Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-15 00:00:00

1. Зміст доводів пред`явленого позову. У вересні 2021 року ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» звернулося до суду з вказаним позовом. В обґрунтування вимог зазначили, що 7 серпня 2008 року між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 180/П/43/2008-840. В забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором між Банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 07.08.2008 року, відповідно до якого дві земельні ділянки площами по 0,2499 га з кадастровими номерами 3220886701:01:031:0151 та 3220866701:01:031:0150, які розташовані за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Сеньківка, було надано в забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором. Отримавши кредит позичальник не виконав своїх зобов`язань, внаслідок чого виникла заборгованість 209976,47 дол. США, що в еквіваленті станом на 21.04.2020 становить 5685616,87 грн. 21 квітня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ПАТ «КБ «Надра» було укладено Договір №GL3N415722 про відступлення права вимоги, згідно з яким Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників та заставодавців (іпотекодавців). На підставі цього договору ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» стало новим кредитором [PERSON] за кредитним договором № 45/П/43/2008-840 та новим іпотекодержателем за договором іпотеки. Позивач має намір скористатись правами кредитора та іпотекодержателя, наданими чинним законодавством та звернути стягнення на вищезазначене майно, що є предметом іпотеки. Однак, згідно з інформацією, отриманою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] 11 липня 2011 року на підставі постанови про накладення арешту № 52/55-3685 від 05.07.2011, СВ Оболонського РУГУ МВС в м. Києві на дві земельні ділянки зареєстровано обтяження. Тому ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» просить суд звільнити нерухоме майно (предмет іпотеки) з-під арешту та зняти заборону відчуження з нерухомого майна, належного на праві власності [PERSON] та перебуває в іпотеці позивача на підставі договору іпотеки від 07 серпня 2008 року шляхом виключення із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень записів про обтяження, а саме: реєстраційний номер обтяження 11372850, зареєстрований 11 липня 2011 року, щодо нерухомого майна, а саме: земельної ділянки сільськогосподарського призначення, що знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Сеньківка, кадастровий номер: 3220886701:01:031:0151; реєстраційний номер обтяження 11372780, зареєстрований 11 липня 2011 року, щодо нерухомого майна, а саме: земельної ділянки сільськогосподарського призначення, що знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, Сеньківка, кадастровий номер: 3220886701:01:031:0150; стягнути з відповідача понесені судові витрати. 2. Інформація про рух цивільної справи. Ставлення учасників судового процесу до пред`явленого позову. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2021 року справа була прийнята до провадження та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.41). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 17 грудня 2021 року (а.с.92-93) та від 12 квітня 2022 року (а.с.112-113) було витребувано в Оболонському управлінні поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві інформацію щодо кримінальної справи в рамках якої було накладено арешт на майно [PERSON] ; інформацію про закінчення кримінального провадження в рамках якого було накладено арешт на майно; інформацію щодо винесення СВ Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві постанови про накладення арешту на земельні ділянки. Представник позивача Лукаш О.А. направив на адресу суду заяви, в яких зазначив, що до заяви надані всі необхідні документи та пояснення для розгляду заяви та просив розгляд справи проводити без його участі, позов задовольнити (а.с.47, 89, 100). Відповідач не з`явилась у судове засідання, була неодноразово повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. Оболонське УП ГУНП у м.Києві було повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи, заяв та клопотань не направляв. 3. Виклад обставин, встановлених судом. 7 серпня 2008 року ВАТ КБ «Надра» уклав з [PERSON] кредитний договір №180/П/43/2008-840 (а.с.21-24), за яким ВАТ КБ «Надра» зобов`язався надати кредит в розмірі 167314 гривень 00 копійок, а відповідач зобов`язався щомісячно до 6 серпня 2028 року повертати кредит по частинам та сплачувати проценти за користування ним. У випадку неналежного виконання цих грошових зобов`язань [PERSON] зобов`язалася сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. У той же день ВАТ КБ «Надра» уклав з відповідачем договір іпотеки (а.с.17-20), за яким із метою забезпечення належного виконання грошових зобов`язань за кредитним договором №180/П/43/2008-840 від 7 серпня 2008 року [PERSON] передала в іпотеку земельні ділянки площею по 0,2499 га з кадастровими номерами 3220866701:01:031:0150 та 3220886701:01:031:0151 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташовані в [ADDRESS]. 21 квітня 2020 року ПАТ «КБ «Надра» уклав з ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» договір про відступлення права вимоги №GL3N415722 (а.с.9-10), за яким ПАТ «КБ «Надра» відступив ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №180/П/43/2008-840 та договором іпотеки від 7 серпня 2008 року. Ці обставини підтверджуються витягом з реєстру договорів, права вимоги за якими були відступлені позивачу (а.с.11). 4. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. Частиною першою статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 03.06.2016 № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. За наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 КПК України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок. При цьому згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 766/21865/17 спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном. Відповідно до статті 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення слідчим арешту на майно позивача, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт підлягав скасуванню органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Після припинення кримінальної справи (в тому числі у зв`язку зі скасуванням постанови про її порушення, винесеної за процедурою КПК України 1960 року) відповідне втручання у право власності фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Такі правомірні очікування ґрунтуються на закріпленому у статті 3 Конституції України, статті 13 Конвенції головному обов`язку держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність, утверджувати й забезпечувати права і свободи та надавати людині ефективний засіб їх юридичного захисту. Після припинення кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. При цьому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами. Арешт майна у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном. Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України (в редакції від 03 жовтня 2017 року) можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено. Скасування арешту майна, накладеного слідчим у кримінальній справі, яку припинено, не пов`язане з оцінкою правомірності застосування органом досудового слідства такого заходу, а необхідність прийняття відповідного рішення є безспірною й безальтернативною з огляду на припинення кримінальних процесуальних правовідносин. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. 5. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Зі змісту інформаційних довідок із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №257421177 та №257421782 від 20 травня 2021 року (а.с.12-13, 14-15) вбачається, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна містяться записи про арешт нерухомого майна №11372780 та №11372850, об`єктами яких є земельні ділянки площею по 0,2499 га з кадастровими номерами 3220886701:01:031:0150 та 3220886701:01:031:0151 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташовані в [ADDRESS]. Зі змісту вказаних записів про обтяження вбачається, що арешт спірних земельних ділянок був накладений на підставі постанови слідчого СВ Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 5 липня 2011 року під час досудового розслідування кримінальної справи №52/55-3685. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» не подало жодного доказу на підтвердження того, що кримінальна справа №52/55-3685 була закрита на стадії досудового розслідування або був постановлений виправдувальний вирок у випадку передачі кримінальної справи до суду. Ці обставини свідчать про те, що позивач не довів того, що станом на день розгляду цивільної справи та ухвалення судового рішення потреба в арешті спірних земельних ділянок припинилась. У виконання п.4 ч.5 ст.12 ЦПК України суд неодноразово оголошував перерву у розгляді цивільної справи для того, щоб представник ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» мав можливість з`явитись у судове засідання та подати докази для усунення наведеного недоліку. Натомість, представник позивача неодноразово ухилявся від явки у судове засідання та не усунув допущений ним істотний недолік. Крім того, в матеріалах цивільної справи відсутні докази (копії платіжних або фінансових документів) на підтвердження того, що ВАТ КБ «Надра» надав відповідачу кредит в розмірі 167314 гривень 00 копійок, внаслідок чого у [PERSON] виник борг за кредитним договором №180/П/43/2008-840 від 7 серпня 2008 року. Разом з цим, відсутня копія рішення суду, що набрало законної сили, про звернення стягнення на земельні ділянки площею по 0,2499 га з кадастровими номерами 3220886701:01:031:0150 та 3220886701:01:031:0151 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташовані в [ADDRESS], в рахунок погашення боргу за вказаним кредитним договором. Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України представник позивача також не подав жодного доказу на підтвердження звернення стягнення на ці об`єкти нерухомого майна у позасудовому порядку, передбаченому ст.35-37 Закону України «Про іпотеку». Ці обставини свідчать про те, що пред`явлення ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» позову про зняття арешту з земельних ділянок до звернення стягнення на ці об`єкти нерухомого майна є передчасним. 6. Розподіл судових витрат. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Враховуючи, що підстави для задоволення позову відсутні, то судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, покладаються на позивача і не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed