Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-31 00:00:00

У жовтні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд: - стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, на користь [PERSON] , у рахунок відшкодування моральної шкоди 48000 грн. одноразово; - стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, на користь [PERSON] , витрати, пов`язані з розглядом справи у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 31 серпня 2017 року відносно [PERSON] інспектором Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Любишко Д.С. складено протокол серії БР № 215555 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 11 жовтня 2017 року постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 600 (шістсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень 00 копійок та позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 один) рік. 28 листопада 2017 року постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області, постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2017 року скасована, провадження по справі закрито на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, рішення набрало законної сили. У зв`язку з перебуванням під слідством і судом з моменту складення протоколу 31 серпня 2017 року до винесення апеляційним судом Дніпропетровської області рішення 28 листопада 2017 року, позивач зазнав моральної шкоди. Моральна шкода, полягала, зокрема, у: суттєвих та неприємних змінах у житті, що зумовлено було зверненням за безоплатною правничою допомогою, у в`язку з відсутністю коштів на платного адвоката, додатковою організацією розпорядку дня, необхідністю регулярно відвідувати суд, поясненням знайомим та колегам причини відсутності на зустрічах, зміні робочого графіку; знаходженні в стані емоційного пригнічення, дискомфорту, через страх незаконного покарання; душевних стражданнях, нервових переживаннях у зв`язку з приниженням та поставленням під сумнів особистості останнього, як добропорядного громадянина; приниженні честі, втраті на час знаходження під судом авторитету у суспільстві; додаткових матеріальних витратах на проїзд міським транспортом; пригніченні із-за думок про занепад державної влади, свавілля в країні, руйнування правового режиму України; емоційній напрузі, у зв`язку з соромом, образою співробітниками Національної поліції, їх зневажливим способом спілкування з Позивачем, приниженні його честі та гідності, що на довго зіпсувало настрій. Зазначені факти, як наслідок протиправних дій посадових осіб, можуть в подальшому стати причиною погіршення здоров`ї та вплинути на спосіб життя Позивача, також мати фізичні чи психологічні наслідки. [PERSON] перебував саме під слідством і судом, і початок такого перебування слід рахувати з моменту складання у відношенні останнього протоколу про адміністративне правопорушення. Моральна шкода спричинена Позивачу, повинна розраховуватись відповідно ч. 3 ст. 13 Закону № 266/94-ВР. Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону № 266/94-ВР, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про державний бюджет України на 2021 рік» мінімальна заробітна плата встановлена в розмірі 6000 грн. Оскільки мінімальна заробітна плата станом на звернення до суду складає 6000 грн., відповідно спричинена моральна шкода розраховуються наступним чином: вересень 2017 р. - 6000 грн., жовтень 2017 р. - 6000 грн., листопад 2017 р. - 6000 грн., а всього 3 місяці х 6000 грн. = 18 000 грн. 18 000 грн. це мінімальна сума відшкодування моральної шкоди, гарантована Державою. Позивач вважає, що для досягнення справедливості, утвердження правової дійсності в Державі, належною сатисфакцією за порушення його прав Державою, яка буде співмірною з його моральними стражданнями, обґрунтування яких наведено у позовній заяві, є відшкодування в розмірі 48 000 грн., у зв`язку з чим звернувся до суду з позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Пантюхов В.С. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, які зазначені в позовній заяві. Представник відповідача Державної казначейської служби України Дерновський М.Є. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, так як позивачем не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди. Представник третьої особи Департаменту патрульної поліції Кучер Л.А. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог, так як позивачем не надано доказів заподіяння шкоди. Суд, вислухавши, в судовому засіданні пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, третьої особи, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає, з наступних підстав. Судом встановлено, що 31.08.2018 року поліцейським УПП в Дніпропетровській області складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП відносно [PERSON] . Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2017 року [PERSON] визнано винний у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. та позбавлено права керування транспортними засобами строком на 1 рік (арк.с.13). Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2017 року постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2017 року скасовано, провадження по справі закрито за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП (арк.с.14-15). Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди). Відповідно до ст. 23 ЦК України право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до абз.2 ч.3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч.1 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Згідно з п.2 ч.1 ст.1 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок\~\~незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу. Згідно п.2 ч.1 ст.2 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення. Відповідно до ст.3 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відповідно до ч.5 ст.4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провaдиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагaють від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного цивільного суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного цивільного суду (див. постанови Верховного суду від 13.02.2019 у справі № 130/1001/17 (провадження № 51-7588км18), від 18.01.2021 у справі № Б-23/75-02 (н.р.Б-7346/2-19)). Відповідно до висновку викладеному у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 у справі №569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) закриття справи про адміністративне правопорушення дає підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України та статті 1 Закону №266/94-ВР і не є у залежності від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу та, чи понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Разом з тим, відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 15.12.2020 у справі №752/17832/14-ц визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (п.90). Згідно з приписами ст.1176 ЦК України, назви та норм Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» чітко вбачається, що такі норми стосуються виключно шкоди, завданої посадовими і службовими осами органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України\~від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У позові позивач вказує підставу для відшкодування моральної шкоди - закриття справи про адміністративні правопорушення, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення. Позивач вказує, що він зазнав суттєвих та неприємних змін у житті, що зумовлено було зверненням за безоплатною правничою допомогою, у в`язку з відсутністю коштів на платного адвоката, додатковою організацією розпорядку дня, необхідністю регулярно відвідувати суд, поясненням знайомим та колегам причини відсутності на зустрічах, зміні робочого графіку; знаходженні в стані емоційного пригнічення, дискомфорту, через страх незаконного покарання; душевних стражданнях, нервових переживаннях у зв`язку з приниженням та поставленням під сумнів особистості Позивача, як добропорядного громадянина; приниженні честі, втраті на час знаходження під судом авторитету у суспільстві; додаткових матеріальних витратах на проїзд міським транспортом; пригніченні із-за думок про занепад державної влади, свавілля в країні, руйнування правового режиму України; емоційній напрузі, у зв`язку з соромом, образою співробітниками Національної поліції, їх зневажливим способом спілкування з Позивачем, приниженні його честі та гідності, що на довго зіпсувало настрій. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння (бездіяльності) її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Для наявності підстав для зобов`язання відшкодувати моральну шкоду необхідно наявність незаконних дій чи бездіяльності держави в особі компетентних органів, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинного зв`язку між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідачів є підставою для відшкодування шкоди. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Однак, Позивач та його представник, не надали доказів, які б вказували на заподіяння моральної шкоди Позивача, не довели факту завдання йому моральної шкоди, протиправності дій відповідача, причинного зв`язку між зазначеними фактами та відповідними негативними наслідками, які настали, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Крім того, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 01.04.2021 в справі «Фарзієв та інші проти України» (заява №63747/14 та 23 інших) констатував порушення ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно довічного ув`язнення без перспективи звільнення і постановив, що факт визнання існування порушення становить достатню справедливу сатисфакцію. Тому, факт закриття справи про адміністративне правопорушення, може становити достатню справедливу сатисфакцію, а задоволення позову у даному випадку може привести до безпідставного збагачення позивача. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати відшкодовуються за рахунок держави. Враховуючи, що судом відмовлено у заколенні позову, не підлягають відшкодуванню й понесені позивачем судові витрати на правову допомогу, які були заявлені ним до стягнення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed