Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-01 00:00:00

25 червня 2021 року Позивач [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом до [PERSON] , [PERSON] , з участю третіх осіб: приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Шафрана Романа Івановича, [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. Прпосила скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру в [ADDRESS] за гр. [PERSON] , яка проведена приватним нотаріусом Львівськогоміського нотаріального округу Шафрана Р.І. на підставі іпотечного договору від 12.09.2017 р. № 4304, рішення про державну реєстрацію від 13.10.2020 № 54555785; запис про право власності № 38640225. Витребувати від [PERSON] ( [INFO] РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] РНОКПП [NUMBER] ) квартиру в [ADDRESS] , реєстраційний номер нерухомого майна у державному реєстрі речових прав 1168142446101 (а.с.3-7)/ Стислий виклад позицій сторін. Обґрунтування позивача. 12 вересня 2017 року в м. Львів між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено договір позики, за умовами якого позикодавець надав, а позичальник отримав у строкове користування грошові кошти в сумі 207 504 грн., що на момент отримання позики за курсом купівлі ЄВРО становило еквівалент 6600 ЄВРО. Договір позики посвідчено нотаріально приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шафран Р.І. за № 4303. Згідно з умовами договору строк повернення позики не пізніше 12 вересня 2019 року. У забезпечення виконання грошового зобов`язання між [PERSON] (іпотекодержатель) та [PERSON] (іпотекодавець) 12 вересня 2017 року було укладено договір іпотеки, за умовами якого в іпотеку передано квартиру в [ADDRESS] . 28 серпня 2020 року [PERSON] направив на адресу [PERSON] вимогу, в якій зазначив що розмір боргу за договором позики становить 1 620 151, 50 грн., що еквівалентно 49170 євро та попередив, що у випадку несплати такої суми буде звернуто стягнення на квартиру шляхом її набуття у власність. 10 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шафран Р.І. проведено державну реєстрацію права власності на квартиру в [ADDRESS] за відповідачем-1. 08 лютого 2021 року [PERSON] продав, а [PERSON] набула у власність за договором купівлі-продажу квартиру в [ADDRESS] за ціною 780 000 грн. З цього договору вбачається, що право власності на квартиру продавцю [PERSON] належить на підставі договору іпотеки від 12.09.2017 за № 4304. 06 травня 2021 року [PERSON] продала, а [PERSON] набула у власність за договором купівлі-продажу квартиру в [ADDRESS] за ціною 768 000 грн. Позивач стверджує, що з доданої до справи копії вимоги від 28.08.2020, яка адресована приватному нотаріусу Шафран Р.І. не вбачається, що вона була направлена саме позивачці і остання таку отримувала. Позивач вважає, що нотаріус, який проводив державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна порушив вимоги ЗУ «Про іпотеку» та норми ЦК України, приймаючи рішення про перехід права власності на квартиру від позивача до відповідача-1. Окрім того Позивач вказує, що звертаючи стягнення на предмет іпотеки відповідач не мав у своєму розпорядженні висновку про ринкову вартість предмета іпотеки. У вимозі про вартість нерухомого майна, за якою набуватиметься квартира у власність нічого не зазначено. Позивачка не погоджується з розміром заборгованості в сумі 1620151,50 грн., що еквівалентно 49170 євро, який зазначено відповідачем-1. Позивач вважає, що даний розмір боргу не визнає і сам відповідач [PERSON] , який у січні 2021 року звернувся до суду з позовом про стягнення з позивачки на його користь заборгованість за договором позики в сумі 220 480.92 грн. До суми боргу включено тіло позики. Проте у розрахунку заборгованості зазначено, що позичальник оплатив тіло позики в сумі 4950 євро. Залишок боргу становив 1650 євро. Відповідач-1, на думку позивача у незаконний спосіб повідомляючи нотаріусу невірну суму заборгованості без дотримання процедури позасудового звернення стягнення заволодів квартирою. Щодо незаконності нарахування боргу в сумі 1620151,5 грн., що еквівалентно 49170 ЄВРО. Позивач зазначає, що Розрахунок заборгованості проведено у порушення умов договору позики. Позивачка не погоджується з моментом обрахунку заборгованості саме з 12.08.2018. Вказаний розрахунок складено відповідачем-1 у довільній формі без будь-яких на те підстав. Як зазначено у п. 1.2 договору позики, предметом позики є грошові кошти в сумі 207 504.00 грн. Тобто сторони чітко визнали, що позика була надана у гривні. Проте сторони визначили еквівалент суми позики до євро, яке на той момент за курсом продажу встановленого AT «Укрексімбанк» 6600 євро. П. 1.3 сторони передбачили, що позичальник зобов`язаний повернути 6600 євро у гривневому еквіваленті на момент повернення по комерційному курсу євро, який встановлений AT «Укрексімбанк». Позивач вважає, якщо предметом позики були грошові кошти виражені в національній валюті, то розрахунок заборгованості повинен був визначатися у гривнях, а не євро як помилково зробив відповідач-1. Таким чином базовою сумою розрахунку заборгованості по пені, на думку позивача повинна була бути сума 207 504 грн., а не 6600 євро. А тому відповідач-1 незаконно нарахував платежів на суму понад 48 000 євро, які включив до складу грошового зобов`язання, у зв`язку з чим протиправно заволодів квартирою. Крім того позивач зазначає, що доказів безготівкових розрахунків за придбане майно - квартиру сторонами не надано. Вказана обставина, на думку позивача свідчить, що сторони не здійснювали розрахунки за договором купівлі-продажу, а уклади ряд правочинів, спрямованих на створення перешкод позивачці у поверненні її майна. На підставі вищевказаних доказів та обставин позивачка витребовує з чужого незаконного володіння [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Позивачка зазначила, що проживає і продовжує проживати у квартирі по [ADDRESS] . У лютому 2021 року подала позов до Шевченківського районного суду про визнання недійснеим договору позики. Нові власники не перебували та не мають до неї безперешкодного доступу, проте вчиняють дії з метою її відчуження на користь третіх осіб. Дії пов`язані переоформленням квартири розцінює як навмисні дії відповідачів пов`язані з заволодінням квартирою (а.с.3-7). Обґрунтування заперечень відповідачів. 25 серпня 2021 року уповноваженим представником відповідача-1 адвокатом Богомазовою І.О. подано суду письмовий відзив на позовну заяву. У відзиві заперечила позовні вимоги зазначивши наступне. Спірне майно, а саме, квартира за адресою, [ADDRESS] набуте відповідачем-1 у власність та згодом відчужене у встановленому законом порядку. Так, 12.09.2017 між [PERSON] (позикодавцем) та позивачем (позичальником) було укладено Договір позики № 4303, предметом якого були грошові кошти в сумі 207504,00 грн., що на момент укладення договору становило еквівалент 6600 євро, згідно комерційного курсу продажу AT «Укрексімбанк». Позика надавалась [PERSON] до 12.09.2019. Таким чином, позивач зобов`язувалась повернути гривневий еквівалент 6600 євро згідно комерційного курсу продажу AT «Укрексімбанк» у встановлений термін. Виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором було забезпечене іпотечним договором № 4304 від 12.09.2017, предметом якого була спірна квартира. На момент укладення вказаних договорів [PERSON] була одноособовим власником спірного майна. [PERSON] не в повному обсязі виконала свої зобов`язання за договором позики від 12.09.2017, відтак, [PERSON] набув права звернення стягнення на спірну квартиру, та, як наслідок, право власності на неї. Згідно п. 5.1 іпотечного договору від 12.09.2017: «Сторони дійшли згоди, що іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі настання однієї з наступних обставин: а) у разі невиконання або неналежного виконання позичальником умов договору основного зобов`язання договору позики, в тому числі: 1) в момент настання будь-якого строку/терміну виконання умов договору основного зобов`язання, забезпеченого іпотекою, хоча б одна з таких умов не буде виконана; 2)невиконання або неналежного виконання [позичальником] будь-яких інших умов [договору основного зобов`язання ...» У свою чергу, договір позики від 12.09.2017 містить порядок та термін повернення позики (п. 2.2), які позивачем дотримані не були, що і призвело до неповного виконання умов договору позики. Пункт 4.8 договору позики від 12.09.2017 вказує, що «право на звернення стягнення за рахунок заставленого майна виникає у позикодавця з моменту першого порушення позичальником оплати заданим договором.» Отже, на думку сторони відповідача [PERSON] останній правомірно набув спірне майно у власність. Щодо доводів позивача [PERSON] про те, що вимога не була їй направлена і таку вона не отримала, стороною відповідача зазначається, що такі не відповідає дійсності, оскільки позивач зазначає, що 26 серпня 2020 року [PERSON] направив на її адресу вимогу, де зазначений розмір боргу за договором позики становить 1620151,60 грн., що еквівалентно 49170 євро, попередив, що у випадку несплати такої суми буде звернуто стягнення на квартиру шляхом її набуття у власність або шляхом продажу третім особам. Таким чином, як зазначено у відзиві, позовна заява місить два взаємовиключні твердження щодо факту надсилання відповідачем-1 позивачу такої вимоги. Відповідачем зазначено, що Сторони іпотечного договору домовились про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання (п. 6.1.2). У зв`язку з тим, що позивач не повернула відповідачеві-1 зазначену суму позики, 28.08.2020 останній ініціював надсилання [PERSON] листа з вимогою щодо повернення нею заборгованості за Договором позики. Вказаний лист містив також намір [PERSON] задовольнити свою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки або його продажу, відповідно до Іпотечного договору у разі непогашення позичальником заборгованості протягом 30 днів з моменту одержання цього листа. Стороною відповідача-1 вказується, що [PERSON] не наведено жодних доказів на підтвердження своєї позиції, окрім твердження про те, що вона нібито не отримувала письмову вимогу [PERSON] , передану приватним нотаріусом Шафраном Р.І., яке не може братись до уваги як таке, що не відповідає дійсності, оскільки воно ґрунтується на суперечливих аргументах позивача. Також на думку сторони відповідача-1 твердження позивача щодо оцінки майна не відповідає дійсності, оскільки перед укладенням договору позики та іпотечного договору з відповідачем-1 саме вона ініціювала незалежну оцінку спірного майна від 12.09.2017. Так, відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону України «Про іпотеку», вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб`єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором. Зокрема, як зазначає відповідач, у п. 1.5 іпотечного договору від 12.09.2017 вказано, що за домовленістю сторін заставна вартість предмету іпотеки, з врахуванням висновку суб`єкта оціночної діяльності від 12.09.2017 - товариства з обмеженою відповідальністю «Метр-Експерт Плюс», становить 410000 гривень. Таким чином відповідач-1 доводить, що була відома оціночна вартість спірного майна, проти якої позивач не заперечувала. Щодо розміру заборгованості позивача перед відповідачем-1, останній у відзиві вказує, що такий розрахований з огляду на положення договору позики від 12.09.2017. Згідно п. 4.3 вказано, що у разі порушення позичальником строків оплати, передбачених п. 2.2. даного договору, він зобов`язаний сплатити позикодавцю пеню в розмірі 3% від загальної суми позики, визначеної в п. 1.2. даного договору, за кожен день протермінування», а п. 4.4 встановлює, що у разі протермінування плати згідно умов даного договору більше як на 2 (два) місяці позичальник, окрім пені, вказаної в п. 4.3. даного договору, оплачує позикодавцю штраф в розмірі 50000,00 грн. (п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок)». Відповідач-1 вважає, що такий грунтується на взаємній домовленості між ним та позивачем. Крім того відповідач зазначає, що сторони домовились про те, що сума коштів, яка підлягала поверненню, була пов`язана із комерційним курсом євро до гривні, у зв`язку з чим вона могла змінюватись відповідно до коливань такого курсу. Отже, хоча поверненню підлягав гривневий еквівалент суми, однак його розрахунок проводився з огляду на курс євро. Відповідач-1 вважає доводи позивача є суперечливими та не грунтуються на нормах чинного законодавства, та на договорі між позивачем та відповідачсм-1. Відтак, позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] є таким, що не відповідає закону, та безпідставним. Так, позиція позивача є невизначеною, суперечливою, оскільки різні твердження позовної заяви спростовуються одні одними. Отже, такий позов, на думку відповідача не може підлягати задоволенню. (а.с.102-108) 16 вересня 2021 року відповідач-2 [PERSON] подала сулу письмовий відзив на позовну заяву, згідно якого правова позиція заперечень вимог позивача обгрунтовується наступними доводами. 12.09.2017 між відповідачем [PERSON] (позикодавець) і позивачем [PERSON] (позичальник) укладено договір позики. 12.09.2017 на підставі договору позики, між відповідачем [PERSON] іпотекодержатель і позивачем [PERSON] (іпотекодавець) укладено договір Іпотеки. Забезпеченням по договору іпотеки являлась квартира [ADDRESS] . 10.10.2020 приватним нотаріусом Шафран Р. І. зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , на підставі договору Іпотеки, у зв`язку із неповерненням боргу. 08.02.2021 між відповідачем [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сворень P.O. та зареєстровано в реєстрі за № 137. 09.03.2021 [PERSON] подано позов до суду про стягнення з [PERSON] заборгованості по договору позики. 06.05.2021 між [PERSON] (продавець) та відповідачем [PERSON] (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Косаняк С. С. та зареєстровано в реєстрі за № 282. Твердження позивача про не здійснення розрахунку за договором купівлі-продажу від 06.05.2021, є, на думку відповідача-2 надуманим та таким, що не відповідає фактичним обставинам. Відповідно до п. 5 вищевказаного договору купівлі-продажу [PERSON] та [PERSON] продаж вищевказаної квартири вчинено за 468 000,00, які повністю оплачені Представником Покупця, продавцю до підписання цього договору. Відповідач -2 вважає доводи позивача про те, що не здійснювалась передача грошей за договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 06,05.2021, безпідставними. Як зазначає у відзиві Відповідач-2, Позивач не оспорює договір купівлі-продажу, який був укладений між [PERSON] та [PERSON] , проте ставить вимогу про витребування з володіння, яка є «наслідковою» від вимоги про скасування реєстрації права власності. [PERSON] вказує, що набула право власності на квартиру за адресою, [ADDRESS] у законному порядку. На підставі наведеного просила відмовити у задоволенні позову. (а.с.133-138) Пояснення третіх осіб у справі. Треті особи у справі, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Шафран Роман Іванович та [PERSON] письмові пояснення по суті позову до суду не подавали. На виконання вимог суду згідно ухвали про витребування доказів від 24.09.2021 приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Шафран Роман Іванович надав належним чином завірену копію договору іпотеки від 12.09.2017 за реєстровим №4304 та усі документи, на підставі яких 10.10.2020 зареєстровано право власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] (а.с.185-201). Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 29 червня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 29 червня 2021 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову. Накладено арешт із забороною відчуження у будь-який спосіб на квартиру [ADDRESS] , яка є власністю відповідача [PERSON] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 03 серпня 2021 року задоволено заяву представника позивача та призначено підготовче засідання у режимі відеоконференції. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 25 серпня 2021 року задоволено заяву представника позивача, призначено підготовче засідання у режимі відеоконференції та продовжено строк проведення підготовчого провадженя. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 24 вересня 2021 року у задоволенні заяви представника позивача про залучення до участі у справі третьої особи відмовлено. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 24 вересня 2021 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів. Витребувано від приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Шафран Р.І. (м. Львів, вул. Замарстинівська, 1) належним чином завірені копії договору іпотеки від 12.09.2017 року за реєстровим номером 4304 та усі документи на підставі яких 10.10.2020 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шафран Р.І. зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна (квартиру), яка розташована за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 24 вересня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 27 вересня 2021 року виправлено описку, допущену у резолютивній частині ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 24 вересня 2021 року, якою у задоволенні заяви представника позивача [PERSON] від 10.07.2021 року про залучення до участі у справі третьої особи, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] відмовлено. Фактичні обставини встановлені судом, зміст спірних правовідносин, оцінка доказів, норми права, що застосовані судом при розгляді спірних правовідносин та висновки суду. У судовому засіданні Позивач [PERSON] та її уповноважений представник адвокат Шпуганич В.П. надали пояснення, що аналогічні викладеному в позовній заяві, просили позов задовольнити. Уповноважений представник відповідача [PERSON] , адвокат Богомазова І.О., у судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог з аналогічних підстав, що зазначені у відзиві, просила відмовити у його задоволенні. У судовому засіданні уповноважений представник відповідача [PERSON] , адвокат Копитчак Є.І. проти позовних вимог заперечив, в обґрунтування заперечень навів доводи, що тотожні до викладеного у відзиві на позов. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Інші сторони у судовий розгляд не з`явились. У судовому засіданні, перевіркою доводів сторін і обставин справи та дослідженням письмових доказів встановлено наступне. Даний позов виник із приводу майнових прав щодо нерухомого майна і його витребування шляхом віндикаціїї. Відповідно до вимог ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. За змістом ст. ст. 11, 15 ЦК України, цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Згідно зі статтею 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, установлених договором або актом цивільного законодавства. Частиною 2 статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, а також визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Матеріалами справи підтверджено, що 12.09.2017 між відповідачем [PERSON] (позикодавець) і позивачем [PERSON] (позичальник) укладено договір позики (а.с.12-13). 12.09.2017 на підставі договору позики, між відповідачем [PERSON] іпотекодержатель і позивачем [PERSON] (іпотекодавець) укладено договір Іпотеки. Забезпеченням по договору іпотеки являлась квартира [ADDRESS] (а.с.14-19). 28. 08. 2020 [PERSON] направив на адресу [PERSON] вимогу, в якій зазначив, що розмір боргу за договором позики становить 1 620 151, 50 грн., що еквівалентно 49170 євро та попередив, що у випадку несплати такої суми буде звернуто стягнення на квартиру шляхом її набуття у власність (а.с.20). 10.10.2020 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шафран Р. І. зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , на підставі договору Іпотеки, у зв`язку із неповерненням боргу (а.с.185-201). 08.02.2021 між відповідачем [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сворень P.O. та зареєстровано в реєстрі за № 137 (а.с.25-26). 09.03.2021 [PERSON] подано позов до суду про стягнення з [PERSON] заборгованості по договору позики (а.с.22-23). 06.05.2021 між [PERSON] (продавець) та відповідачем [PERSON] (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Косаняк С. С. та зареєстровано в реєстрі за № 282 (27-28). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно вимог ст. ст. 387 та 388 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Можливість і порядок звернення стягнення на предмет іпотеки передбачені, у тому числі, й статтями 35-37 Закону № 898-IV. Зокрема, частиною першою статті 35 Закону № 898-IV (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотеко держателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. За змістом статті 36 Закону № 898-IV (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Частиною третьою статті 37 Закону № 898-IV (у редакції, чинній на момент укладення договорів іпотеки та наступної іпотеки) визначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Чинним законодавством передбачений порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки, як шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса (у примусовому порядку), так і позасудове (добровільне) врегулювання згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, зокрема й шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки. Висновками Великої палати Верховного Суду викладені у Постанові від 29 вересня 2020 року у Постанові № 757/13243/17, провадження № 14- 711 цс 19 щодо вимоги Іпотекодержателя викладено наступне. За змістом частини першої статті 33 та частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону України "Про іпотеку". Умови договору іпотеки та вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» пов`язують можливість задоволення вимог кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки з дотриманням іпотекодержателем процедури належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання, п. 53 Постанови). Належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (п. 54 Постанови). У цій справі № 757/13243/17. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також слід вважати також таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання. Частиною першою статті 2 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до частини третьої статті 10 цього Закону визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. Частиною першої статті 10 Закону № 1952-ІV визначено, що державним реєстратором є, окрім інших, нотаріус. Згідно з частиною першої статті 11 Закону № 1952-IV, державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. За змістом статті 18 Закону № 1952-1V перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Згідно з пунктом 57 Порядку № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. Відповідно до пункту 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону № 1952- IV та статті 37 Закону № 898-IV порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. Так, у судовому розгляді встановлено, що 12.09.2017 між [PERSON] (позикодавцем) та позивачем (позичальником) було укладено Договір позики № 4303, предметом якого були грошові кошти в сумі 207504,00 грн., що на момент укладення договору становило еквівалент 6600 євро, згідно комерційного курсу продажу AT «Укрексімбанк». Позика надавалась [PERSON] до 12.09.2019. Таким чином, позивач зобов`язувалась повернути гривневий еквівалент 6600 євро, згідно комерційного курсу продажу AT «Укрексімбанк» у встановлений термін. Виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором було забезпечене іпотечним договором № 4304 від 12.09.2017, предметом якого була спірна квартира. На момент укладення вказаних договорів позивач [PERSON] була одноособовим власником спірного майна. Так, 1/2 частка зазначеної квартири належала їй на праві власності за договором купівлі-продажу квартири (номер запису про право власності: 22294239) та 1/2 частка на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Третьою Львівською державною нотаріальною конторою 09.02.2017, за реєстровим № 2-55 (номер запису про право власності: 18931873). У зв`язку з неповним виконанням зобов`язання за договором позики від 12.09.2017 позичальником [PERSON] позикодавець [PERSON] набув, згідно договору іпотеки права звернення стягнення на спірну квартиру, та як наслідок право власності на неї. Згідно п. 5.1 іпотечного договору від 12.09.2017, Сторони дійшли згоди, що іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі настання однієї з наступних обставин: а) у разі невиконання або неналежного виконання позичальником умов договору основного зобов`язання договору позики, в тому числі в момент настання будь-якого строку/терміну виконання умов договору основного зобов`язання, забезпеченого іпотекою, хоча б одна з таких умов не буде виконана; невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких інших умов договору основного зобов`язання. Пунктом 2.2 договору позики від 12.09.2017 містить порядок та термін повернення позики. Позивачем визначених вимог дотримано не було. Пунктом 4.8 договору позики від 12.09.2017 передбачено право на звернення стягнення за рахунок заставленого майна, що виникає у позикодавця з моменту першого порушення позичальником оплати заданим договором. 26 серпня 2020 року відповідач [PERSON] направив на адресу позивача [PERSON] вимогу із зазначенням розміру боргу за договором позики, що становить 1620151,60 грн., що еквівалентно 49170 євро, попередив, що у випадку несплати такої суми буде звернуте стягнення на квартиру шляхом її набуття у власність або шляхом продажу третім особам. Така скерована приватним нотаріусом Шафраном Р.І. у порядку ст. 84 Закону України «Про нотаріат» (а.с.20). Судом встановлено, що Сторони вищевказаного іпотечного договору згідно п. 6.1.2 домовились про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону України «Про іпотеку», вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем та іпотеко держателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб`єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором. Згідно п. 1.5 іпотечного договору від 12.09.2017 вказано, що за домовленістю сторін заставна вартість предмету іпотеки, з врахуванням висновку суб`єкта оціночної діяльності від 12.09.2017 року - товариства з обмеженою відповідальністю «Метр-Експерт Плюс», становить 410000 гривень. Таким чином суд констатує, що сторонам була відома оціночна вартість спірного майна, і даних про те, що позивач проти такої заперечувала не здобуто. Розміру заборгованості позивача перед відповідачем-1 (а.с.21), розрахований на переконання суду з огляду на положення договору позики від 12.09.2017. Згідно п. 4.3 вказаного договору у разі порушення позичальником строків оплати, передбачених п. 2.2. даного договору, він зобов`язаний сплатити позикодавцю пеню в розмірі 3% від загальної суми позики, визначеної в п. 1.2. даного договору, за кожен день протермінування», а п. 4.4 встановлює, що у разі протермінування плати згідно умов даного договору більше як на 2 (два) місяці позичальник, окрім пені, вказаної в п. 4.3. даного договору, оплачує позикодавцю штраф в розмірі 50000,00 грн. (п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок)». Крім того суд приймає доводи відповідача, що між сторонами було досягнуто домовленості про те, що сума коштів, яка підлягала поверненню пов`язана із комерційним курсом євро до гривні, у зв`язку з чим вона могла змінюватись відповідно до коливань такого курсу. Отже, хоча поверненню підлягав гривневий еквівалент суми, однак його розрахунок проводився з огляду на курс євро. Постановою Великої палати ВС від 29.09.2020 у справі № 757/13243/17 (с. З абз. 6, 7), зазначено, зокрема, наступне: «Згідно із частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержателіь надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У ньому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов 'язання у не менш німе тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодерлеателя залишається без задоволення, іпотекодерзісатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом, позасудового врегулювання на підставі договору. Отже, за змістом частини першої статті 33 та частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення па предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. А лише якщо останнє, не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Умови договору іпотеки та вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» пов`язують можливість задоволення вимог кредитора про звернення стягнення па предмет іпотеки з дотриманням іпотекодержателем процедури належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання. Належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року№ 270. В разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція населеного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку. За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не набуває права звернення стягнення па предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Таким чином, недотримання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо налеленого надсилання іпотекодавцю та борленику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов 'язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя. При цьому метою повідомлення, іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання. У цьому випадку боржник та іпотекодавець зосереджений в одній особі. Вимога іпотекодержателя була передана іпотекодавцю приватним нотаріусом у належний строк, що відповідає приписам чинного законодавства. Презумпція належного повідомлення іпотекодержателя не була спростована останнім у встановленому законом порядку. Вважаю, що наведена правова позиція, навпаки, свідчить на користь відповідача-1 та підтверджує правомірність набуття ним спірного майна у власність у зв`язку з відсутністю порушень порядку позасудового врегулювання. Таким чином, дії [PERSON] відповідають чинному законодавству та практиці його застосування. Відтак, суд вважає, що відповідач [PERSON] не порушив порядку позасудового врегулювання на підставі іпотечного договору між ним та позивачем від 12.09.2017 та правомірно набув спірне майно у власність. За ч. 2 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У Розділі 6 іпотечного договору від 12.09.2017 міститься застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що узгоджується з положеннями чинного законодавства. Суду не подано належних та допустимих доказів, що дали б підстави стверджувати, що приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шафраном Р.І. допущено порушення приписів чинного законодавства під час реєстрації права власності відповідача [PERSON] на спірне майно. Суду доведено, що перед укладенням договору позики та іпотечного договору з відповідачем-1 позивач ініціювала незалежну оцінку спірного майна від 12.09.2017. Відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону України «Про іпотеку», вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем та іпотеко держателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб`єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором». Згідно п. 1.5 іпотечного договору від 12.09.2017 вказано, що за домовленістю сторін заставна вартість предмету іпотеки, з врахуванням висновку суб`єкта оціночної діяльності від 12.09.2017 року - товариства з обмеженою відповідальністю «Метр-Експерт Плюс», становить 410000 гривень (чотириста десять тисяч гривень 00 копійок). 06.05.2021 року між [PERSON] (продавець) та відповідачем [PERSON] (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Косаняк С. С. та зареєстровано в реєстрі за № 282. Відповідно до п. 5 вищевказаного договору купівлі-продажу продаж вищевказаної квартири вчинено за 468 000,00 (сімсот шістдесят вісім, тисяч гривень 00 копійок), які повністю оплачені Представником Покупця, продавцю до підписання цього договору. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, суд вважає, що відповідач [PERSON] набула право власності на спірне майно - квартиру [ADDRESS] на законних підставах та порядку. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] у своїх показаннях вказали на обставини укладення спірних договорів, котрі не несуть інформаційного навантаження в розумінні належності і допустимості доказів, не підтверджують будь-яких фактів допущення порушень з боку відповідачів і слугували б підставою для висновку незаконності укладених договорів та обґрунтованості позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, надавши правову оцінку доводам та доказам сторін, суд дійшов висновку, що позов є безпідставний і задоволенню не підлягає. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Outcome: dismissed