Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-16 00:00:00

У червні 2021 року позивач звернулася до суду із позовом в якому просила визнати її власником гаражу (гаражного боксу) № [NUMBER] , розташованого в гаражно-будівельному кооперативі «Сокіл-2» по вул. Туполєва, 1-А в м.Києві та зобов`язати Державну реєстраційну службу Святошинського району м.Києва зареєструвати право власності на вказаний гаражний бокс. В обгрунтування позовних вимог посилалася на те, що [INFO] помер її батько - [PERSON] , [INFO] . Після смерті батька залишилась спадщина - гараж № [NUMBER] , розташований в ГБК «Сокіл-2» по вул.Туполєва, 1А в м.Києві. Оскільки протягом останніх п`яти років позивач проживала разом з батьком в [ADDRESS] та продовжила проживати у зазначеній квартирі після його смерті, то вважала, що спадщину від батька прийняла відповідно до ч. 3 ст.1268 ЦК України., тому вважала необов`язково дотримуватись шестимісячного терміну прийняття спадщини. Будучи пенсіонеркою і протягом тривалого часу доглядаючи сліпого лежачого хворого батька була виснажена фізично і морально. Також допомагала по господарству своїй вагітній невістці, тому не могла протягом встановленого законом 6-місячного терміну прибути до нотаріуса. 16.08.2017р. звернулась до Ірпінської державної нотаріальної контори для подачі заяви про прийняття спадщини, але державний нотаріус Пласконь А.Ю відмовила, мотивуючи пропущенням шестимісячного терміну, передбаченого ст.1270 ЦК України і рекомендував звернутись до суду. Зазначена відмова є безпідставною, тому що згідно вимог ч. 3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст.1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 15.11.2017р. [PERSON] надано додатковий термін строком у три місяці для прийняття спадщини після батька [PERSON] . Однак нотаріус знову відмовив у прийнняті документів необхідних для прийняття спадщини, мотивуючи тим, що в резолютивній частині судового рішення не зазначено, що позивачу [PERSON] вказаний термін надано для прийняття спадщини після батька [PERSON] , [INFO] , який мешкав за адресою: [ADDRESS] . 10.01.2018р. позивач подала заяву про оформлення свідоцтва про право на спадщину, на яку надано письмову відповідь та згідно якої нотаріус свідомо ігнорує факт спільного проживання з батьком протягом останніх п`яти років життя батька. Позивач має право успадкувати і оформити нерухоме майно, а саме гараж № [NUMBER] , розташований в ГБК «Сокіл-2», який належав за життя батькові, однак через відмову нотаріуса позбавлена цього права. Просить позов задовольнити. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 07.06.2021р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити з підстав викладених у позові. Представники Київського міського БТІ та державної реєстраційної служби Святошинського району м.Києва в судове засідання не з`явилися про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки невідомі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] /а.с.21/. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Як вбачається із матеріалів справи [PERSON] є донькою померлого [PERSON] /а.с. 7-9/ Відповідно свідоцтва про право власності [PERSON] на праві власності належить гаражний бокс № [NUMBER] в ГАК «Сокіл-2», площею 40,00 кв.м., який розташований по [ADDRESS] /а.с.10-15/. Відповідно до довідки № 1702 від 07.12.2017р. [PERSON] з 07.07.2009р. по день смерті [INFO] проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Зареєстрований був один/а.с.20/. 16.08.2017р. державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області Пласконь А.Ю. надано відповідь на усне звернення позивача, щодо подачі заяви про прийняття спадщини після смерті батька - [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , за позовом спадкоємця який, пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини/а.с.26/. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 15.11.2017р. визначено додатковий строк [PERSON] для прийняття спадщини терміном на три місяці/а.с.28-29/. Відповідно до листа від 23.01.2018р. № 77/01-16 державного нотаріуса Пласконь А.Ю. повідомлено наступне, що рішенням суду від 15.11.2017р. [PERSON] було визначено додатковий строк для прийняття спадщини, але на жаль у резолютивній частині не було зазначено після смерті кого/а.с.32/. Оскільки спадкова справа заводиться після смерті конкретної особи, і нотаріус установлює коло спадкоємців і перевіряє родинні відносини між померлим та його спадкоємцями. Зазначення особи і родинних відносин між спадкодавцем та його спадкоємцями є обов`язковою умовою для прийняття нотаріусом рішення щодо видачі спадщини. Листом Головного територіального управління юстиції у Київській області від 19.03.2018 № 695-4-1/4 , № 620-4-1/4 з питань правомірності відмови державного нотаріуса Ірпінської міської державної нотаріальної контори Пласконь А.Ю. в оформленні спадкових прав після смерті [INFO] [PERSON] повідомлено, що у резолютивній частині рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15.11.2017р. не зазначено прізвище, ім`я та по батькові спадкодавця та дату його смерті, а також відомості про родинні відносини між [PERSON] та спадкодавцем, станом на 15.03.2018р. забезпечити виконання рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15.11.2017р. по цивільній справі № 367/6753/17 не вбачалося за можливе /а.с.32-38/. Листом завідуючої державної нотаріальної контори від 09.07.2021р. № 697/01-16 повідомлено, що станом на 09.07.2021р. спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, про що свідчить інформаційна довідка зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 09.07.2021р. за № 65525695 на гр. [PERSON] /а.ч.63-64/. Згідно ст.ст.1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною першою статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Отже, статтями 1268 та 1269 ЦК України презюмується, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Тобто, дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статтях 1269, 1270 ЦК України. Згідно зі статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивач у позовній заяві вказує на те, що від спадщини не відмовлялася оскільки проживала та доглядала за батьком тому вважала, що прийняла спадщину. В той же час, з вимогами про встановлення факту постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] та проживав за адресою [ADDRESS] , на час відкриття спадщини до суду не зверталася. Також слід зазначити, що за відомостями територіальної громади м.Києва [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] /а.с.56/. Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до частини першої статті 1298 Цивільного кодексу України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом; довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Позивачем у спорах про визнання права власності у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог Цивільного кодексу України. У спорах про визнання права власності на спадкове майно в якості належного відповідача не може розглядатись нотаріус або орган державної реєстрації прав. Якщо зазначені особи та органи відмовляють у вчиненні покладених на них нотаріальних дій чи здійсненні державної реєстрації, така відмова може бути оскаржена в судовому порядку, за умови відсутності спору про право на спадщину. Як вбачається з уточненої позовної заяви позивач зазначає відповідачами Київське міського бюро технічної інвентаризації та Державну реєстраційну службу (ЦНАП) Святошинського району м.Києва. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року в справі № 759/19779/18 вказано, що: «у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування». У позовній заяві позивач вказує, що вона має брата [PERSON] та сестру [PERSON] , які також мають у першу чергу право на спадкування за законом після смерті батька. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (ч.2 ст. 51 ЦПК України). На підставі вимог ст. 51 ЦПК України, суд за відсутності умов, передбачених вказаною нормою за власної ініціативи не вправі проводити заміну неналежного відповідача на належного або залучати до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Право визначення особи відповідача покладено на позивача, суд не вправі втручатися у визначення позивачем особи відповідача. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", у разі пред`явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 33 ЦПК України). Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року по справі № 523/9076/16-ц зазначила, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Враховуючи викладене, оскільки позивачем пред`явлено позов до неналежного відповідача позивачем не встановлено факт постійного проживання із спадкодавцем та заявлено вимогу про визнання її власником, суд приходить до висновку про необхідність ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: dismissed