Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-25 00:00:00

Позивачка звернулася до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до Головного управління Державної податкової служби України у м. Києві, треті особи: Перша київська державна нотаріальна контора, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про звільнення майна з під арешту. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка на підставі договору купівлі-продажу від 18.01.1995 р. засвідченого Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою по реєстровому № 1y-90 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 19.01.1995 р. за реєстровим №37305 набула право власності на 1/6 частина квартири за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Ватутінського районного суду м. Києва від 20.04.1998 р. у справі № 2-1046 визнано за позивачкою право власності на 1/2 частину з 1/6 частини, що належить [PERSON] у квартирі [ADDRESS] . Крім того, на підставі договору дарування 1/6 частини квартири від 15.08.2007 р. засвідченого [PERSON] , державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори та зареєстрованого у реєстрі за № 6-1518. [PERSON] набула права власності на 1/6 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] . В даний час [PERSON] належить право власності на 5/12 частин (1/6+1/12+1/6) квартири за адресою: [ADDRESS] . Також, на підставі договору купівлі-продажу від 18.01.1995 р. засвідченого Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою по рестровому № 1у-90 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 19.01.1995 р. за реєстровим номером № 37305 набули право власності на відповідні частини квартири за адресою: [ADDRESS] діти позивачки: [PERSON] на 1/6 частина; [PERSON] на 1/6 частина; [PERSON] на 1/6 частину. 1/12 частина квартири за адресою: [ADDRESS] належала чоловікові [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті чоловіка позивачка звернулася до нотаріуса для оформлення спадку. Проте нотаріус повідомив, що на вказану квартиру накладено арешт. У зв`язку з наявністю у Державному реєстрі запису про накладення арешту на вказану квартиру позивачка не має змоги оформити спадщину померлого чоловіка. Позивачка вважає, що накладений на квартиру за адресою: [ADDRESS] арешт наразі підлягає скасуванню виходячи iз наступного. Вироком Київського міського суду по кримінальній справі № 2-17/97 від 1997 р. [PERSON] (чоловік позивача) засуджено до чотирьох років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві особистої власності. Київський міський суд згідно з вироком у кримінальній справі № 2-17/97 наклав арешт та направив матеріали для реалізації майна засудженого [PERSON] у рахунок конфіскації у дохід держави лише 1/12 частини квартири [ADDRESS] , яка належала останньому на праві особистої власності, а не всієї квартири. Проте, як випливає з Інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Перша київська нотаріальна контора наклала арешт на всю квартиру за адресою: [ADDRESS] . Отже, арешт на 11/12 частин квартири [ADDRESS] , що належать позивачці та її дітям накладено протиправно. Протоколом автоматизованого розподілу справ, визначено суддю Панченко О.М. для розгляду даної цивільної справи. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 28.01.2021 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Протокольною ухвалою суду від 26.05.2022 року закрито підготовче засідання, призначено справу до розгляду по суті. У судове засідання позивачка не з`явилася, представник позивачки у своїй письмовій заяві підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд про їх задоволення та розгляд справи без участі сторони позивача. Представник відповідача у справі у судове засідання не з`явився,у своїй заяві просив суд розглядати справу у відсутності представника та прийняти рішення згідно діючого законодавства. Треті особи в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про визнання позовних вимог в повному обсяг та просили їх задовольнити. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Позивачка на підставі договору купівлі-продажу від 18.01.1995 р. засвідченого Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою по реєстровому № 1y-90 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 19.01.1995 р. за реєстровим №37305 набула право власності на 1/6 частина квартири за адресою: [ADDRESS] . На підставі договору купівлі-продажу від 18.01.1995 р. засвідченого Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою по рестровому № 1у-90 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 19.01.1995 р. за реєстровим номером № 37305 набули право власності на відповідні частини квартири за адресою: [ADDRESS] діти позивачки: [PERSON] на 1/6 частина; [PERSON] на 1/6 частина; [PERSON] на 1/6 частину. Вироком Київського міського суду по кримінальній справі № 2-17/97 від 1997р. [PERSON] (чоловік позивача) засуджено до чотирьох років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить йому у праві особистої власності. Київський міський суд згідно з вироком у кримінальній справі № 2-17/97 наклав арешт та направив матеріали для реалізації майна засудженого [PERSON] у рахунок конфіскації у дохід держави лише 1/12 частини квартири [ADDRESS] , яка належала останньому на праві особистої власності. На підставі договору дарування 1/6 частини квартири від 15.08.2007 р. засвідченого [PERSON] , державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори та зареєстрованого у реєстрі за № 6-1518. [PERSON] набула права власності на 1/6 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] . В даний час [PERSON] належить право власності на 5/12 частин (1/6+1/12+1/6) квартири за адресою: [ADDRESS] . 1/12 частина квартири за адресою: [ADDRESS] належала чоловікові [PERSON] , який помер [INFO] . Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У статті 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. ч. 1, 2 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч.1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. За приписами частин першої, другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Враховуючи встановлені факти та наведені вище положення закону, суд приходить до висновку, що арешт мав бути скасований відповідачем безпосередньо під час закінчення виконавчого провадження, проте цього зроблено не було. Таким чином наявність арешту позбавляє позивачку належного їй цивільного права вільно розпоряджатися своїм майном. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно дотримуватись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів. Наведе свідчить про те, що позивачка має право на звернення до суду з позовом для захисту свого порушеного права, оскільки безпідставне обтяження її майна створює перешкоди в його використанні, зокрема, неможливості розпорядитись ним. З огляду на зазначене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved