Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-24 00:00:00

Позивач 14.08.2020 року звернулася до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей адміністрації Заводського району виконкому Миколаївської міської ради та просить суд: позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його дітей: [PERSON] , 2003 року народження, [PERSON] , 2013 року народження; стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. В обґрунтування позову відзначено, що 18.10.2002 року між сторонами було укладено шлюб. За час перебування сторін у шлюбі у них народилося двоє доньок [PERSON] та [PERSON] . Шлюб між сторонами було розірвано у серпні 2018 року. Діти проживають з позивачем. 09.11.2018 року з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини від доходу. Після отримання повідомлення про стягнення аліментів, відповідач почав шантажувати позивача, погрожувати їй тим, що зробить її умови проживання неможливими. 16.07.2019 року відповідач відключив світло у квартирі, де проживає позивачка з дітьми. Також позивач вказує, що вже майже три роки вона самостійно виховує та утримує спільних з відповідачем дітей. Заборгованість по аліментам станом на 19.02.2020 становить 9 881 грн. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 06.10.2020 провадження у справі було відкрите. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 22.12.2020 справу передано за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.03.2021 справа прийнята до провадження, призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 07.06.2021. У зв`язку з неявкою учасників справи у підготовче засідання 07.06.2021 розгляд справи було відкладено на 27.07.2021. У підготовче засідання 27.07.2021 учасники справи не з`явилися, позивач звернулася до суду з клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що орган опіки та піклування не подали свій висновок, розгляд справи відкладено на 18.10.2021. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04.08.2021 року підготовче засідання 18.10.2021 призначено в режимі відеоконференції. До суду 01.10.2021 надійшла заява [PERSON] , якою він просить розглядати справу за його відсутності та вказує, що вимоги про позбавлення його батьківських прав ним визнаються. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.10.2021 було закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті на 29.11.2021. Виконавчий комітет Миколаївської міської ради звернувся до суду 10.11.2021 з листом, в якому вказав, що на момент підготовки висновку [PERSON] досягла повноліття, тому питання про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно неї не розглядалося. Щодо [PERSON] комісія дійшла висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23.11.2021 року судове засідання 29.11.2021 призначено в режимі відеоконференції. У судовому засідання представник позивача вважала за неможливе розглянути справу за відсутності відповідача та третьої особи, розгляд справи було відкладено до 04.03.2022. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24.02.2022 року судове засідання 04.03.2022 призначено в режимі відеоконференції. У судове засідання 04.03.2022 учасники справи не з`явилися, у зв`язку з веденням воєнного стану на території України, розгляд справи відкладено до 25.05.2022. У судове засідання 25.05.2022 учасники справи не з`явилися. Позивач звернулася до суду 24.05.2022 з заявою про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Третя особа неодноразово зверталася до суду з заявами про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач повідомлений про час, дату та місце судового розгляду належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про отримання судової повістки. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено, що у батьків [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилася донька - [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.7). [INFO] у сторін [PERSON] та [PERSON] народилася донька - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.8). З постанови державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві ПМУЮ (м. Одеса) від 19.02.2020 (ВП №59388801) вбачається, що на [PERSON] як боржника у виконавчому провадження про стягнення аліментів на утримання доньок [PERSON] та [PERSON] , накладено штраф у розмірі 20% від суми заборгованості, що складає 9881, 10 грн. (а.с.12). З висновку органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав №8282/02.02.01-22/03/14/21 від 08.11.2021 вбачається, що [PERSON] постійно проживає з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Члени комісії дійшли висновку про ухилення батька від виконання батьківських обов`язків, тому вважають за доцільне позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] . Комісія органу опіки та піклування не розглядала питання щодо доцільності батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , адже на момент підготовки висновку [PERSON] досягла повноліття та втратила правовий статус дитини. Вирішуючи спір виходить з наступного. Одним з головних принципів сімейного права є паритетність у побудові сімейних відносин. Цей принцип навіть знайшов своє відображення в Основному Законі України - Конституції, у статті 51 якої зазначено, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до сімейного життя. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч. 1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства»). У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пункт 16 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України містить роз`яснення з приводу того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя. Зокрема, відповідно до положень ст. 12 ч. I Конвенції ООН від 20 листопада 1989 р. "Про права дитини" (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р.), держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи зазначені обставини, зважаючи, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та визнає позов в частині позбавлення його батьківських прав, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] . Щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно [PERSON] , суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині, з огляду на наступне. Згідно ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вказувалося вище орган опіки та піклування не надав висновку щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON] , адже на момент засідання комісії [PERSON] виповнилося 18 років. Відповідно до ст. 6 СК України Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Позбавлення батьківських прав допускається тільки відносно дітей, які не досягли 18 років. Батьки втрачають всі права, засновані на факті родинності з дитиною, які належать їм та здійснюються ними до досягнення дитиною повноліття. [PERSON] [INFO] виповнилося 18 років, тому [PERSON] не має статусу дитини, адже є повнолітньою особою. У зв`язку з вищевикладеним, суд відмовляє у задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав відповідача у відношенні до повнолітньої особи [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України). Виходячи із змісту ст.ст. 3, 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, у тому числі коли дитина розлучається з одним із батьків, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченні інтересів дитини. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, в той час, як вимоги щодо позбавлення батьківських прав відносно повнолітньої доньки задоволенню не підлягають. Щодо судових витрат суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з позовом позивач сплатила мінімальний судовий збір у розмірі 840,80 грн., що підтверджується квитанцією №0.0.18000841535.1 від 14.08.2020 (а.с.1). Судовий збір, сплачений у мінімальному розмірі підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у зв`язку з обґрунтованістю позовних вимог. 14 червня 2019 року між [PERSON] та адвокатом Давидовою Оленою Юхимівною було укладено договір про надання правової допомоги (а.с.14-15). Частиною 3 ст. 133 ЦПК України закріплено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, експертів та проведенням експертизи. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами, разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката вказаний у сумі 5000 грн., на думку суду, є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Відповідачем не спростована співмірність послуг адвоката зі складністю проведеної ним роботи. Отже, судові витрати понесені позивачем у загальному розмірі 5840,80 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial