Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-22 00:00:00

Позивач АТКБ «Приватбанк» звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідно до кредитного договору №K3T00000273 від 20.08.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 10129,04 доларів США строком до 19.08.2012 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач своєчасно не погашав заборгованість за кредитом та відсотками. Внаслідок неналежного виконання відповідачем обов`язків за кредитним договором станом на 16.02.2021 року утворилася заборгованість у розмірі 20412,65 доларів США, з яких 2843,13 доларів США - заборгованість за кредитом, 7181,20 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 452,23 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 9936,09 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № K3T00000273 від 20.08.2007 року у загальному розмірі 570737,69 грн., а також понесені при зверненні до суду з позовом судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 8561,07 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва 20.04.2021 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 09.11.2021 року закрито підготовче провадження за призначено справу до судового розгляду по суті. Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити. Посилаючись на те, що кредитний договір не містить графік платежів, у розрізі погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих правил. Наданий банком розрахунок заборгованості станом на 16.02.2021 року не є підтвердженням факту отримання [PERSON] кредитних коштів. Зі змісту розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 16.02.2021 року вказано, що [PERSON] припинив оплату чергових платежів 25.03.2009 року, банк звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом 10.03.2021 року. Враховуючи викладене, відповідач вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності. Крім того, до відзиву було долучено окремо заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності. Представник позивача подав відповідь на відзив. Відповідно до якої вказує, що на підтвердження укладення кредитного договору, до позовної заяви було долучено копію кредитного договору, розрахунок заборгованості, копію паспорта відповідача, виписку по рахунку. Заперечення відповідача про відсутність графіку погашення заборгованості вважає безпідставним, вказавши, що всі дані містить текст кредитного договору. Застосування строків позовної давності заперечує, посилаючись на п. 5.1. договору, який діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. На підставі викладеного, просив позов Банку задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача подав заперечення на відповідь на відзив АТКБ «ПриватБанк». Вказавши, що п. 7.1. кредитного договору не можна вважати графіком платежів в розумінні п. 3.2 Правил. Строк дії договору є закінченим з 19.08.2012 року. Право вимоги у позивача виникло з моменту неналежного виконання зобов`язань боржником у визначений договором строк. Позивач знав про порушення своїх прав, що підтверджується розрахунком заборгованості, згідно якої останній платіж було здійснено 20.03.2009 року. Оскільки, після 20.03.2009 року жодного платежу здійснено не було, тому трирічний термін звернення Банку з позовом до [PERSON] сплив 21.03.2012 року, проте позивач звернувся із позовом до суду лише 10.03.2021 року. Надана виписка по рахунку не є первинним документом. Від представника позивача надійшли письмові пояснення, вказавши що при оформленні кредитного договору менеджером було допущено помилку, проте відповідач не звертався до банку із заявою про внесення виправлень. Відповідач зобов`язання за договором не виконав. На підтвердження отримання кредиту Банком надано на адресу суду виписку по рахункам погашення кредитного договору клієнта. Виписка з банківського рахунку - є документом, що видає фінансова установа, в якому містяться відомості про операції, скоєних за рахунком. Виписка дає клієнтові інформацію про стан рахунку і рух грошових коштів, отримання і списання сум, а також утримання банком комісії за день. На виконання ухвали суду від 09.11.2021 року представник позивача надав до суду належним чином засвідчену читаєму копію договору № K3T00000273, укладеного 20.08.2007 року між Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] . Представник позивача у судове засідання не з`явився, письмові матеріали справи містять клопотання про розгляд справи у відсутність представника Банку. Від представника відповідача на адресу Деснянського районного суду м. Києва надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову заперечує у повному обсязі та просить застосувати строки позовної давності. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 20.08.2007 року між Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № K3T00000273. Відповідно до п. 1.1. Банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу або перерахування на рахунок, зазначений у п. 7.1. цього Договору. Згідно п. 7.1. банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти на строк з 20.08.2007 року по 19.08.2012 р. включно, у вигляді не поновленої лінії у розмірі 10129,06 доларів США на наступні цілі: 7715,43 доларів США на купівлю автомобіля, а також у розмірі 6,81 доларів США для сплати за реєстрацію предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п. 1.2. на сплату страхових платежів за договором страхування транспортного засобу № K3T00000273 від 20.08.2007 р. , договором особистого страхування № K3T0LK0000273 від 20.08.2007 року на строк до 19.08.2008 р. у сумі 77,15 доларів США, а також винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 77,15 доларів США, та у розмірі 2252,51 доларів США на сплату страхових платежів у випадках згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3, .2.2.7 даного Договору зі сплатою за користування кредитом відсотки у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,14 % від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно п. 3.11 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного договору. З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що останнє погашення відповідачем заборгованості мало місце 20.03.2009 року. Станом на 16.02.2021 р. заборгованість відповідача становить 20412,65 доларів США., з яких : 2843,13 доларів США - заборгованість за кредитом, 7181,20 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 452,23 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 9936,09 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються наступними правовими нормами. Згідно положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно положень статей 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно статті 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що наявність правовідносин між сторонами підтверджується матеріалами справи, а саме: підписаним відповідачем договором № K3T00000273. від 20.08.2007 року, розрахунком заборгованості, з якого вбачається про надання позивачем відповідачу кредиту у розмірі 7715,43 доларів США шляхом перерахування на відповідних рахунок. Таким чином, фактична наявність кредитних правовідносин між сторонами справи вбачається з обставин надання позичальнику кредитних коштів на придбання автомобіля. З наявного у справі розрахунку вбачається, що останній платіж було здійснено 20.03.2009 року. Суд зауважує, що у пункті 7.1 укладеного між сторонами кредитного договору Банк зобов`язується надати Позичальнику строковий кредит на строк по 19.08.2012 року включно. Представником відповідача по справі було заявлено вимогу про застосування позовної давності. З позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором до [PERSON] позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду 15.04.2021 року. За змістом статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.1 ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. За змістом статті 252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Положення ст. 267 ЦК України передбачає, що особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. При цьому відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог. Крім того, п. 11 роз`яснено постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Отже, відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд має встановити обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивувати свої висновки. Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог суд може відмовити у їх задоволенні у зв`язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності. Стаття 257 ЦК України визначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст. 261 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 Цивільного кодексу України). У матеріалах справи відсутні будь-які докази укладання між сторонами договору про збільшення позовної давності або переривання строку позовної давності. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в Постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15. За кредитною угодою перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Вказана правова позиція Верховного Суду України викладена у Постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-95цс14, у Постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14. У відповідності до наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором № K3T00000273 від 20.08.2007 року, останній допустив заборгованість за тілом кредиту. В той же час останній платіж в рахунок погашення суми заборгованості за наданим кредитом був здійснений 20.03.2009 року, кінцевий строк повного погашення кредиту встановлений у договорі по 19.08.2012 року включно. Зважаючи на вищевикладене слід дійти висновку про те, що строк позовної давності в даному випадку сплив, оскільки позивач звернувся з вказаним позовом до суду 15 квітня 2021 року. Посилання представника позивача на те, що кредитний договір є чинним та продовжує свою дію, порушення зобов`язання триває, а тому строк давності не сплинув суд вважає безпідставним, оскільки у кредитному договорі був визначений строк для повного погашення кредиту (по 19.08.2012 року включно), останній платіж в рахунок погашення суми заборгованості за наданим кредитом був здійснений 20.03.2009 року. Враховуючи, що відповідачем заявлено про застосування позовної давності до даних правовідносин та з часу останнього платежу до моменту звернення позивача до суду пройшло більше трьох років, то у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за кредитом слід відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Згідно статті 266 Цивільного кодексу України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Оскільки позовна давність до основної вимоги про стягнення заборгованості за кредитом спливла, тому позовна давність спливла і до додаткових вимог про стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом, відсоткам за користування кредитом, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором і у задоволенні позовних вимог про стягнення вказаної заборгованості суд також відмовляє. Відповідна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного суду від 28 березня 2018 року за № 444/9519/12, яка є обов`язковою для виконання судами України. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 ЦПК України, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У зв`язку з відмовою позивачу у задоволенні позовних вимог судові витрати позивачу не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed