Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-05 00:00:00

Позивач [PERSON] ( [ADDRESS] ) звернулася до суду з позовом до [PERSON] ( [ADDRESS] ) про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. Вимоги мотивовані тим, що 02 серпня 1997 року вона уклала шлюб з [PERSON] , який вони зареєстрували у Відділі реєстрації актів громадянського стану Черкаського міськвиконкому, актовий запис № 1124. За час шлюбу у них народилось двоє дітей: [PERSON] , 2003 р.н., та [PERSON] , 2007 р.н. Спільне життя з відповідачем у них не склалося на грунті різних поглядів щодо сімейних відносин. Шлюбні відносини між ними припинились з 2020 року, спільне господарство не ведеться. Примирення між ними неможливе. Вказує, що питання щодо виховання сина спору немає, після розірвання шлюбу він буде проживати з нею та утримувати за свої кошти. З приводу аліментів розбіжності між ними відсутні. Також зазначає, що угоди про добровільний поділ майна, що є їхньою спільною власністю, між ними не досягнуто. За час проживання у шлюбі ними було набуто таке майно: двокімнатна квартира [ADDRESS] , відповідно до Договору купівлі-продажу № 5879 від 30.05.2007 року. Просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 02.08.1997 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Черкаського міськвиконкому, актовий запис № 1124. Розділити майно, набуте за час шлюбу, виділити їй та неповнолітньому сину [PERSON] 2/3 квартири [ADDRESS] , а [PERSON] виділити 1/3 квартири [ADDRESS] . 05 серпня 2021 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху, надавши позивачу термін для усунення недоліків. 21 вересня 2021 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання з викликом сторін. 11 січня 2022 року через канцелярію суду позивач [PERSON] надала заяву про уточнення позовних вимог. В заяві просить визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] ; розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 02.08.1997 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Черкаського міськвиконкому, актовий запис № 1124. Розділити майно, набуте за час шлюбу з [PERSON] , виділивши їй та неповнолітньому сину, [PERSON] , 3/4 квартири [ADDRESS] , а [PERSON] виділити 1/4 квартири [ADDRESS] . 21 березня 2022 року ухвалою, занесеної до протоколу судового засідання, залучено в якості третьої особи Акціонерне Товариство «УкрСиббанк». 28 березня 2022 року та 31 березня 2022 року через канцелярію суду позивач [PERSON] надала заяву про зменшення розміру позовних вимог. В заяві просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 02.08.1997 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Черкаського міськвиконкому, актовий запис № 1124. В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Через канцелярію суду надала заяву, в якій зазначила, що просить розгляд справи проводити без її участі. Також зазначила, що позовні вимоги з урахуванням доповнення позовної заяви підтримує в повному обсязі, час на примирення сторін просить не надавати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Через канцелярію суду надав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги з урахуванням доповнення позовної заяви визнає в повному обсязі, час на примирення сторін просить не надавати. Представник третьої особи АТ «УкрСиббанк» в судове засідання не з`явився. Причини неявки суду невідомі, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установлений законом порядку. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відносно позовної вимоги щодо розірвання шлюбу суд зазначає наступне. В судовому засіданні встановлено, що 02 серпня 1997 року, відповідно до Свідоцтва Серії [NUMBER] , сторони зареєстрували шлюб в Відділі реєстрації актів громадянського стану Черкаського міськвиконкому, про що складено актовий запис № 1124. При прийнятті рішення по справі, суд враховує думку відповідача [PERSON] , який погодився на розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року, «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З`ясувавши обставини справи, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сімейних відносин сторони не підтримують, разом як подружжя не проживають, вони не пов`язані спільним побутом та бюджетом, взаємні почуття між ними втрачені і примирення між сторонами неможливе. Крім того, на думку суду, подальше перебування їх у шлюбі буде шкодити їхнім інтересам. Частиною третьою статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Частиною 2 ст. 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення. Відносно позовної вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя суд зазначає наступне. В судовому засіданні встановлено, що у період шлюбу сторонами було придбано нерухоме майно. А саме, відповідно до копії Договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В., 13 травня 2007 року [PERSON] купив (прийняв у власність) квартиру [ADDRESS] . Даний факт, також, підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 268884012 від 03.08.2021. Договір зареєстрований в реєстрі за № 5879. 30 травня 2007 року між Акціонерний комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено Договір іпотеки № 55636. Відповідно до п.1.1 Договору, [PERSON] з метою забезпечення зобов`язань передав в іпотеку АК ІБ «УкрСиббанк» нерухоме майно, а саме, двокімнатну квартиру в будинку [ADDRESS] , загальною площею 50,2 кв.м., житловою площею28,0кв.м. Відповідно до п.1.3. Договору, іпотекою за Договором забезпечуються вимоги Іпотекодержателя, які виникають з кредитного договору № 11161518000 від 30 травня 2007 року та за кредитним договором № 11161542000/2 від 30 травня 2007року. Згідно з вимогами частин 1, 2 статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до змісту частин 1, 2, 3 статті 61 Сімейного кодексу України, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту, а також заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з частини 1 статті 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (друга статті 71 Сімейного кодексу України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 Сімейного кодексу України). Приписами частин 1 та 2 статті 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя «від 21грудня 2007року №11 (надалі - Постанова), сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Положення чинного законодавства, що регулюють правовідносини щодо іпотечних зобов`язань, вказують на те, що іпотекодавець не має права розпоряджатися майном без згоди іпотекодержателя до закінчення терміну дії іпотеки. Разом з цим, положеннями Закону України «Про іпотеку» не заборонено володіти та користуватися переданим в іпотеку майном. У свою чергу поділ спільного майна між подружжям, в тому числі іпотечного майна, не вважається розпорядженням ним, так як в момент його передачі в іпотеку воно вже належало подружжю на праві спільної сумісної власності в силу закону. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що перебування спірної квартири в іпотеці не перешкоджає поділу спільного майна подружжя, оскільки гарантії Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» як іпотекодержателя щодо спірного майна визначені частиною другою статті 23 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором, у тому ж обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 08 липня 2019 року у справі № 522/17048/15-ц. А тому, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя є обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved