Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

у лютому 2022 року АТ «Альфа-Банк» звернулося у суд з позовом про звільнення майна з-під арешту. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 23.08.2005 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ "Альфа - банк", та [PERSON] був укладений договір кредиту № 895/06-034-563. В забезпечення виконання зобов"язань за вказаним кредитним договором 23.08.2005 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.М. посвідчено іпотечний договір № Ід 895/06-034-563, укладений між АКБ соціального озвитку "Укрсоцбанк" та [PERSON] , предметом якого є двокімнатна квартира [ADDRESS] . У зв"язку з невиконанням боржником умов вищевказаного кредитного договору, 12.01.2022 року право власності на вказану квартиру було зареєстроване за АТ «Альфа-Банк» на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17.01.2022 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюка З.З. Однак реалізувати квартиру на даний час неможливо, оскільки постановою №989/3 від 03.11.2011 державного виконавця ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві накладено арешт та заборона на відчуження. За таких підстав, позивач просить звільнити з-під арешту квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 50 кв.м, житловою площею 30.4 кв.м, що накладений постановою №989/3 від 03.11.2011 державного виконавця ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 08 лютого 2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. (а.с. 28) Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Судом встановлено, що 23.08.2005 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ "Альфа - банк", та [PERSON] був укладений договір кредиту № 895/06-034-563. В забезпечення виконання зобов"язань за вказаним кредитним договором 23.08.2005 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.М. посвідчено іпотечний договір №Ід 895/06-034-563, укладений між АКБ соціального розвитку "Укрсоцбанк" та [PERSON] , предметом якого є двокімнатна квартира [ADDRESS] . (а.с. 6) У зв"язку з невиконанням боржником умов вищевказаного кредитного договору, 12.01.2022 року право власності на вказану квартиру було зареєстроване за АТ «Альфа-Банк» на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17.01.2022 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюка З.З., що підтверджується інформаційною довідкою № 295302697 від 19.01.2022 р. (а.с. 12) Звертаючись у суд з даним позовом, АТ "Альфа- банк" зазначає, що реалізувати належну банку квартиру неможливо, оскільки постановою №989/3 від 03.11.2011 державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) накладено арешт та заборона на відчуження. Суд вважає, що позовні вимоги АТ "Альфа - банк" не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закону) виконавець під час здійснення виконавчого провадження має правонакладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення. Згідно із ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено ч.4 статті 59 Закону. Згідно із ст. 59 Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Публічно-правовими є спори між особою, на майно якої накладено арешт у виконавчому провадженні і яка не є боржником у цьому провадженні, та органом державної виконавчої служби - суб`єктом владних повноважень з приводу рішень, дій чи бездіяльності, прийнятих (вчинених) під час проведення опису та арешту майна, що не пов`язані з визнанням права власності на арештоване майно. Таким чином, в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження або у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. За змістом вимог Закону України «Про виконавче провадження» до суду з позовом про зняття арешту з майна може звернутись не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно. Згідно із ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У п.24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов`язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням ст. ст. 57, 58 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. При цьому вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85 гс19) зазначено, що «вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізується шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбачених законом. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна». Встановлено, що 29.12.2010 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим Ю.Є. за заявою АТ "Укрсоцбанк", правонаступником якого є АТ "Альфа - банк", вчинено виконавчий напис № 3121 про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS] . Державним виконавцем ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Киві було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого напису, в рамках якого постановою №989/3 від 03.11.2011 державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) накладено арешт на вказану квартиру та заборона на відчуження квартири. Таким чином, позивач не врахував, що АТ «Укрсоцбанк» є стягувачем та стороною виконавчого провадження і саме на забезпечення його прав, як стягувача було накладено арешт 03.11.2011 року на підставі постанови державного виконавця на майно боржника [PERSON] , зокрема на квартиру [ADDRESS] . Суд вважає, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту порушеного права, тому в задоволенні позовних вимог АТ "Альфа - банк" необхідно відмовити, оскільки з таким позовом може звертатися лише особа, яка не є стороною виконавчого провадження.

Outcome: dismissed