кредитним договором в розмірі 9 132,50 грн.; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто»» на користь [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 5 000,00 грн. та сплачений позивачем судовий збір. Свої вимоги позивач мотивує тим, що виконавчий напис було вчинено з порушенням норм діючого законодавства, адже виконавчий напис нотаріусом вчинений на підставі договору, який не був нотаріально посвідчений. Крім того, суми заборгованості, зазначені у виконавчому написі, є необґрунтованими та безпідставними, а отже не є безспірними, адже позивачем не було підписано жодного кредитного договору із ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація». Позивач наполягає, що копія кредитного договору, яка міститься в матеріалах справи жодним чином не підтверджує той факт що позивач підписав цей договір за допомогою одноразового ідентифікатора або ж за допомогою електронного цифрового підпису, який би відповідав вимогам Закону України «Про електронну комерцію». Позивач наполягає на тому, що відсутні будь-які об`єктивні докази того, що він отримував та використовував одноразовий ідентифікатор для підписання кредитного договору. Враховуючи наведене, позивач просить задовольнити його позовні вимоги. Ухвалою суду від 03.02.2022 у справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження, слухання справи призначено без повідомлення сторін та проведення судового засідання. Учасникам справи надано строк для подачі до суду заяв по суті справи. Від ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» до суду 22.02.2022 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що сума отриманого [PERSON] кредиту від ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» повністю підтверджується первинними документами, а саме кредитним договором, випискою по рахунку, розрахунком суми заборгованості. Таким чином, відповідач вважає, що сума кредитної заборгованості є безспірною. ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» вказує на те, що кредитний договір був підписаний позивачем 20.11.2020 о 22 год. 24 хв. 33 сек. Шляхом введення одноразового ідентифікатора 227626 в особистому кабінеті на веб-сайті відповідача в мережі Інтернет. Після чого кредитні кошти були направлені йому на платіжну карту. Щодо відсутності нотаріально посвідченого кредитного договору то відповідач вказує на те, що суд не повинен обмежуватись лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур. З огляду на це відповідач просить відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог. Крім того, ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» 22.02.2022 відповідач подав до суду клопотання в якому просить суд зменшити витрати [PERSON] на оплату правової допомоги, розмір витрат на правову допомогу не є співмірним із складністю справи та розмір таких витрат є завищеним. Відповідач вказує на те, що Цивільним процесуальним кодексом не передбачено відшкодування витрат на надання консультацій, аналіз та узагальнення практики Верховного Суду, оформлення (друк, посвідчення копій), подання позовної заяви, складення та оформлення адвокатського запиту, про які йде мова в акті виконаних робіт, що складений адвокатом позивача. Треті особи пояснень щодо позову не надали. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» 20 листопада 2020 року було укладено кредитний договір № 201120-28282-2. Вказаний договір укладений у простій письмовій формі (в електронному вигляді), нотаріально не посвідчувався. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. 16.06.2021 року вчинено виконавчий напис № 22087 щодо звернення стягнення з боржника, яким є [PERSON] за договором № 201120-28282-2 від 20.11.2020, укладеним з ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» на суму заборгованості у розмірі 9 132,50 грн. (стягнення заборгованості проводиться за період з 05.12.2020 по 11.06.2021). У виконавчому написі зазначено, що правонаступником ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» на підставі договору відступлення прав вимоги за договором № 11/06/2021-РМ від 11 червня 2021 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто»». Вказаний виконавчий напис знаходиться на примусовому виконанні у Корюківському відділ державної виконавчої служби у Корюківському районі Чернігівської області Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 66300115 від 28.07.2021. Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із частиною 1 статті 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина 1 статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 частини 1 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку. 26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в Перелік та доповнено його після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Так, нотаріус може вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор має надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року в справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Тобто, на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Однак, не зважаючи на те, що судовим рішенням були скасовані зміни до Переліку, приватний нотаріус вчинив виконавчий напис на підставі кредитного договору, який нотаріально не посвідчувався. Отже, виконавчий напис нотаріусом було вчинено на підставі кредитного договору, який згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 не відноситься до документів, на підставі яких проводиться стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса. Суд не приймає до уваги посилання відповідача про те, що це є лише формальним порушенням нотаріусом встановленої процедури вчинення виконавчого напису, суд вважає, що вчинення такого напису згідно документа, який не дає нотаріусу взагалі підстав для вчинення виконавчого напису є незаконним за своєю суттю, а не лише з формальної точки зору. Також, суд зазначає, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, про захист якого він звернувся до нотаріуса, повинне існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України Про нотаріат ). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт, зокрема, подання стягувачем відповідних документів нотаріусу, не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне в стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів нотаріуса може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і необґрунтованість вимог стягувача до боржника. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої палати Верховного Суду від 29 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц. Відповідачем, ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто»», відповідно до положень ст. 76-81 ЦПК України, не було надано суду належних і допустимих доказів того, що кредитний договір № 201120-28282-2 від 20.11.2020 був укладений належним чином, і [PERSON] виявив свою волю на укладення такого правочину шляхом накладення на договір свого електронного підпису, або шляхом введення одноразового ідентифікатора в особистому кабінеті на веб-сайті ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація». Доказів, які б спростовували позовні вимоги позивача, відповідачем суду не надано. Враховуючи, що станом на час вчинення виконавчого напису зазначена у ньому заборгованість не була безспірною, оскільки виконавчий напис оскаржується позивачем, а також те, що нотаріусом при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису застосовано нечинні на той момент норми, які регулюють вчинення виконавчих написів по кредитних договорах, суд приходить до висновку, що спірний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, а позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат, то суд зазначає наступне: Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Системний аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що факт понесення стороною судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, зокрема на підставі договору про надання правничої допомоги та відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг (виконаних робіт) та їх вартості. Також, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Відповідачем було подано до суду заперечення щодо суми витрат на правову допомогу, в яких відповідач вказує, що [PERSON] здійснив витрати, які відповідно до вимог ЦПК України не можуть бути відшкодовані як витрати на правову допомогу, мова йде про витрати на надання адвокатом консультацій, аналіз та узагальнення практики Верховного Суду, оформлення (друк, посвідчення копій), подання позовної заяви, складення та оформлення адвокатського запиту. Згідно із пунктами 2, 4, 6 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо. За надання таких видів правової допомоги адвокат отримує оплату у вигляді гонорару. Отже, надаючи [PERSON] правову допомогу, серед іншого також й інші види правової допомоги, Адвокатське бюро «Калінін і Партнери» надавало таку допомогу у повній відповідності із вимогами Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та Цивільного процесуального кодексу України. Умовами договору № б/н/21 від 28.12.2021 про надання професійної правничої (правової) допомоги встановлено розмір таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Із наданого акту виконаних робіт від 28.01.2022 вбачається перелік видів наданої правової допомоги, кількість витраченого адвокатом часу на відповідну дію, а також наведено вартість кожної послуги, наданої адвокатом. Вартість послуг визначена відповідно до Рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару (винагороди), затверджених Рішенням засновника Адвокатського бюро «Калінін і Партнери» № 3/2018 від 17.07.2018. Відповідно до меморіального ордеру № @2PL902272 від 04.01.2022 [PERSON] перераховано суму адвокатського гонорару, що посвідчує їх фактичне понесення позивачем. Враховуючи наведене, суд вважає, що всі витрати на правову допомогу позивача є документально підтвердженими. Також суд не приймає посилань відповідача на те, що не всі види послуг, наданих [PERSON] адвокатом належать до правової допомоги та не можуть бути відшкодовані у розумінні процесуальних норм. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що витрати позивача на правову допомогу в заявленому розмірі підлягають стягненню за рахунок відповідача. Крім того, згідно квитанцій від 13.01.2022 позивачем [PERSON] сплачено судовий збір в сумі 992,40 грн. та 496,20 грн. за подання до суду позовної заяви та заяви про забезпечення позову, що також підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved