Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-22 00:00:00

01.11.2021 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява\~Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову позивач зазначив, що на підставі укладеного договору №DNXRRX92700181 від 18.07.2007 року [PERSON] 18.09.2007 року отримала кредит у сумі 2998,80 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним та Банком Договір. Відповідач зобов`язався погашати кредит, сплачувати відсотки за користуванням ним у терміни та на умовах, що передбачені договором. Відповідач не виконує свої зобов`язання за договором, в зв`язку з чим станом на 13.10.2021 року утворилась заборгованість у розмірі 100350,54 грн., яка складається з: - заборгованості по відсоткам за користування кредитом 47124,86 грн.; - заборгованості по комісії за користування кредитом 845,64 грн.; - пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором 52380,04 грн. Позивач зазначає, що кредитор на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку суму заборгованості за кредитом, таким чином, заборгованість до стягнення становить 48167,08 грн, яка складається з наступного: - заборгованості по відсоткам за користування кредитом 47124,86 грн.; - заборгованості по комісії за користування кредитом 845,64 грн.; - пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором 196,58 грн. Ухвалою суду від 22.11.2021 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам встановлено строк на подання заяв по суті справи. Відповідачу надсилалась ухвала про відкриття провадження у справі та позовна заява з додатками до неї, однак до суду повернувся поштовий конверт, у зв`язку із неможливістю вручення відповідачу. Відповідно до вимог ст. ст.128, 272 ЦПК України, відповідач є таким, що належним чином повідомлений про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки, однак правом на подання відзиву, будь-якої письмової заяви або клопотання не скористався. Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи у межах наданих позивачем письмових доказів, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовом, банк зазначив, що між сторонами укладеного договір №DNXRRX92700181 від 18.07.2007 року, 18.09.2007 року відповідач отримала кредит у сумі 2998,80 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Кредитним договором, на думку позивача, є сукупність документів, що містять умови надання кредиту, а саме: заява позичальника від 18.07.2007 року, витяг з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка». Відповідач, на думку позивача, неналежно виконує свої зобов`язання, і у неї перед позивачем, станом на 13.10.2021 року утворилась заборгованість у розмірі 100350,54 грн., яка складається з: - заборгованості по відсоткам за користування кредитом 47124,86 грн.; - заборгованості по комісії за користування кредитом 845,64 грн.; - пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором 52380,04 грн. Позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 48167,08 грн, яка складається з наступного: - заборгованості по відсоткам за користування кредитом 47124,86 грн.; - заборгованості по комісії за користування кредитом 845,64 грн.; - пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором 196,58 грн. На підтвердження укладення кредитного договору позивачем надана заява позичальника № DNXRRX92700181 від 18.07.2007 року, згідно якої [PERSON] виявила бажання отримувати послуги АТ КБ «ПриватБанк». До заяви позичальника позивач додав Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), розрахунок заборгованості за договором № DNXRRX92700181 від 18.07.2007 року, укладеного між Приват-Банком та клієнтом [PERSON] , копію паспорта громадянина України відповідача, виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, копію банківської ліцензії №22 від 05.10.2011, витяг із статуту Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк». Будь-яких інших документів суду не надано. У заяві позичальника зазначено, що відповідач погоджується з тим, що ця заява разом із Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), Тарифами складає між ним та банком кредитно-заставний договір, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. У заяві позичальника зазначено, що банк надає позичальнику строковий кредит у розмірі 2998,80 грн. строком на 12 місяців з 18.09.2007 по 18.09.2008 включно, з умовами сплати за користування Кредитом відсотків у розмірі 2,0 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 70,47 грн. та единоразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 499,80 грн. в обмін на зобов`язання Позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії зазначеній в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розтрочка») (СТАНДАРТ) (далі -«Умов») строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку, щомісячно в період сплати, за який приймається період з «14» по «20» число кожного місяця Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 354,52 грн. для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами. Згідно п.4.2 Умов про при порушенні Позичальником зобов`язань із погашення Кредиту, позичальник сплачує Банку відсотки за користування Кредитом в розмірі 16,41 % в місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом . До зазначеної заяви позичальника банк додав витяг з Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт). Доданий до позову витяг з Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) не засвідчений належним чином та не містить будь-яких позначок, які б вказували на ознайомлення відповідача із саме цими за змістом Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), що не може вважатися належним та допустимим доказом. Крім того, у анкеті позичальника не ідентифіковано, що Умови надання банківських послуг, додані до позову, є чинними на момент підписання відповідачем такої заяви і що саме з ними він був ознайомлений. Згідно з правовою позицією Верховного суду України сформованих у справі №6-16цс15 від 11.03.2015 року зазначається, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника. Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом України у постановах від 10 червня 2015 року у справі № 6-698цс15, від 01 липня 2015 року у справі №6-757цс15. Таким чином, доданий до позовної заяви витяг з Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) суд не приймає як належний та допустимий доказ існування між банком та відповідачем кредитних відносин із чітко визначеними істотними умовами договору. Відповідно до доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості загальний залишок заборгованості за наданим кредитом станом на 13.10.2021 року становить 100350,54 грн., яка складається з: - заборгованості по відсоткам за користування кредитом 47124,86 грн.; - заборгованості по комісії за користування кредитом 845,64 грн.; - пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором 52380,04 грн. Статтею 534 ЦК України визначено черговість погашення вимог за грошовим зобов`язанням, згідно якої у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; у третю чергу сплачується основна сума боргу. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про те, що наявність у відповідача заборгованості за відсотками, пенею та комісії можлива лише за наявності основної заборгованості за кредитом («тілом» кредиту), яка, згідно матеріалів справи складає 0,00 грн, тобто відсутня. Крім цього, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не є документом, який би відповідав вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Положення про організацію операційної діяльності в банках України, створений в односторонньому порядку без участі відповідача і тому не може бути визнаним як належним та допустимим доказом по справі. Зазначене узгоджується з позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі №161/16891/15ц. Позивачем не надано до суду первинні банківські документи - виписки по особовим рахунках про рух коштів відповідача. Отже, наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитом є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 3 ст. 12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Як передбачено ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Зважаючи, що позивачем є юридична особа банківська установа, яка має в своєму підпорядкуванні юридичний відділ, - зазначене вказує лише на те, що представники позивача були обізнані із нормами процесуального права, які регламентують принципи цивільного судочинства, в тому числі й такий принцип як змагальність сторін, за яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та диспозитивність цивільного судочинства, за яким суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; учасник справи розпоряджається своїми права щодо предмету спору на власний розсуд та знає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Внаслідок недоведеності факту наявності заборгованості, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», що спрямовані на захист права кредитора, задоволенню не підлягають, оскільки надані позивачем докази на обґрунтування своїх позовних вимог позбавляють суд можливості з`ясувати із якими саме тарифами погодився позичальник та перевірити обґрунтованість розрахунку заборгованості, через відсутність доказів. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, відшкодування судових витрат, понесених позивачем на сплату судового збору при поданні позову до суду, не здійснюється. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed