Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

У березні 2015 року позивач [PERSON] , яка також діяла в інтересах неповнолітньої [PERSON] , звернулась до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Північтранс», яке у подальшому перейменовано у Товариство з обмеженою відповідальністю «Північ транс», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, в рамках кримінального провадження № 212/497/15-к відносно [PERSON] за ч. 3 ст. 286 КК України. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року вирок Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 вересня 2018 року в частині вирішення цивільного позову скасовано та направлено матеріали провадження в цій частині на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. В грудні 2019 року позивачами [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку із набуттям останньою повної цивільної дієздатності, до суду подано уточнені позовні заяви, в яких просили стягнути з ПАТ «Північтранс» завдану кримінальним правопорушенням моральну шкоду в розмірі 2 000 000,00 грн. кожній. Також, позивач [PERSON] просила стягнути з відповідача ПАТ «Північтранс» завдану матеріальну шкоду в розмірі 160 000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вироком Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 вересня 2018 року у справі № 212/497/15-к, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, за те, що він 16.10.2014 року приблизно о 10:45 годині по вул. Ногіна в м. Кривий Ріг, з боку вул. Електрична в напрямку вул. 20-го Партз`їзду, керуючи автобусом Mercedes-Benz 310D, реєстраційний номер [NUMBER] , належний перевізнику ПАТ «Північ транс», рухався зі швидкістю від 70 до 90 км/год. Не витримавши безпечної швидкості руху та не впоравшись з керуванням, [PERSON] допустив виїзд транспортного засобу на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автобусом Mercedes-Benz 313CDI, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку, від чого автобус Mercedes-Benz 310D під керуванням [PERSON] виїхав за межі проїзної частини дороги, де скоїв наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] та пасажир автобусу [PERSON] загинули на місці. Згідно висновку судово-медичного експерта № 1960 від 22.10.2014 року, смерть потерпілої [PERSON] настала від сполученої травми тулубу, яка супроводжувалась переломами кісток тулубу з ушкодженням внутрішніх органів і ускладнилася розвитком шоку. За фактом дорожньо - транспортної пригоди відносно [PERSON] було відкрито кримінальне провадження за № 12014040000000686 від 16.10.2014 року за ч. 3 ст.286 КК України. На підставі постанови слідчого позивачів [PERSON] та [PERSON] було залучено до кримінального провадження як представників потерпілої від злочину [PERSON] , яка була їх матір`ю. Позивачами зазначено, що внаслідок смерті матері через неправомірні дії [PERSON] , їм було завдано немайнових витрат, спричинених моральними стражданнями, які позначили негативні зміни у їхньому житті, також вони перенесли значний душевний та психологічний біль, пережили емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, обурення, приниженої гідності, тривоги страху за своє подальше життя без рідної мами. Позивачка [PERSON] зазначила, що їй було завдано майнової шкоди на суму 160 000,00 гривень, яка складається із: купівлі та установки пам`ятника за ціною 149 794,88 грн., транспортних розходів на суму 3 120,61 грн. та розбитого планшету матері на суму 7 084,51 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2019 року справа була передана у провадження судді Козлова Ю.В., який ухвалою суду від 28 жовтня 2019 року прийняв справу до розгляду у загальному позовному провадженні та призначив підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 03 грудня 2019 року цивільну справі № 212/9076/19, 2/212/3300/19 за позовом [PERSON] , [PERSON] до ПАТ «Північ транс» та цивільну справі № 212/9073/19, 2/212/3298/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , ПАТ «Північ транс», Криворізької філії ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, було об`єднано в одне провадження та присвоєно № 212/9076/19, 2/212/3300/19. Ухвалою суду від 09 квітня 2020 року було задоволено клопотання представника відповідача та відкладено підготовче судове засідання у справі. 07 лютого 2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовні заяви, в якому представник відповідача ПАТ «Північ транс» просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] в повному обсязі та залучити до початку розгляду справи по суті у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО». В обґрунтування зазначає, що вимоги позивачів не підлягають задоволенню, оскільки вони повинні були спочатку звернутись до ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» для отримання відшкодування у межах страхового ліміту полісу, і лише у разі недостатності страхової суми - до завдавача шкоди. Оскільки позивачами не надано доказів звернення до страховика, тому пред`явлення будь-яких вимог до ПАТ «Північ транс» вважає неналежним способом захисту порушених прав. Ухвалою суду від 16 квітня 2021 року було задоволено клопотання представника відповідача та відкладено підготовче судове засідання у справі. З метою недопущення порушення вимог ст. 210 ЦПК України, ухвалою суду від 13 серпня 2021 року матеріали цивільної справи № 212/9076/19, 2/212/3/21 було роз`єднано в окремі провадження. Матеріали справи за позовом [PERSON] та [PERSON] до ПАТ «Північ транс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, було виділено в самостійне провадження № 212/9076/19, 2/212/3/21. На підставі Розпорядження керівника апарату суду № 179 від 24.09.2021 року, у зв`язку із закінченням повноважень судді Козлова Ю.В. було призначено повторний автоматизований розподіл даної справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.09.2021 року, справа передана у провадження судді Борис О.Н., яка ухвалою від 29 вересня 2021 року прийняла справу до свого провадження та призначила до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 16 листопада 2021 року було задоволено клопотання представника відповідача ПАТ «Північ транс» та залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Моторне (транспортне) страхове бюро України. 10 грудня 2021 року до суду від представника Моторно (транспортного) страхового бюро України надійшли письмові пояснення, в яких зазначається, що водій [PERSON] є працівником ПАТ «Північ транс», тому матеріальна та моральна шкода, завдана вчиненням кримінального правопорушення, повинна відшкодовуватися ПАТ «Північ транс», яке є роботодавцем та належним відповідачем у справі. Також, просить суд проводити розгляд справи без участі Моторно (транспортного) страхового бюро України та його представника. Ухвалою суду від 14 січня 2022 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивачів - адвокат Залюбовський В.В. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Додатково зазначила, що з моменту смерті матері, вона та її сестра стали сиротами, оскільки їхній батько помер від захворювання незадовго до подій ДТП. У зв`язку з відсутністю родичів піклування над малолітньою сестрою оформила вона та виконувала обов`язки піклувальника до досягнення повноліття сестрою. З моменту ДТП з кожним днем вона все більше відчуває душевний біль, адже матері не стало зовсім в юному віці, і все це завдає їй моральних страждань. Вона разом з сестрою втратили найдорожчу людину, безповоротність втрати якої відчувається кожну секунду життя. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та доводи сестри [PERSON] , адже вона втратила матір у малолітньому віці, була позбавлена материнського піклування. З моменту ДТП і до сьогоднішнього дня відчуває біль найбільшої втрати у житті. Представник відповідача ТОВ «Північ транс» - адвокат Суботін Г.Г. позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Моторне (транспортне) страхове бюро України до суду не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. У своїй заяві, яка надійшла до суду раніше, просив проводити розгляд справи без його участі. Суд, заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Згідно абз. 10 п. 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що вироком Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 вересня 2018 року у справі № 212/497/15-к [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11.09.2019 року вирок суду скасовано в частині вирішення цивільного позову, матеріали провадження в цій частині направлено до суду на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства, в іншій частині вирок залишено без змін. За змістом вироку, 16.10.2014 року, приблизно о 10:45 год, водій [PERSON] , керуючи автобусом Mercedes-Benz 310D, реєстраційний номер [NUMBER] , рухався по проїжджій частині вул. Ногіна в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, з боку вул. Електрична в напрямку вул. 20-го Партз`їзду, перевищив максимально дозволену швидкість та допустив занос керованого транспортного засобу. В процесі заносу виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автобусом Mercedes-Benz 313СDІ, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку. Через грубе порушення Правил дорожнього руху України, водієм [PERSON] було спричинено дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок чого пасажирці автобусу [PERSON] було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: сполученої травма тулубу, яка супроводжувалась переломами кісток тулубу з ушкодженням внутрішніх органів і ускладнилася розвитком шоку, внаслідок яких [PERSON] померла на місці ДТП. За фактом ДТП відносно [PERSON] було відкрито кримінальне провадження за № 12014040000000686 від 16.10.2014 року за ч. 3 ст. 286 КК України. Згідно копії свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] , про що Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області зроблено відповідний актовий запис № 1680. (т. 1, а.с. 22) Вироком суду встановлено, що виявлені тілесні ушкодження в області тулубу відносяться до комплексу сполученої травми та оцінюються у сукупності, виникли від дії тупих твердих предметів якими могли бути виступаючі частини салону транспортного засобу, що могло бути при умовах та обставинах дорожньо-транспортної пригоди. Померла [PERSON] була матір`ю позивачів [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить копії свідоцтв про народження [PERSON] (нове прізвище - [PERSON] ) та [PERSON] (т. 1, а.с. 18, 24) Згідно з копією Рішення виконавчого комітету Тернівської районної у міста ради № 220 від 15.06.2016 року, на момент смерті [PERSON] , внаслідок ДТП, позивача [PERSON] було призначено піклувальником над неповнолітньою [PERSON] (т. 1, а.с. 10-11) У вказаному кримінальному провадженні потерпілими від злочину було визнано дочок загиблої внаслідок ДТП [PERSON] - позивачів [PERSON] та [PERSON] . В силу ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Вирішуючи питання щодо відшкодування на користь позивача [PERSON] матеріальної (майнової) шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, суд виходить з наступного. Згідно із вироком суду, водія [PERSON] було засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. Між порушенням водієм [PERSON] правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог п. п. 1.3, 1.5. 12.1. 12.4 та 12.9 Правил дорожнього руху України, й наслідками, що наступили - загибелі [PERSON] , є прямий причинно-наслідковий зв`язок. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В матеріалах справи міститься копія накладної від 02.03.2015 року, в якій вказані загальні розрахунки на загальну суму 256 325,00 грн., в тому числі і спорудження надгробного пам`ятника (т. 1, а с. 30). Належних доказів щодо фактично понесених витрат на купівлю та установку пам`ятника за ціною 149 794,88 грн. позивачем [PERSON] надано не було. Також, позивачем [PERSON] не було надано належних доказів в обґрунтування вимог щодо відшкодування понесених витрат на транспортні розходи у сумі 3 120,61 грн., які виникли у неї через наявність стійкої боязні пересування на громадському транспорті після смерті матері - [PERSON] внаслідок ДТП. Позивачем не було доведено, що копії чеків на придбання палива, які містяться в матеріалах справи (т. 1, а.с. 28,29), знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з настанням зазначеної дорожньо-транспортної пригоди та безпосередньо пов`язані зі шкодою, завданою потерпілій внаслідок смерті матері. Відносно вимог [PERSON] щодо відшкодування шкоди за розбитий планшет померлої [PERSON] в сумі 7 084,51 суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вина водія [PERSON] у ДТП, що мала місце 16.10.2014 року є доведеною вироком суду, проте відомості щодо вини останнього у розбитті планшету померлої [PERSON] внаслідок вчиненого злочину у вказаному вироку відсутні. Доказів, що документально підтверджують причинно-наслідковий зв`язок між ДТП та вказаною шкодою, позивачем надано не було. Отже, у суду відсутні правові підстави задоволення позову в частині відшкодування матеріальної шкоди з відповідача ПАТ «Північ транс» в сумі 160 000,00 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди не підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог позивачів [PERSON] та [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч. 1-3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з ст. ст. 1166, 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено вироком суду, на день настання вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди (16.10.2014 року), [PERSON] , який керував автобусом Mercedes-Benz 310D, реєстраційний номер [NUMBER] ., перебував у трудових відносинах з ПАТ «Північ транс» на посаді водія транспортного засобу. (т. 1, а.с.27) Цивільно-правова відповідальність на транспортний засіб Mercedes-Benz 310D, реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована у ПАТ «Українська страхова компанія» Гарант-Авто» згідно страхового полісу № AI/1966630 (зі строком дії з 30.05.2014 року по 29.05.2015 року). Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. (Постанова Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц (провадження № 61-14226св21). Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц зазначено, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37 Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20). Великою Палатою Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі №465/4287/15 було висловлено позицію, відповідно до якої потерпілий в межах строків, передбачених п.37.1.4 ст. 37 Закону, має здійснити своє волевиявлення про захист свого порушеного права шляхом подання заяви про страхове відшкодування до страховика або шляхом звернення із позовною заявою до суду. Також, в позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року (справа №465/4621/16к), якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права. Як вбачається з матеріалів справи, позивачі звернулись з позовною заявою про відшкодування шкоди внаслідок використання застрахованого транспортного засобу безпосередньо до суду, тобто в межах 3-річного строку на звернення. Оскільки жодним законодавчим актом не передбачено обов`язку потерпілого звернутися попередньо до страховика, тому незвернення до страховика не позбавляє права позивачів звернутися безпосередньо до суду для належного захисту своїх прав. Водночас, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої шкоди не тільки безпосередньо особою, яка завдала шкоду, а й іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року, розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо), але, в той же час, не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор, тощо). Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Провина [PERSON] у заподіянні позивачам немайнової шкоди пов`язаної зі смертю їх матері - [PERSON] , внаслідок ДТП, підтверджена вироком суду. Судом враховані доводи позивачів щодо понесених ними цілком природніх моральних та душевних страждань внаслідок втрати їх матері - [PERSON] , також завдано глибокого психологічного болю, втрату звичного способу життя, наявності відчуття страху за подальше життя без рідної людини та інших негативних наслідків. На підставі встановлених обставин та наданих доказів, суд вважає, що ТОВ «Північ транс», як особа, яка є володільцем джерела підвищеної небезпеки, повинно нести відповідальність за моральну шкоду, завдану таким джерелом, на користь позивачів з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, а позивачами доведене право на відшкодування відповідачем моральної шкоди, яка була їм спричинена смертю [PERSON] . Проте, заявлений позивачами розмір моральної шкоди є завищеними. Суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині та вважає правомірним стягнути з відповідача ТОВ «Північ транс» на користь позивачів, виходячи із засад розумності та справедливості, суму відшкодування моральної шкоди в розмірі по 500 000,00 грн. кожному. Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачі були звільнені від сплати судового збору за подачу позовів до суду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Оскільки, судом позовні вимоги було задоволено частково та враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача ТОВ «Північ транс» підлягають стягненню судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, на користь держави в сумі 12 180,00 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: partial