Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-07 00:00:00

05.04.2021 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача 100 000,00 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок розповсюдження неправдивих відомостей особою публічного права у сфері публічних відносин, що паплюжать його честь і гідність та спричинили репутаційні втрати, заподіяли істотну шкоду його здоров`ю що привело до встановлення йому статусу особи з інвалідністю. В обґрунтування позову покликається на те, що 25 жовтня 2019 року на вимогу Яворівської районної ради, яка виступала на правах засновника Новояворівського НВК ЗОШ ІІ ст.-ліцей, він перебуваючи на посаді директора цього ліцею звітував про досягнення ліцею. Після його виступу та відповідей на запитання депутатів слово взяв колишній голова Яворівської районної ради [PERSON] , який наголосив, що на його ім`я надійшло звернення від «переважної більшості депутатів Новояворівської міської ради» з вимогою «звільнити [PERSON] з посади директора», «підтримати визнання роботи директора ліцею незадовільною та вжити заходи щодо звільнення останнього з даної посади». Посилаючись на це звернення на сесії районної ради, його роботу визнали незадовільною. Як наслідок, керівником відділу освіти Яворівської РДА [PERSON] йому було винесено два дисциплінарних стягнення (догани) та виданий наказ на його звільнення з посади директора Новояворівського НВК ЗОШ І-ІІ ст.-ліцей «За систематичне невиконання службових обов`язків з підстав ч.3 ст.40 КЗпП України». Одне з дисциплінарних стягнень було накладено на нього за невиконання Наказу МОН №55 від 28.01.2005, про що йдеться у зверненні, і через невиконання вимог якого автори звернення, в тому числі Відповідач, вимагав його звільнення із займаної посади директора. Винесені колишнім начальником відділу освіти Яворівської РДА [PERSON] дисциплінарні стягнення оскаржені в суді та за рішенням суду такі визнанні незаконними. Крім цього за такі дії проти колишнього начальника відділу освіти відкрито кримінальне провадження. Вважає, що викладений перебіг подій спричинив створення важких життєвих ситуацій для нього та спричинив докладання зусиль для їх подолання. Загострився перебіг хронічної хвороби, якою він хворів уже тривалий час. В результаті протиправних дій стосовно нього, йому спричинено глибокі душевні страждання, в результаті болісних душевних страждань він зазнав суттєвих втрат здоров`я та був змушений майже три місяці перебувати на амбулаторному та стаціонарному лікуванні. Як наслідок йому встановлено статус особи з інвалідністю. Таким чином відбулась невідворотна втрата його здоров`я, яка не підлягає ніяким компенсаціям. На даний час без щоденної інсулінової терапії його життя неможливе. Крім цього, він зазнав невідворотних репутаційних втрат. Фактично своїми діями відповідач спричинив приниження його честі, гідності та ділової репутації. Репутаційні втрати викликані поширенням неправдивої, брехливої інформації викладені у зверненні групи депутатів Новояворівської міської ради №1891/10 від 23.10.2019, яке в тому числі підписав відповідач, болісно позначились на його житті. На той час він відчував себе переслідуваною та приниженою людиною та облитим брудом. Крім цього, у даному зверненні йдеться про порушення ним «прав учнівської молоді щодо реалізації прав на здобуття освіти, однак жодних доказів відповідач не наводить. Таким чином, звернення, яке підписане відповідачем, є цинічним наклепом або зведенням рахунків. Просить позов задовольнити. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 26 квітня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. 12.05.2021 відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що до листопада 2020 року, він був депутатом Новояворівської міської ради. 16.10.2019 група вчителів Новояворівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа II ступеня ліцей» звернулися до голови Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області з листом, в якому просили звернути увагу на те, що директором Новояворівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа II ступеня ліцей» [PERSON] не було проведено щорічний звіт директора, який запроваджений наказом Міністерства освіти і науки України від 28.01.2005 №55. Завданнями такого є звітування за попередній навчальний рік, забезпечення прозорості, відкритості та демократичності управління закладом освіти, з чим у директора є проблеми, тому просять надати належну оцінку діям [PERSON] та посприяти його звільненню із займаної посади. На вказаному зверненні наявна резолюція міського голови з вказівкою, що виконання вказаного документа надано секретарю ради [PERSON] Звертає увагу суду на те, що звернення, підписане ним як депутатом ради, не містить відомостей, одержаних із звернення групи працівників Новояворівського навчально- виховного комплексу «Загальноосвітня школа II ступеня ліцей», що не підлягають розголошенню. З аналізу наведених обставин, слідує, що першоджерелом інформації, викладеної у спірному листі, є вчителі Новояворівського НВК «ЗОШ II ступеня ліцей», а не міська рада чи, зокрема, він як депутат такої на момент підписання такого листа. Також в цьому листі вказано оціночні судження, а не конкретні відомості про [PERSON] . Вважає, що в його діях відсутній склад правопорушення, який би полягав у поширенні недостовірної інформації про Позивача, оскільки він не доводив до відома жодної особи, що Позивач неналежним чином організував діяльність закладу освіти Новояворівського НВК «ЗОШ II ст- ліцей». Додатково зазначає, що лист від 23 жовтня 2019 року № 1891/10 був сформований і надісланий до Яворівської районної ради Львівської області за результатами розгляду звернення групи вчителів Новояворівського НВК «ЗОШ II ступеня ліцей» від 16 жовтня 2020 року на підставі норм Закону України «Про звернення громадян» як до засновника даного навчального закладу, оскільки Новояворівська міська рада не є засновником цього закладу і не може втручатись в його діяльність. Таким чином у спірному випадку вважає, що підписуючи вказаний лист, він діяв саме як посадова особа Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області депутат ради, в межах своїх повноважень, а не як фізична особа. Просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Ухвалою суду від 12.05.2021, заяву [PERSON] про відвід судді задоволено та відведено суддю Поворозника Д.Б. від розгляду даної справи. Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області Карпин І.М. від 13.05.2021, матеріали позовної заяви прийнято до розгляду та призначено судове засідання. Згідно розпорядження керівника апарату Яворівського районного суду Львівської області №762 від 03.12.2021 про призначення проведення повторного авторозподілу судової справи у зв`язку із закінченням повноважень судді Карпин І.М. та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.12.2021, справа передана для розгляду судді Білецькій М.О. Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області Білецької М.О. від 07.12.2021, матеріали позовної заяви прийнято до розгляду та призначено судове засідання. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак 04.04.2022 подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Суд, заслухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 16 жовтня 2019 року вчителі Новояворівського НВК «Загальноосвітня школа ІІ ступеня ліцей» звернулися до голови Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області з повідомленням про те, що директором наведеного закладу [PERSON] не було проведено щорічний звіт , який запроваджений наказом МОН №55 від 28.01.2005, тому просили дати належну оцінку діям [PERSON] та посприяти його звільненню із займаної посади. Відповідно до резолюції міського голови на вказаному зверненні, останній передав для виконання дане звернення [PERSON] . Наказом Міністерства освіти та науки України №55 від 28.01.2005 «Про затвердження звітування керівників дошкільних, загальноосвітніх та професійно-технічних навчальних закладів» визначено, керівникам дошкільних, загальноосвітніх та професійно-технічних навчальних закладів щорічно по завершенню навчального року (червень-липень) звітувати перед педагогічними колективами, батьківським комітетом, радами та піклувальними радами навчальних закладів про виконану роботу за рік на спільному їх засіданні. В подальшому Новояворівська міська рада Яворівського району Львівської області надіслала голові Яворівської районної ради Львівської області [PERSON] лист від 23.10.2019 за № 1891/10, підписаний секретарем міської ради [PERSON] та групою депутатів міської ради, у тому числі [PERSON] . В даному зверненні зазначено, що протягом двох років до Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області надходять звернення від вчителів колективу, так і від батьків Новояворівського навчально-виховного комплексу «ЗОШ ІІ ступеня - ліцей» щодо не ефективного управління даним закладом директором - [PERSON] . Зокрема, останнім неналежним чином організовано діяльність закладу освіти та допущено порушення вимог чинного законодавства, а саме [PERSON] не був проведений щорічний звіт, який запроваджено Наказом Міністерства освіти і науки України від 28 січня 2005 року № 55. Крім цього, в даному листі йдеться про те, що оскільки Новояворівська міська рада не є засновником Новояворівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа ІІ ступеня - ліцей» і не може втручатися у його діяльність, відтак наполегливо просить надати належну оцінку діяльності керівника закладу, врахувати усі звернення та зауваження при розгляді на засіданні сесії Яворівської районної ради та підтримати визнання роботи директора [PERSON] незадовільною та вжити заходів щодо звільнення його з займаної посади. Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціально експертною комісією серії 12ААВ №054566, [PERSON] під час огляду 04.03.2021 встановлено другу групу інвалідності строком до 01.04.2022. На думку позивача [PERSON] спірні правовідносини виникли у зв`язку із поширенням відповідачем [PERSON] у зверненні недостовірних неперевірених відомостей стосовно нього, як директора освітньої установи, по суті вчинивши дії, які можуть кваліфікуватись як наклеп і поширення про особу недостовірної інформації, що спричинило важкі наслідки, а саме: душевні переживання, в результаті чого зазнав суттєвих втрат здоров`я та як наслідок встановлено статус особи з інвалідністю, моральні переживання, втрата соціальної рівноваги та невідворотна втрата здоров`я. Відповідно до ч.1 ст.68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Згідно з ч.4 ст.32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та право вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 201 Цивільного кодексу України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно із нормами ст.ст.297, 299 Цивільного кодексу України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, недоторканність ділової репутації, а також на судовий захист у випадку порушення цих прав. За змістом ч.1 ст.277 Цивільного кодексу фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Як передбачено ст.280 Цивільного кодексу України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Відповідно до ч.ч.1-4 ст.23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Частиною 1 ст.1167 Цивільного кодексу України, визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім, випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому, суд враховує роз`яснення, викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до яких юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з ч.3 ст.277 Цивільного кодексу України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. В позовній заяві позивач [PERSON] покликається на те, що своїми діями відповідач [PERSON] порушив право позивача на повагу до гідності та честі, недоторканість ділової репутації внаслідок поширення недостовірної інформації у листі Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області від 23.10.2019 №1891/10, скерованому до Яворівської районної ради Львівської області та підписаному депутатами міської ради, який серед інших, підписаний відповідачем [PERSON] . В даному листі, серед інших, відповідач надав недостовірну інформацію щодо позивача про те, що він неналежно здійснює управління навчальним закладом, а його робота є незадовільною. Однак, до матеріалів справи долучено лист групи вчителів Новояворівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа ІІ ступеня - ліцей» від 16.10.2019, який адресований голові Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області, в якому вчителі просили звернути увагу на те, що директором Новояворівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа ІІ ступеня - ліцей» [PERSON] не було проведено щорічний звіт директора, який запроваджений наказом Міністерства освіти і науки України від 28 січня 2005 року № 55. Завданнями такого є звітування за попередній навчальний рік, забезпечення прозорості, відкритості та демократичності управління закладом освіти, з чим у директора є проблеми, а тому просять надати належну оцінку діям [PERSON] та посприяти його звільненню із займаної посади. Таким чином суд вважає, що за наявності листа підписаного групою вчителів Новояворівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа ІІ ступеня - ліцей» від 16.10.2019, та інформація, викладена у листі Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області від 23.10.2019 № 1891/10 про надходження звернень від учительського колективу з приводу діяльності директора Новояворівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа ІІ ступеня - ліцей» щодо [PERSON] відповідає дійсності, а тому не може вважатись недостовірною. Одночасно суд бере до уваги те, що викладена у листі від 23.10.2019 № 1891/10 інформація, а саме: «Оскільки Новояворівська міська рада не є засновником Новояворівського НВК «ЗОШ ІІ ст - ліцей» і не може втручатися у діяльність, наполегливо просимо надати належну оцінку діяльності керівника закладу, врахувати усі звернення та зауваження при розгляді на засіданні сесії Яворівської районної ради та підтримати визнання роботи директора [PERSON] незадовільною та вжити заходів щодо звільнення його з даної посади» - є оціночними судженнями, а тому такі не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. З тверджень у листі від 23.10.2019 № 1891/10 про те, що [PERSON] неналежним чином організовано діяльність закладу освіти та допущено порушення вимог чинного законодавства, а саме не був проведений щорічний звіт, який запроваджений наказом МОН від 28.01.2005 за №55, то судом під час судового розгляду встановлено, що позивач у період з 07.05.2019 по 01.09.2019 не виконував обов`язки директора Новояворівського НВК «ЗОШ ІІ ступеня - ліцей», а відтак не мав фізичної можливості прозвітувати про свою діяльність по завершенню навчального року (червні-липні 2019 року). Таким чином, вищевказана інформація викладена, у листі Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області від 23.10.2019 що стосується [PERSON] , не відповідає фактичним обставинам справи та є недостовірною. Разом з тим, суд зазначає, що, як вбачається із наявної в матеріалах справи копії листа Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області від 23.10.2019 за №1891/10, сам лист адресований голові Яворівської районної ради Львівської області та виготовлений на бланку Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області, на ньому проставлено відповідний вихідний номер та підписано, зокрема [PERSON] , про що він не заперечив. Отже, в даному випадку підписуючи згаданий лист відповідач діяв саме як член (депутат) відповідного представницького органу місцевого самоврядування - Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області, а не як фізична особа. Відповідно до ст.56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно із ст. 1174 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до роз`яснень, наданих у п.п.9, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 грудня 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Відповідачем у випадку поширення інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, є юридична особа, в якій вона працює. У разі поширення такої інформації посадовою чи службовою особою для визначення належного відповідача судам необхідно з`ясовувати, від імені кого ця особа виступає. Якщо посадова чи службова особа виступає не від імені юридичної особи і не при виконанні посадових (службових) обов`язків, то належним відповідачем є саме вона. Отже, зважаючи на наведене, [PERSON] діяв як депутат Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області при виконанні ним своїх депутатських повноважень, а не від свого імені як фізичної особи. Крім цього, в судовому засідання позивач [PERSON] зазначив, що саме відповідач [PERSON] , а не Новояворівська міська рада є належним відповідачем у даній справі. Суд зазначає, що відповідно до ч.ч.1, 2 ст.51 Цивільного процесуального кодексу України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Отже, відповідно до змісту наведених вище норм процесуального закону, суд може замінити первісного відповідача належним відповідачем або залучити до участі у справі співвідповідача лише за клопотанням позивача. Вчиняти такі процесуальні дії з власної ініціативи та/або без клопотання (згоди) позивача суд повноважень не має. Вимоги позивача [PERSON] до [PERSON] фактично пред`явлені як до депутата Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області. Суд зазначає, що визначення відповідача, предмета та підстав спору є правом позивача. А встановлення належності відповідача й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Якщо позов пред`явлено до неналежного відповідача, суд відмовляє в позові до такого відповідача. Крім того, слід зазначити, що розповсюдження недостовірної інформації про особу саме по собі не свідчить безумовно про заподіяння особі, про яку така інформація була поширена, моральної шкоди. Факт заподіяння моральної шкоди є обставиною, яка підлягає доказуванню стороною позивача і встановленню під час розгляду справи судом. В цьому контексті суд зазначає, що заподіяння шкоди, завданої органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою на загальних підставах, тобто виходячи із правил про відшкодування шкоди, встановлених ст. ст.1173, 1174 Цивільного кодексу України, які є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Водночас, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу; наявність шкоди; причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. При цьому, довести наявність цих умов повинен позивач, який звернувся з позовом про стягнення моральної шкоди. Застосування вищенаведених норм права відповідає висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №920/715/17, а тому суд, у відповідності до ч.4 ст.263 ЦПК України, враховує такі при вирішенні даного спору. Відповідно до ст.12, ч.1 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши пояснення [PERSON] та дослідивши надані ним докази, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди внаслідок формування та надсилання до Яворівської районної ради Львівської області листа Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області від 23.10.2019 року № 1891/10. Щодо доводів [PERSON] про те, що внаслідок протиправних дій відповідача погіршився стан його здоров`я, загострились наявні захворювання, через що 04.03.2021 йому було встановлено другу групу інвалідності, суд зазначає, що такі доводи також не підтверджені жодними належними доказами, зокрема, відсутні будь-які докази того, що стан здоров`я позивача погіршився саме внаслідок підписання відповідачем листа. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому у задоволенні позову слід відмовити повністю. Судові витрати, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, слід покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed