Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-16 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовною заявою до [PERSON] (надалі відповідач) про стягнення з нього на свою користь матеріальної та моральної шкоди, в якій просить стягнути з відповідача 30\~000 грн. матеріального збитку та 30\~000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. Свій позов мотивував тим, що 16.05.2021 біля 18 год. 50 хв. у Центральному міському парку міста Вінниці ім. Леонтовича в районі стадіону відповідач у справі, рухаючись на велосипеді, здійснив наїзд на собаку породи «Йоркширський тер`єр» на кличку Ізюм, яка належить позивачу. В результаті наїзду собака відразу померла. В момент наїзду позивач, його дружина [PERSON] та дочка [PERSON] (8 років) знаходились на місці пригоди і ця подія відбулась у них на очах. Після наїзду на собаку відповідач не зупинився і поїхав далі, але був зупинений позивачем. На місце пригоди була викликана поліція, працівники якої зафіксували факт наїзду відповідачем велосипедом на собаку позивача, внаслідок чого собака загинула. Листом Вінницького РУП ГУНП Вінницької області від 27.05.2021 позивача повідомлено, що ознаки кримінального правопорушення в діях відповідача відсутні. Оскільки між позивачем та відповідачем виникли цивільно правові відносини позивачу було рекомендовано звернутися до суду з заявою про відшкодування збитків. Позивач, посилаючись як на підставу своїх вимог на норми ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1192 ЦК України, вказуючи на порушення відповідачем правил дорожнього руху, зазначає, що його протиправними діями позивачу завдано матеріальної шкоди в сумі 30000 грн., що спричинено загибеллю собаки. Також вказує на спричинення йому моральної шкоди, яку позивач оцінює в 30000 грн., яка завдана душевними стражданнями, що спричинені загибеллю тварини. Такий розмір моральної шкоди позивач пов`язує з тим, що загибель собаки сталась на очах членів його сім`ї, та, зокрема, його неповнолітньої дочки [PERSON] . Собака був їх улюбленцем, членом сім`ї, загибель собаки неабияк всіх засмутила, порушила звичний уклад життя родини, позивач змушений був понести додаткові витрати з метою придбання нового цуценяти. Також позивач просив при ухваленні рішення стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.12.2021 відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Учасникам справи роз`яснено право на подання заяв по суті справи у встановлені судом у цій ухвалі строки (а.с. 40). Як вбачається з розписки, відібраної секретарем судового засідання у відповідача, відповідач [PERSON] позовні матеріали з додатками отримав 10.02.2022, також цією розпискою його повідомлено про день, час та місце розгляду справи судове засідання, яке було призначено на 07.03.2022 (а.с. 62 63). 24.02.2022 на території України розпочалась війна, що обумовлена широкомасштабним вторгненням збройних сил російської федерації на територію України та збройною агресією російської федерації стосовно суверенної держави України, що є загальновідомою обставиною та, в свою чергу, обумовило неможливість подання відповідачем у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву. 14.04.2022 на адресу Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву та відзив на позовну заяву. У відзиві на позов відповідач у справі заперечує позовні вимоги позивача в повному обсязі. Доводи відзиву зводяться до наступного. Відповідач визнає, що 16.05.2021 близько 19 год. він в`їхав на територію Центрального парку через в`їзд з вул. Хмельницьке шосе навпроти літнього театру «Радуга». Відповідач вказує, що не порушував правил дорожнього руху, які регулюють рух в Центральному парку. Навпроти відповідача по лівій стороні алеї рухалась група людей, а він рухався велосипедом на мінімальній швидкості, займаючи крайню праву сторону алеї біля бордюру. З за групи людей вибігла собака породи йоркширський тер`єр без повідка, перебігла на його бік руху до самісінького бордюру і опинився перед колесом велосипеда. Зусилля, які приклав відповідач для того, щоб об`їхати собаку, результату не принесли і він переднім колесом наїхав на собаку. Відповідач вказує, що не порушував відповідних пунктів Правил дорожнього руху. Посилається на розділ 33 Правил «Дорожні знаки», згідно якого знак 3.1. «Рух заборонено» застосовується для заборони руху всіх транспортних засобів на окремих ділянках дороги, вулиці, території пішохідної зони. Знак установлюється на кожному в`їзді на ділянку дороги або територію, де запроваджується заборона. Разом з тим, як вказує відповідач, на інших входах в парк знаки «Рух заборонено» не встановлені. При в`їзді в Центральний парк, яким скористався відповідач, інформаційно вказівний знак 5.3. «Пішохідна зона» та заборонний знак 3.1. «Рух заборонено», на які посилається позивач, відсутні (представив відповідні фотографії). Також посилається на те, що на території парку відсутній заборонний знак 3.8. «Рух на велосипедах заборонено». Крім того, на території парку біля планетарію облаштовано 9 паркомісць для велосипедів. Окрім наведеного відповідач вказує на порушення позивачем п.п. 11.2.3. та 11.2.5. Правил благоустрою території Вінницької міської ОТГ, що затверджено рішенням міської ради від 22.05.2020 № 2254, згідно яких, зокрема, забороняється виводити, вигулювати собак в місцях загального користування без причепленого повідку та намордника. Також вказує на порушення позивачем п. 11.3.6. зазначених Правил, згідно яких за супроводження домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду. Відповідач вважає, що саме позивач, не дотримавшись наведених вище вимог та правил є особою, яка винна у загибелі його ж собаки. В задоволенні позову відповідач просив відмовити у повному обсязі. (а.с. 69 79) 20.04.2022 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог, додатково зазначив, що рух на велосипеді Центральним парком заборонений, оскільки Центральний міський парк міста Вінниці ім. Леонтовича є природоохоронною зоною і на усіх в`їздах в парк облаштовано знаки 3.1. «Рух заборонено» та 5.33. «Пішохідна зона». Знаки відсутні тільки на пішохідних входах в парк, які є звуженими і не призначені для руху транспортних засобів. Знак «Рух заборонено» застосовується для заборони руху транспортних засобів (до яких відносяться також велосипеди) на території пішохідної зони Центрального міського парку ім. Леонтовича. Що стосується порядку супроводження собаки, зазначив, що собака породи Йоркширський тер`єр є невеликою, дрібною собакою за своїм розміром, тому заборона про супровід собаки в місцях загального користування без причепленого повідку та намордника не розповсюджується на дану породу. У цьому зв`язку послався на Правила тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах УРСР від 17.06.1980, затверджені Міністерством охорони здоров`я УРСР та Міністерства житлово комунального господарства УРСР, відповідно до яких власникам собак і котів дозволяється виводити собак з житла та ізольованих приміщень, а також ізольованих територій в загальні двори або на вулицю (з обов`язковим забезпеченням безпеки людей) тільки на короткому повідку і в наморднику, крім собак дрібних порід. Інші доводи відповіді на відзив зводяться до доводів позовної заяви. (а.с. 80 83). У своїх запереченнях на позов, які надійшли на адресу суду 27.04.2022, [PERSON] ще раз заперечив проти позову та доводів представника позивача. Зокрема зазначив, що він не порушив Правил дорожнього руху при здійсненні наїзду на собаку, оскільки відповідний протокол та постанова за статтями КУпАП за порушення правил дорожнього руху на нього не складались та не виносились. Також відповідач вважає, що до спірних правовідносин слід застосовувати нині чинні Правила благоустрою території Вінницької міської ОТГ, а не «Правила тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах УРСР» від 17.06.1980, які станом на час розгляду справи втратили чинність. (а.с. 89 90). Представник позивача [PERSON] адвокат Тунік Ю.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з тих же підстав, що наведено у позовній заяві та відповіді на відзив, просив вимоги задоволити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] адвокат Гуменюк Н.В. заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, що наведено у відзиві на позовну заяву, а також в запереченнях на позов. В задоволенні позову просила відмовити у повному обсязі. Суд, заслухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та представлені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до міжнародного ветеринарного паспорту, власником собаки породи «Йоркширський тер`єр» на кличку «Ізюм», [INFO] , зазначено позивача [PERSON] (а.с. 15). З довідки Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області від 27.05.2021 «Про результати розгляду повідомлення [PERSON] » вбачається, що 16.05.2021 до Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області надійшло повідомлення від [PERSON] , [INFO] , з приводу того, що у м. Вінниця, по вул. Хмельницьке шосе заявник вигулював свою собаку породи «Йоркширський тер`єр», в цей час велосипедист здійснив наїзд на дану собаку, внаслідок чого остання загинула, що завдало заявнику матеріального збитку. Під час опрацювання матеріалів, було опитано велосипедиста, який здійснив наїзд, громадянина [PERSON] [INFO] , жителя [ADDRESS] , який пояснив, що дійсно з власної необережності наїхав на собаку заявника, внаслідок чого вона загинула. В ході з`ясування усіх фактичних даних та згідно вимог чинного законодавства, працівниками поліції з`ясовано, що між позивачем та відповідачем виникли цивільноправові відносини, та роз`яснено заявнику [PERSON] право звернення до суду з відповідним позовом. (а.с. 6-8, 31 33) Наведені у довідці Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області від 27.05.2021 обставини підтверджуються матеріалами перевірки, які витребувано у органів національної поліції представником позивача, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 16.05.2021, поясненнями відповідача [PERSON] , та позивача [PERSON] , що надані 16.05.2021 службовим особам органам Національної поліції. (а.с. 10 12). Відповідно до ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною 1 ст. 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Статтею 15\~ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За ст.\~180\~ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав, на який поширюється правовий режим речі. Тобто собака є майном, об`єктом права власності людини, яке остання здійснює відповідно до закону на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб. І як власнику речі (собаки) згідно зі ст.\~317\~ЦК України лише її господарю належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ч. ч. 1-2\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, якщо вона не доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як роз`яснено у п. 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»,\~шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. У цьому зв`язку судом з довідки Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області від 27.05.2021 «Про результати розгляду повідомлення [PERSON] » встановлено, що 16.05.2021 позивач [PERSON] у м. Вінниця, по вул. Хмельницьке шосе, а саме у Центральному міському парку міста Вінниці ім. Леонтовича вигулював свою собаку породи «Йоркширський тер`єр» на кличку Ізюм, в ході якого відповідач у справі [PERSON] , рухаючись на велосипеді, здійснив наїзд на дану собаку, внаслідок чого остання загинула. В ході перевірки обставин події органами національної поліції відповідач [PERSON] визнав факт наїзду на собаку позивача, внаслідок власної необережності, що призвело до загибелі собаки. Обставина наїзду відповідачем на собаку позивача за наведених вище обставин визнана також у відзиві на позовну заяву та представником відповідача в судовому засіданні, а тому в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України вона не підлягає доказуванню. Позиція представника відповідача адвоката Гуменюк Н.В. з невизнання факту настання смерті собаки саме внаслідок факту наїзду на неї її довірителем, який рухався на велосипеді судом до уваги не приймається, оскільки собака, як встановлено поліцейською перевіркою, загинула місці події одразу та безпосередньо після наїзду. Інших обставин, які б в цей день, час та місці могли обумовити загибель собаки судом не встановлено, стороною відповідача перед судом не доведено. Судом встановлено, що в момент вчинення відповідачем [PERSON] наїзду на собаку позивача, він рухався на велосипеді в зоні місце розташування Центрального міського парку міста Вінниці ім. Леонтовича. Як встановлено п. 1.5. ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» наземні транспортні засоби (далі - транспортні засоби) - це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах. Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху України, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (з відповідними змінами і доповненнями), велосипед - це транспортний засіб, крім крісел колісних, що приводиться в рух мускульною силою людини, яка знаходиться на ньому. Таким чином велосипед в розумінні Закону та Правил є транспортним засобом, а особа, яка ним керує, є повноцінним учасником дорожнього руху та беззаперечно має дотримуватись чинних в Україні Правил дорожнього руху. При цьому, відповідно до усталеної судової практики рух особи на велосипеді не вважається діяльністю пов`язаною з експлуатацією джерела підвищеної небезпеки, оскільки цей транспортний засіб не має двигуна, а рухається внаслідок дії мускульної сили людини, яка знаходиться на ньому, отже, його експлуатація є повністю контрольованою. Таким чином норми ст. 1187 ЦК України, якими регламентовано умови відшкодування шкоди, що завдано джерелом підвищеної небезпеки, до застосування у досліджуваних правовідносинах не підлягають. Відповідно до п.п. «в» п. 6.6. Правил дорожнього руху велосипедисту з поміж іншого забороняється рухатися по тротуарах і пішохідних доріжках (крім дітей до 7 років на дитячих велосипедах під наглядом дорослих). Відповідно до п. 6.7. Правил дорожнього руху велосипедисти повинні виконувати вимоги цих Правил, що стосуються водіїв або пішоходів і не суперечать вимогам цього розділу. Як вбачається з представлених позивачем фотокарток наявних входів до паркової зони Центрального міського парку ім. Леонтовича в місті Вінниці, кожен з них супроводжується одночасним встановленням двох знаків дорожнього руху, а саме знаку 3.1 «Рух заборонено» та знаку 5.36 «Пішохідна зона». (а.с. 16 18) Відповідно до п. 33.3 Правил дорожнього руху, дорожній знак, що зазначено в п. 3.1 Правил «Рух заборонено» забороняє рух усіх транспортних засобів у разі коли, такий знак супроводжується встановленням знаку 5.36, яким позначається початок пішохідної зони. Разом з тим, як вбачається з фотокарток інших входів на територію Центрального міського парку ім. Леонтовича, які представлені представником відповідача одночасно з відзивом на позовну заяву, на території парку наявні входи, які не облаштовані знаками 3.1 «Рух заборонено» та 5.36 «Пішохідна зона». Більше того, на аркуші 75 справи наявна фотографія, на якій відображено знак паркувальних місць для велосипедів (біля Планетарію), неподалік якої наявна спеціальна площадка, облаштована спеціальним знаряддям для виконання різних велосипедних трюків. Таким чином, як вбачається з фотокарток представлених сторонами по справі (їх представниками), Центральний парк ім. Леонтовича має відповідне зонування на території, на яких діють різні за змістом правила руху та відповідні обмеження щодо руху транспортних засобів в різних його частинах. Поряд з цим суду, як стороною позивача так і стороною відповідача, не представлено доказів щодо точного місця (зони, території), вчинення відповідачем наїзду на собаку позивача. Суду не представлено жодного доказу, з якого б вбачалась ділянка дороги, пішохідної доріжки, чи іншої території парку, на якій сталась досліджувана подія. Таким чином стороною позивача по справі перед судом не доведено обставину порушення відповідачем певних правил дорожнього руху, які діяли на ділянці дороги де відбувся наїзд на собаку позивача, оскільки таку ділянку дороги (пішохідної доріжки, чи іншої території парку) жодним чином не ідентифіковано. Разом з цим для вирішення питання наявності підстав для відшкодування шкоди необхідним є встановлення складу цивільно правового правопорушення (протиправна дія, наслідок, причинно наслідковий зв`язок між дією та наслідком, вина), що законом не пов`язується з порушенням Правил дорожнього руху. Суд відзначає, що не встановлення точного місця події не нівелює факту здійснення відповідачем наїзду на собаку позивача та її загибелі безпосередньо після цього. Обставина вчинення наїзду відповідачем на собаку позивача визнається відповідачем та встановлена судом з сукупності інших доказів, про які наведено вище. З огляду на викладене суд констатує, що відповідач [PERSON] , рухаючись на велосипеді по території Центрального міського парку ім. Леонтовича, не був обережним, побачивши перешкоду в русі у вигляді собаки позивача, не вжив заходів до зменшення швидкості аж до зупинки та допустив наїзд на собаку позивача, що призвело до загибелі собаки. Перевіркою судом вказаних обставин встановлено в діях відповідача [PERSON] складу цивільно-правового правопорушення, а саме наступні його складові елементи: шкода (загибла собака), протиправне діяння особи, яка її завдала (необережне здійснення відповідачем наїзду на собаку), причинний зв`язок між протиправним діянням та наслідками, а також вина відповідача (суб`єктивне ставлення до вчиненого), що є підставою для деліктної відповідальності відповідача. Розмір своєї матеріальної шкоди позивач оцінює в 30\~000 грн., яка вочевидь полягає у вартості цуценяти породи «Йоркширський тер`єр», який дружиною позивача - [PERSON] 19.09.2021 придбано у [PERSON] за ціною 1000 доларів США (а.с. 5). Вирішуючи питання щодо наявності підстав для відшкодування позивачу матеріального збитку, що спричинено загибеллю його собаки породи «Йоркширський тер`єр», на кличку Ізюм в сумі 30000 грн. суд зважає на наступне. Статтею 22\~ЦК України передбачені підставі відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Так, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). При цьому суд зазначає, що виходячи з положень ст.1192\~ЦК України за вибором потерпілого визначено способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого. Зокрема суд може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. При цьому розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Виходячи з наведеного надана суду позивачем розписка про витрати його дружини на придбання 19.09.2021 року у гр. [PERSON] цуценяти породи «Йоркширський тер`єр» за 1000 доларів США не може вважатися належним і допустимим доказом реальної вартості втраченого майна, собаки такої ж породи на кличку Ізюм [INFO] , загиблого внаслідок події, що сталась 16.05.2021 року. Майнова цінність загиблої собаки перед судом не доведена. В прохальній частині позовної заяви під пунктом №5 наявне прохання позивача про призначення товарознавчої експертизи для визначення розміру матеріального збитку. На запитання суду до представника позивача чи підтримує він вказане клопотання, останній повідомив, що не підтримує. Враховуючи наведене суд вказане клопотання про призначення експертизи не розглядав. З огляду на викладене в задоволенні позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди сумі 30 000 грн., які позивач просить стягнути, як вартість собаки аналогічної породи, яку придбала його дружина взамін загиблої, слід відмовити. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до вимоги чинного законодавства України особа, якій завдано збитків, має також право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2 ст.\~23\~ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала, у т.ч. у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною 3 ст.\~23\~ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з п. 9 Постанови розмір відшкодування зазначеної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат і з урахуванням інших обставин; при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог, залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, враховуючи істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, наміру, з яким діяв відповідач. Так, в позові позивач зазначає, що моральна шкода полягає у моральному болю та душевних страждань позивача та його малолітньої дитини. Такі негативні емоції перенесені позивачем у зв`язку з загибеллю собаки на очах його дочки. Негативні емоції породили стан пригніченості та розпачу як у позивача так і у його малолітньої доньки. Загиблий собака був домашнім улюбленцем, та членом родини позивача. Втрата домашнього улюбленця зумовила пошук собаки такої ж породи для придбання на що позивач витрачав час та кошти, щоб хоч якось компенсувати втрату домашнього улюбленця. На переконання суду наведені психічні реакції та негативні емоції позивача та його доньки на ситуацію, яка пов`язана з загибеллю собаки, що була домашнім улюбленцем родини позивача є очевидною та природньою у вказаній ситуації. Вказані обґрунтування факту спричинення моральної шкоди перед судом доведені належними та допустимими доказами. Поряд з цим суд вважає за необхідне при вирішенні питання грошового еквіваленту розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача врахувати також і Правила благоустрою території Вінницької міської об`єднаної територіальної громади, що затверджені рішенням від 22.05.2020 № 2254, 52 сесії 7 скликання. Так, відповідно до п. 11.2.3 Правил вигул тварин здійснюється у спеціальних місцях (майданчиках), які визначаються у встановленому порядку. Пунктом 11.2.5. Правил встановлено заборону виводити, вигулювати собак в місцях загального користування без причепленого повідка та намордника. Особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана з поміж іншого забезпечити безпеку супроводжуваної домашньої тварини. За супроводження домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду (п.п. 11.3.5, 11.3.6 Правил). Як встановлено судом позивачем не дотримано цих пунктів Правил, а тому поведінка позивача в значній мірі також сприяла виникненню досліджуваного інциденту. Як встановлено\~ч.2\~ст.1193\~ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Суд вважає, що у досліджуваних правовідносинах настанню наслідків у вигляді загибелі собаки сприяла як бездіяльність позивача з ігнорування наведених пунктів Правил благоустрою території Вінницької міської ОТГ так і необережність відповідача при здійсненні руху на велосипеді територією Центрального міського парку, та невжиття останнім заходів з екстреного гальмування, аж до зупинки, щоб не допустити наїзду на собаку. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає до застосування також ч. 2 ст. 1193 ЦК України та на її підставі слід зменшити розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи положення ст.22 та ч.2 ст.1193 ЦК України, виходячи з принципу розумності та справедливості, глибини та тривалості душевних страждань, врахувавши грубу необережність потерпілого, що сприяла виникненню шкоди, суд задовольняє вимоги позивача в частині моральної шкоди на суму 10\~000 гривень, тобто частково, оскільки на переконання суду саме такий розмір моральної шкоди є достатнім та справедливим за досліджуваних обставин. Посилання представника позивача на Правила тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах УРСР від 17.06.1980, затверджені Міністерством охорони здоров`я УРСР та Міністерства житлово комунального господарства УРСР, (які втратили чинність 28.01.2022, але які були чинні станом на час виникнення спірних правовідносин) які, на його переконання, дозволяли позивачу гуляти зі своєю собакою міським парком без повідка, судом до уваги не приймаються, з огляду на наступне. Відповідно до п.п. «а» п.7 зазначених Правил власникам собак і котів дозволяється виводити собак з жилих та ізольованих приміщень, а також ізольованих територій в загальні двори або на вулицю (з обов`язковим забезпеченням безпеки людей) тільки на короткому повідку і в наморднику, крім собак дрібних порід, на яких у реєстраційних посвідченнях зроблено відповідну відмітку. З досліджених судом документів на собаку на кличку «Ізюм» не встановлено наявності у його документах відповідних відміток про можливість вигулу собаки даної породи без намордника та повідка. Разом з цим, в будь якому разі, власник собаки, проживаючи на території певної територіальної громади, в даному випадку Вінницької ОТГ, зобов`язаний дотримуватись встановлених Вінницькою міською радою Правил благоустрою території Вінницької міської ОТГ. Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди судом задоволено на 33,33%, а тому з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір в сумі 302,64 грн., що становить 33, 33% від 908 грн. (судовий збір за вимогу про відшкодування моральної шкоди). На підставі викладеного,

Outcome: partial