Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Імперія Строй» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні та витребування трудової книжки. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що у період з 05 березня 2019 року по 02 листопада 2020 року, [PERSON] , знаходився в трудових відносинах на посаді водія з ТОВ «Імперія Строй». Зазначене підтверджується скріном даних з Порталу Електронних Послуг Пенсійного фонду України (Додаток №1), оскільки відповідач утримує трудову книжку позивача та відмовляється надати її згідно чинного законодавства України. З 26.10.2020 року Директор ТОВ «Імперія Строй» Ткалич І.І. припинив надавати позивачу та його колегам робочі наряди, уникав зустрічей та не відповідав на телефонні дзвінки. На Порталі Електронних Послуг Пенсійного фонду України, у власному кабінеті, позивач дізнався про припинення відповідачем трудових відносин, на підставі ст. 38 КЗпП Розірвання трудового договору, з ініціативи працівника, проте заява на припинення з відповідачем трудових відносин з позивачем не складалась та не подавалась до відділу кадрів ТОВ «Імперія Строй». 08.04.2021 року, у відповідь на лист-заяву від 24.03.2021 року про повернення позивачу трудової книжки та виплату заробітної плати, відповідач підтвердив факт звільнення позивача та заборгованість по заробітній платі за період вересень, жовтень, листопад 2020 року у сумі 14 100,68 грн., зазначивши, що трудову книжку та копію наказу віддасть при зустрічі, але під час зустрічі 05.03.2021 року відповідач не розрахувався з позивачем та не віддав трудову книжку, оскільки він не погодився писати заяву на звільнення під тиском, датою 02.11.2020 року, за ст. 38 КЗпП, що є незаконним та порушує його права. Враховуючи, що протягом всього часу перебування позивача у трудових відносинах з ТОВ «Імперія Строй» позивачу не надавалась щорічна відпустка 24 календарні дні за кожен відпрацьований календарний рік, кількість днів невикористаної відпустки за період перебування у трудових відносинах з ТОВ «Імперія Строй» на дату незаконного звільнення 02.11.2020 р. складають 40 календарних днів. Крім того, в день незаконного звільнення позивача 02.11.2020, відповідач письмово не повідомив позивача про нараховані суми належні при звільненні та не здійснив виплату належних коштів, що на думку позивача є грубим порушенням діючого законодавства та передбачає нарахування працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, позивач просить суд стягнути на його користь з ТОВ «Імперія Строй» заборгованість по заробітній платі у сумі 14 100, 68 грн.; компенсацію за невикористану відпустку у сумі 7 143, 60 грн.; середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення у сумі 35 618, 80 грн., а також компенсацію за завдану моральну шкоду життю і здоров`ю, яку позивач оцінює у розмірі 15 000, 00 грн. 09.07.2021 р. ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Зотько Т.А. відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Згідно рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29.11.2021 позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія Строй» було задоволено частково. Відповідач в особі Директора - Ткалича І.І. звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29 листопада 2021 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія Строй» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні та витребування трудової книжки. Згідно ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 28.01.2022 заочне рішення Деснянського районного суду м.Києва від 29 листопада 2021 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія Строй» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні та витребування трудової книжки було скасовано та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. Представником відповідача Жмарьовою О.М. 30.05.2022 на адресу суду подано клопотання про закриття провадження в частині вимог про витребування трудової книжки у зв`язку з відсутністю предмету спору. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 03.06.2022 клопотання представника Жмарьової О.М. було задоволено, провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія Строй» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні та витребування трудової книжки в частині позовних вимог про витребування трудової книжки було закрито. Представник позивача - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, зазначила суду, що з позивачем не було своєчасно проведено остаточного розрахунку, а відтак підлягає стягненню невиплачені при звільненні кошти та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Представник відповідача Жмарьова О.М. проти задоволення позову категорично заперечувала, просила суд відмовити. Посилаючись на той факт, що дійсно відбулась затримка розрахунку при звільненні позивача, однак всі кошти були виплачені, про що суду надано відповідні докази. Наразі діяльність товариства з 2020 року є збитковою, вони вимушені були провести скорочення штату, позивач не захотів врегулювати дане питання мирним шляхом та вимагав виплатити йому 30000 грн. Заяви про направлення йому трудової книжки поштою, [PERSON] не надсилав. Таким чином вина відповідача у затримці видачі трудової книжки та остаточного розрахунку відсутня, а стягнення середнього заробітку в судовому порядку буде мати тяжкі наслідки і враховуючи відсутність коштів, загалом призведе до неможливості виконання рішення суду. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, у період з 05 березня 2019 по 02 листопада 2020, позивач [PERSON] , знаходився у трудових відносинах на посаді водія з ТОВ «Імперія Строй». Зазначене підтверджується скріном даних з порталу Електронних послуг Пенсійного фонду України. Як зазначила суду представник позивача, на порталі Електронних послуг Пенсійного Фонду України, у власному кабінеті позивач дізнався про припинення відповідачем з позивачем трудових відносин, на підставі ст. 38 КЗпП Розірвання трудового договору, з ініціативи працівника, проте заява на припинення трудових відносин з відповідачем позивачем не складалась та не подавалась до відділу кадрів ТОВ «Імперія Строй». 24.03.2021 року позивач звернувся з заявою до ТОВ «Імперія Строй» про повернення позивачу трудової книжки та виплату позивачу заробітної плати, на що 24.03.2021 отримав відповідь, згідно якої відповідач підтвердив факт звільнення та наявність заборгованості по заробітній платі за період вересень, жовтень, листопад 2020 року у сумі 14 100, 68 грн., зазначивши, що трудову книжку та копію наказу видасть особисто позивачу на руки. В ході розгляду справи позивачем було надано довідку про те, що відповідачем ТОВ «Імперія Строй», двома траншами 28.07.2021 та 18.08.2021 року, було здійснено виплату заборгованості по заробітній платі у загальній сумі 14 100, 68 грн. Крім того, представником відповідача - Жмарьовою О.М. надано суду пояснення, що позивач був звільнений відповідачем 02 листопада 2020 року, разом з тим за вказаний місяць позивачу, згідно з платіжним дорученням №10344 від 20.12.2021 було виплачено 5 239,84 грн. заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, а відтак у ТОВ «Імперія Строй» відсутня перед позивачем будь-яка заборгованість після його звільнення. При цьому суд приймає пояснення представника, щодо розміру компенсації за невикористану відпустку нарахований відповідачем, а не визначений позивачем розмір 7143,60 грн., з тих підстав, що розрахунок ТОВ «Імперія Строй» був здійснений відповідним фахівцем, в той час, як позивач належних обґрунтувань вказаної ним суми, суду не надав. Таким чином, виходячи з викладених обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позову є частково доведеними та вважає за доцільне вирішити питання про стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь період затримки проведеного з ним розрахунку. Так, положеннями ст.43 Конституції України гарантоване право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпПУ заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. За положеннями ст. 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Згідно із ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Ч. 5 ст. 97 КЗпП передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Як закріплено ст. 24 Закону України «Про оплату праці», а також ст. 115 КЗпП України, - заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно з п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяціроботи. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не заперечує щодо наявної заборгованості по заробітній платі перед позивачем на час звільнення, що зокрема, підтверджується листом повідомленням ТОВ «Імперія Строй». При цьому, судом встановлено, що відповідачем двома траншами 31.07.2021 та 18.08.2021, було здійснено виплату позивачу заборгованості по заробітній платі у повному обсязі. Статтею 27 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Так, згідно з п. 21 Постанови Пленуму ВСУ N 13 від 24.12.1999 року при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (з наступними змінами і доповненнями), далі - Порядок. Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії. Згідно з п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Розрахунковим періодом для обчислення середньої заробітної плати позивача буде вересень - жовтень 2020 року, за який позивачу було нараховано та виплачено заробітну плату в наступних розмірах: за вересень 2020 - 5 470, 00 грн., жовтень 2020 року - 5 470, 00 грн., що підтверджується довідкою з Пенсійного фонду України. Отже, середньоденна заробітна плата складає: 5 470, 00 грн. + 5 470, 00 грн./43 робочі дні = 254, 42 грн. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться у день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимог про розрахунок. Положеннями ч. 1 ст. 117 КЗпП України передбачений прямий обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. Отже, не проведення розрахунку з працівником у зазначені строки в свою чергу є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, здійснивши перевірку розрахунку наданого позивачем, суд дійшов висновку, що позивачу підлягає виплаті середній заробіток за період з 02.11.2020 (час звільнення) по 18.08.2021 року (час виплати відповідачем заробітної плати) (199 робочих днів * 254, 42 грн.) у розмірі 50 629, 58 грн. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. Згідно з ч.3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як на підставу звернення з вимогою про відшкодування моральної шкоди позивач посилається на те, що незаконне звільнення порушило звичайне життя позивача, позбавило його права працювати та отримувати дохід в такий складний період, як пандемія, що значно погіршило фінансовий стан позивача, призвело морального страждання через значний стрес та тиск з боку відповідача, а відтак позивач оцінює нанесену йому відповідачем моральну шкоду у розмірі 15 000 грн. Разом з тим, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимога щодо відшкодування моральної шкоди позивачем не обґрунтована жодними належними доказами та не знайшла свого підтвердження в ході розгляду справи, а відтак задоволенню не підлягає. Відповідно до частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази не своєчасної виплати заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, а також затримки розрахунку при звільненні, суд визнає належними і допустимими, а відтак з огляду на викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 816, 00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial