Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-22 00:00:00

08 лютого 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, в якому просив суд стягнути з відповідача грошові кошти за борговою розпискою від 24.10. 2021 року в розмірі 230000 гривень. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 24 жовтня 2021 року надав відповідачу грошові кошти в розмірі 230000 гривень. Передача грошових коштів була оформлена відповідною розпискою про отримання грошових коштів, згідно якої грошові кошти мають бути повернуті позивачу до 25 січня 2022 року. Так, станом на момент подання позову взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав, грошові кошти не повернув незважаючи на неодноразові усні звернення позивача до відповідача про повернення боргу. Ухвалою суду від 14.02.2022 року відкрито провадження у справі та встановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.12). Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, заявлені позовні вимоги просив задовольнити (а.с.18, 29). 05.04.2022 року та повторно 23.05.2022 року відповідач [PERSON] не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином за місцем реєстрації (а.с. 11, 22). Суд, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглядає справу у судовому засіданні за відсутності осіб, які беруть участь у справі без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, суд постановив ухвалити по справі заочне рішення, відповідно до положень ст.280-284 ЦПК України, на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку позивача проти заочного розгляду справи. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ЦПК України. Судом встановлено, що 24 жовтня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. На підставі цієї угоди позивач, надавав відповідачу позику шляхом передачі грошових коштів у розмірі 230 000 грн. Факт передачі грошових коштів позивач підтвердив посідченою світлокопією розписки 24.10.2021 року. Відповідно до якої строк повернення грошових коштів становив до 25.01.2022 року (а.с.4). Таким чином, між сторонами виникло зобов`язання із договору позики, за яким боржник зобов`язався повернути позикодавцеві (позивачу) таку ж суму грошових коштів (суму позики), яка ним отримана. Відповідно до ст.\~1047\~ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження зобов`язань відповідача, позивачем була надана боргова розписка. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини 1стаття 1046 ЦК України). Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, це закріплено в положеннях ст. 629 ЦК України. Згідно із ч.1ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності зі ст.\~526\~ЦК України зобов`язання повинне виконуватися належним чином згідно умов договору й вимог ЦК України. Згідно з ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно із ст. ч.1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зважаючи на вище викладене, суд вважає, що між сторонами виникло зобов`язання із договору позики, за яким боржник (відповідач) зобов`язався повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики), яка ним отримана від позивача. Зазначений договір оформлений письмовою розпискою, складеною відповідачем, яку було передано позивачу, та яка є борговим документом. За яким позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі, а саме передав відповідачу кошти вказані в договорі позики, а відповідач зобов`язався повернути гроші в строк, однак свої зобов`язання не виконав, гроші не повернув, тому заявлені позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] основного боргу за договором позики від 24 жовтня 2021 року в сумі 230 000 гривень 00 коп. ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню. Згідно положень ст.141 ЦПК України, в зв`язку з задоволенням позову судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 2300 грн.

Outcome: approved