Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-01 00:00:00

У поданій в суд позовній заяві позивач [PERSON] просить встановити безоплатний постійний земельний сервітут шириною 2 метри через земельну ділянку, що знаходиться у власності відповідачів [PERSON] та [PERSON] по [ADDRESS] та [ADDRESS] для права проходу та проїзду. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що вона є власницею Ѕ частини будинковолодіння по [ADDRESS] ). Спільно із належною їй частиною будинку розташоване будинковолодіння та земельна ділянка, яка належить відповідачам. У серпні 2019 року відповідачі на земельній ділянці встановили суцільну огорожу висотою більше 2 метрів та перекрили їй доступ (дохід) до її частини будинку, а іншого проходу немає. На пропозицію щодо укладення договору сервітуту відповідачі не відреагували та в позасудовому порядку дане питання вирішити не представилося можливим. У відзиві на позовну заяву відповідачі позовні вимоги не визнали, мотивуючи тим, що позивач має доступ до належного їй на праві власності житлового будинку та будь-яких доказів необхідності встановлення земельного сервітуту саме на належній її на праві власності земельній ділянці не надала. Позивач не є ні власником ні користувачем суміжної земельної ділянки. При виготовленні технічної документації на земельну ділянку погодила її межі та будь-яких заперечень при передачі у власність земельної ділянки не мала, питань стосовно встановлення земельного сервітуту не виникало. У відповіді відзив позивач з доводами відповідачів не погодилася, стверджуючи, що право на земельний сервітут мають не лише власники чи землекористувачі земельної ділянки, а ще й інші заінтересовані особи. З урахуванням місця розташування належної їй частини будинку, а також земельної ділянки доступ до її частини будинку з дороги загального користування можливий виключно через належну відповідачам земельну ділянку. На даний час вона змушена проходити через подвір`я іншої сусідки. Погоджуючи відповідачам межі земельної ділянки, останні завіряли її, що в документації буде визначено прохід до будинку, однак обманули. Заперечень на відповідь позивача на відзив відповідачі не подавали. У зв`язку зі смертю [INFO] відповідача [PERSON] хвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 20 липня 2021 року до участі в даній цивільній справі залучено як третю особу спадкоємця останнього [PERSON] . Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали повністю. Відповідач та її представник просять у задоволені позову відмовити. Третя особа у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, що не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, з`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Установлено, що спірні правовідносини виникли щодо встановлення безоплатного земельного сервітуту на земельній ділянці відповідачів для проходу позивача до частини будинку [ADDRESS] , що належить їй на праві приватної спільної часткової власності (Ѕ частка) згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 грудня 2011 року, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 28 грудня 2011 року. Інша частина будинку [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] (24/100 частки) та [PERSON] (26/100 частки) згідно договору дарування від 23 жовтня 2004 року та договору купівлі-продажу від 28 травня 1983 року відповідно. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20 квітня 2018 року [PERSON] та [PERSON] , після смерті якого спадкоємцем є [PERSON] , є власниками земельної ділянки з кадастровим номером 5622610100:00:008:0306 та цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] площею 0,0338га. Право власності на вказану земельну ділянку [PERSON] та [PERSON] набули на підставі рішення Здолбунівської міської ради Рівненської області №607 від 14 березня 2018 року, яким затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). З акту передачі межових знаків границь земельної ділянки під охорону і зберігання [PERSON] та [PERSON] вбачається, що власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок претензій до існуючих меж не заявлено, обмеження щодо її використання, сервітути не встановлено та підписання цього акту [PERSON] не заперечує. Положеннями ст.ст.98-100 ЗК України, ст.ст.401, 402 ЦК України регламентовано, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Сервітут повинен здійснюватись у спосіб, наймеш обтяжливий для власника земельних ділянок. Власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в) право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм); в-1) право на будівництво та розміщення об`єктів нафтогазовидобування; в-2) право на розміщення об`єктів трубопровідного транспорту; в-3) право на користування земельною ділянкою для потреб дослідно-промислової розробки родовищ бурштину, інших корисних копалин загальнодержавного значення та/або видобування бурштину, інших корисних копалин загальнодержавного значення, за умови що при цьому не порушуються права землевласника, передбачені статтею 98 цього Кодексу; в-4) право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій; г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; г-1) право розміщення (переміщення, пересування) об`єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з) інші земельні сервітути. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Правовий аналіз зазначених норм закону, у своїй сукупності з іншими положеннями цивільного та земельного законодавства, яке регулює порядок користування суміжними земельними ділянками, право користування чужим майном, а також правила добросусідства, свідчить, що встановлення сервітуту може мати місце у тих випадках, коли користування майном в інший спосіб, тобто без сервітуту, є неможливим. Правові підстави для обтяження сервітутом чужої земельної ділянки відсутні у разі, якщо буде встановлена можливість користування майном позивача яким-небудь іншим способом. Отже, обов`язковою умовою встановлення земельного сервітуту є неможливість задоволення потреби особи, яка вимагає встановлення сервітуту, в інший спосіб. Тобто, закон вимагає від позивача надання суду доказів того, що обслуговування та користування будинковолодінням є неможливим без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. Аналогічні правові висновки містяться також в постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі № 379/794/16-ц, від 17 вересня 2018 року в справі №127/1417/16-ц, від 17 січня 2019 року в справі №607/12777/17. Разом з цим, належних, допустимих та достовірних у розумінні ст.ст.77-79 ЦПК України доказів неможливості задоволення своїх потреб, що стосуються проходу для користування будинковолодінням без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки, яка належить [PERSON] , позивач не надала. З показань свідків [PERSON] та [PERSON] вбачається, що прохід до господарства [PERSON] є можливий через двір сусіднього будинковолодіння, яким вона користується і на даний час. Незважаючи на вжиті судом згідно ч.5 ст.12 ЦПК України заходи сприяння в реалізації позивачем, яка користувалася правовою допомогою адвокатів, передбачених цим Кодексом прав, клопотань про призначення судової експертизи для визначення потреби у встановленні земельного сервітуту та місця його розташування на належній відповідачу на праві власності земельній ділянці як в підготовчому судовому засіданні, так і під час розгляду справи по суті позивач та її представник не заявляли. А відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем не доведено, а тому в задоволені позову слід відмовити.

Outcome: dismissed