Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-07 00:00:00

22 лютого 2022 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] , в якому позивач просить суд зняти арешт та заборону відчуження з нерухомого майна, належного [PERSON] , а саме квартири [ADDRESS] , яка зареєстрована в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, виключивши запис про арешт нерухомого майна. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що позивач [PERSON] є дочкою померлого [INFO] [PERSON] . Після смерті батька залишилось спадкове майно, яке складається з 1/5 частки квартири під [ADDRESS] . 08 липня 2021 року позивач звернулась до державного нотаріуса першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, однак отримала відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, оскільки за результатами перевірки фактів відсутності (наявності) заборони або арешту на спадкове майно нотаріусом виявлено запис про обтяження № 35907707. Підстава виникнення обтяження: постанова про арешт нерухомого майна боржника, серія та номер: ВП 58520379, видана 12 березня 2020 року Головним державним виконавцем Білоцерківського міського відділу Державної виконавчої служби у м.Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції Гулик А.А. Суб`єкт обтяження [PERSON]. Позивач двічі зверталась до виконавчої служби з проханням зняти арешт з майна, однак отримала відмову з повідомленням, що станом на 12 жовтня 2021 року на примусовому виконанні у відділі не перебувають виконавчі провадження де стороною є [PERSON] . З метою зняття арешту з майна рекомендовано звернутися до суду. Ухвалою суду від 10 березня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи та призначено судове засідання на 27 квітня 2022 року. 27 квітня 2022 року позивач [PERSON] звернулась до суду з заявою з проханням розглядати справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі. У разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Представники відповідача та третьої особи у судові засідання 27 квітня 2022 року та 08 червня 2022 року не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази. У відповідно до ч.4 ст.223 та ст.280 ЦПК України, суд вважає на можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. На примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області ЦМУ МЮ (м.Київ) перебувало виконавче провадження за № АСВП: 58510379. Боржник - [PERSON] . Стягувач - ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до наявного в матеріалах справи копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Позивач [PERSON] являється дочкою [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 30 жовтня 1996 року. Являючись спадкоємцем після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] звернулась до відділу державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області ЦМУ МЮ (м.Київ) з заявою до першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області про видачу свідоцтва про право на спадщину. Постановою державного нотаріуса першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Кравець А.В. від 22 листопада 2021 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після померлого [INFO] - [PERSON] , у зв`язку з наявним арештом на все нерухоме майно. 07 лютого 2021 року [PERSON] звернулась до відділу державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області ЦМУ МЮ (м.Київ) з проханням винести постанову про закінчення виконавчого провадження та зняти арешт з нерухомого майна [PERSON] , який помер [INFO] . внести відповідна зміни у Єдиний реєстр щодо зняття обтяження. 12 жовтня 2021 року начальником відділу державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області на адресу [PERSON] направлено повідомлення № 95589, про те, що станом на 12 жовтня 2021 року на примусовому виконанні у відділі не перебувають виконавчі провадження де стороною є [PERSON] , [INFO] . Підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника визначено статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» На повторне звернення [PERSON] начальником відділу державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області на адресу [PERSON] 05 січня 2022 року направлено повідомлення за № 8858 з роз`ясненями, що остання може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Тобто, наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього порушує право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги як оформити свої спадкові права на частину квартири, так і в повному обсязі користуватися та розпоряджатися цим майном та на власний розсуд. У відповідності до ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно з ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Водночас, як передбачено ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Положеннями ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту свого цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує. Крім того, згідно з ч.1,2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Крім того, як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй постанові «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Таким чином, аналізуючи вищенаведені положення законодавства та встановлені по справі обставини, суд вважає, що обтяження майна, яке позивач прийняв у спадщину, за відсутності будь-яких правових підстав для цього, порушують права останнього як особи, яка набула речові права на успадковану частину квартири, та перешкоджають вільному та повноцінному здійсненню нею права володіння, користування та розпорядження майном. За встановлених обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість пред`явленого позову та його задоволення, оскільки у позивача відсутні інші можливості захистити своє порушене право, окрім як звернусь до суду в порядку цивільного судочинства із позовом про знаття арешту з належного їй майна. Судові витрати у справі відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved