Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відібрання дітей без батьківських прав та стягнення аліментів. В позові зазначає, що відповідач є матір`ю малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дітей вказані згідно ст. 135 СК України. Відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, зокрема, не може забезпечити дітям належний рівень фізичного, соціального та інтелектуального розвитку. Крім того, не проявляє батьківської турботи, не доглядає за дітьми, чим свідомо ухиляється від виконання свого юридичного обов`язку по вихованню та утриманню дітей. Таким чином, така поведінка матері свідчить про те, що вона свідомо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, у зв`язку з чим залишення дітей разом з матір`ю може бути небезпечним для їх здоров`я. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просить позов задоволити з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій визнала позовні вимоги та не заперечила проти їх задоволення. Відповідно до ч. 4 ст.207 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; зловживання процесуальними правами недопустиме (ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-82 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ст. 77 ч. 2 ЦПК України). Про задоволення позову рішення може бути прийняте лише за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог ( ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дітей вказані згідно ст. 135 СК України, що підтверджується копією свідоцтв про народження дітей та листом Мукачівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області від 10.05.2018 року № 625/14.7-39 ( а.с. 9-12). Відповідно до характеристики Верхньокоропецької сільської ради від 27.01.2022 року за № 02-07/47 [PERSON] не виконує належним чином обов`язки по вихованню дітей та не може забезпечити належні умови виховання та розвитку своїх дітей. Не реагує на рекомендації комісії при обстеженні умов проживання (а.с. 16). Згідно із актом обстеження, наданого Верхньокоропецькою сільською радою від 27.01.2022 року за № 01 [PERSON] проживає з співмешканцем та дітьми в двохкімнатному житловому будинку, який потребує капітального ремонту. В будинку антисанітарія, не має умов на комфортне проживання трьох малолітніх дітей та повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . [PERSON] на теперішній час ніде не працює. Також сім`я рахується на обліку в службі у справах дітей Верхньокоропецької сільської ради, як неблагополучна сім`я (а.с. 15). Відповідно до рішенням виконавчого комітету від 27.01.2022 року № 06 «Про звернення до служби у справах дітей» виконавчий комітет сільської ради просить службу у справах дітей Верхньокоропецької сільської ради у зв`язку з антисанітарними умовами в жилому будинку, де виховуються малолітні діти, надати висновок про доцільність відібрання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] із сім`ї в школу - інтернат на один рік, без позбавлення батьківських прав (а.с. 14). Згідно із висновком органу опіки та піклування Верхньокоропецькою сільською радою за № 02-07/101/11 від 17.02.2022 року орган опіки та піклування вважає за доцільне відібрати у [PERSON] , малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] без позбавлення батьківських прав терміном на один рік (а.с.5-6). Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Як правило, відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення батьківських прав є тимчасовим заходом, який має безстроковий характер. Тому якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. При цьому суд керується інтересами дитини. При прийнятті рішення по справі судом також береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа «Савіни проти України») у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Закон України «Про охорону дитинства» у ст. 11 передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Крім того, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст. 14 Закону). Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно з ст. 9 Конвенції, Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Враховуючи викладене, з урахуванням визнання позову відповідачем, а також те, що як встановлено судом, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не займається вихованням та матеріальним утриманням дітей, не проявляє батьківської уваги та турботи у зв`язку з чим залишення дітей разом з матір`ю може бути небезпечним для здоров`я дітей, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо відібрання дітей без позбавлення батьківських прав є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Як визначено у ч. 4 ст. 170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину.

Outcome: approved