Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-05 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін у справі. Позивач [PERSON] 17.01.2022 року, скориставшись канцелярією, звернувся у Стрийський міськрайонний суд Львівської області з позовною заявою (зареєстрована в діловодстві суду за вх. № 812), в якій просить ухвалити рішення про зменшення розміру та стягувати у подальшому з нього на користь відповідачки [PERSON] аліменти на їх малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у частці від заробітку - у розмірі 1/4 частини з усій його видів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати набрання рішенням суду у цій справі законної сили, і до досягнення зазначеним сином повноліття. Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті судового збору за пред`явлення цієї позовної заяви до суду у розмірі 992 грн. 40 коп., позивач [PERSON] залишає за собою та при ухваленні рішення у справі просить покласти на нього. Позов обґрунтовано тим, що на підставі рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області, ухваленого 11.04.2011 року у цивільній справі № 2-869/11, за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, з позивача [PERSON] на користь відповідачки [PERSON] , починаючи з 27.01.2011 року, щомісячно стягуються аліменти на їх малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у частці від заробітку (доходу) - у розмірі 1/3 з усіх його видів, але не менше 30 (у подальшому - 50) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач [PERSON] стверджує, що на даний час розмір аліментів, у котрому такі стягуються на малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , є для нього вкрай обтяжливим, оскільки забирає третину усього його заробітку (доходу), хоча, згідно вимог чинного СК України, мав би забирати одну чверть такого заробітку (доходу), а, окрім того, його матеріальний стан значно погіршився з часу ухвалення судом вищевказаного рішення про стягнення аліментів. Відтак позивач [PERSON] вважає, що є усі підстави для зменшення розміру сплачуваних ним аліментів на зазначеного сина до мінімально визначного законом на одну дитину, а саме 1/4 частини із його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у зв`язку з чим він просить на підставі статей 181-184, 192 СК України свій позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] у запропоновані судом строк та порядку відзиву на позовну заяву [PERSON] до неї про зменшення розміру аліментів на малолітню дитину не подала. Проте, у своїй заяві про розгляд цієї справи без її участі, відповідачкою [PERSON] одночасно позицію про те, що вона проти позову заперечує, вважає такий безпідставним й таким, звернення з котрим спрямоване виключно на порушення її прав, а також законних інтересів їх з позивачем [PERSON] малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки зазначеним позивачем допущена істотна заборгованість по присуджених аліментах, а тепер він має намір ще й зменшити те, що не взагалі платить, у зв`язку з чим просила у такому позові відмовити. Заяви та клопотання учасників справи. Належно уповноважений представник позивача [PERSON] - адвокат Волоховський О.І. (ордер від 27.04.2022 року за № 38 на ведення даної цивільної справи міститься у матеріалах справи) 06.06.2022 року, скориставшись канцелярією, подав у Стрийський міськрайонний суд Львівської області заяву (зареєстрована в діловодстві суду за вх. № 7639), в якій просив проводити розгляд даної справи за його відсутності та відсутності його довірителя, на задоволенні позовних вимог свого довірителя настоює, просив такі задовольнити у парному обсязі. Відповідачка [PERSON] 13.05.2022 року, скориставшись канцелярією, подала у Стрийський міськрайонний суд Львівської області заяву (зареєстрована в діловодстві суду за вх. № 6589), в якій просила проводити розгляд даної справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечує та просила ухвалити рішення про відмову в їх задоволенні. Інших заяв чи клопотань від учасників цієї справи до суду не надходило. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Микитина В.Я. від 09.02.2022 року, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідачки, яка у позові не має статусу підприємця, вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) її учасників. Судове засідання щодо розгляду справи по суті призначено у залі судових засідань приміщення Стрийського міськрайонного суду Львівської області, що за адресою: вул. Т. Шевченка, 89, м. Стрий, Львівська область, на 11.03.2022 року о 12:45 год.. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області (головуючий - суддя Микитин В.Я.) від 11.03.2022 року судовий розгляд цієї справи по суті відкладено на підставі пункту 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України. Визначено місце, дату та час нового судового засідання щодо розгляду даної справи по суті - зал судових засідань приміщення Стрийського міськрайонного суду Львівської області, що за адресою: вул. Т. Шевченка, 89, м. Стрий, Львівська область, 28.04.2022 року, 12:45 год.. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області (головуючий - суддя Микитин В.Я.) від 28.04.2022 року судовий розгляд цієї справи по суті відкладено на підставі пункту 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України. Визначено місце, дату та час нового судового засідання щодо розгляду даної справи по суті - зал судових засідань приміщення Стрийського міськрайонного суду Львівської області, що за адресою: вул. Т. Шевченка, 89, м. Стрий, Львівська область, 06.06.2022 року, 12:00 год.. Учасники справи належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час призначеного судового засідання по їх справі щодо її розгляду по суті, про що у справі наявні відповідні письмові підтвердження. Судом також було задоволено заяву уповноваженого представника позивача [PERSON] - адвоката Волоховського О.І. про розгляд даної справи за його відсутності й відсутності його довірителя та заяву відповідачки [PERSON] про розгляд даної справи за її відсутності, а також, виходячи з положень ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, й враховуючи неявку у судове засідання усіх учасників справи, суд вважав за доцільне та можливе здійснювати судовий розгляд даної справи за відсутності її учасників на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового засідання у цій справі технічними засобами. Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке. Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположих свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Крім того, за змістом ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав позивача [PERSON] й причетність до такого порушення його прав відповідачки [PERSON] за пред`явленими позовними вимогами цивільного характеру, встановив наступне. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із зазначенням відповідних доказів. Так, 31.10.2009 року сторони у справі вступили в шлюб, за час котрого у них народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області, ухваленим 12.05.2011 року у цивільній справі № 2-1166/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу (отримана з ЄДРСР з повним доступом копія рішення міститься у справі, а. с. 23), шлюб між сторонами у справі розірвано. На підставі рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області, ухваленого 11.04.2011 року у цивільній справі № 2-869/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину (отримана з ЄДРСР з повним доступом копія рішення міститься у справі, а. с. 24-25), з позивача [PERSON] на користь відповідачки [PERSON] стягуються аліменти на сина [PERSON] , [INFO] , у частці від заробітку (доходу) - у розмірі 1/3 частини з усіх його видів, але не менше 30 (у подальшому - 50) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.01.2011 року, і до досягнення цим сином повноліття. Це ж стверджується й виконавчим листом, виданим Стрийським міськрайонним судом Львівської області на виконання вищевказаного рішення 12.05.2011 року (копія міститься у справі, а. с. 7). Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області, ухваленим 22.09.2015 року у цивільній справі № 456/2410/15-ц, провадження 3 2/456/1148/2015, за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав (отримана з ЄДРСР з повним доступом копія рішення міститься у справі, а. с. 26-27), позивача [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На підставі вироку, ухваленого Стрийським міськрайонним судом Львівської області 01.07.2015 року у справі № 456/2382/15-к, провадження № 1-кп/456/207/2015, про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України (отримана з ЄДРСР з повним доступом копія вироку міститься у справі, а. с. 43-44), позивача [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, а саме за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду аліментів на сина [PERSON] , [INFO] , та призначено йому покарання у вигляді громадських робіт строком 100 годин. На підставі вироку, ухваленого Стрийським міськрайонним судом Львівської області 13.05.2022 року у справі № 456/6219/21, провадження № 1-кп/456/200/2022, про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України (отримана з ЄДРСР з повним доступом копія вироку міститься у справі, а. с. 45-47), позивача [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, а саме за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду аліментів на сина [PERSON] , [INFO] , та призначено йому покарання у вигляді громадських робіт строком 120 годин. У свою чергу заборгованість позивача [PERSON] по аліментах, котрі стягуються з нього на користь відповідачки [PERSON] на їх малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що станом на 30.04.2022 року становить 225 234 грн. 01 коп., стверджується розрахунком такої заборгованості по аліментах, виконаним державним виконавцем Стрийського ВДВС у Стрийському районі Львівської області західного МРУМЮ (м. Львів) Чорнієм Т.І. у виконавчому провадженні № 26941071 (копія міститься у справі, а. с. 41-42). При цьому, будь-яких доказів, котрі б відповідали визначеним у статтях 77-80 ЦПК України критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності, щодо зміни сімейного стану, погіршення (покращення) стану здоров`я позивача [PERSON] , або ж його матеріального становища, що впливає на утримання їхнього з відповідачкою [PERSON] малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , сторонами у справі суду не подано, а судом не здобуто. Релевантні норми та джерела права, котрі застосовує суд при ухваленні даного рішення. Встановлені судом сімейні правовідносини щодо способу виконання батьками обов`язку утримувати дітей, зокрема, щодо збільшення/зменшення аліментів, зміни способу стягнення аліментів, визначених за рішенням суду, регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України (надалі - СК України), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року й протоколами до неї та Конвенцією про права дитини 1989 року, котрі є частинами національного законодавства України. Згідно із ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини 1989 року встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до частин 1, 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. За змістом статей 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі:стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст.182 СК України). Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому, підстави визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) визначається з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. 183 СК України. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. У свою чергу, значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, розмір аліментів може бути змінений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилається позивач. При цьому право застосування норми закону належить суду. Висновок суду за результатами розгляду справи. На переконання суду, зібраними у справі доказами не підтверджується та обставина, що матеріальний стан позивача [PERSON] після присудження до стягнення з нього аліментів на малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у частці від заробітку (доходу) - у розмірі 1/3 частини з усіх його видів щомісячно, але не менше 30 (у подальшому - 50) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, змінився у бік погіршення, або ж істотно погіршився стан його здоров`я, чи бодай якось змінився його сімейний стан. Єдиним таким доказом, зокрема щодо зміни матеріального стану, можна було б вважати існуючу в позивача [PERSON] заборгованість, розмір котрої є значним та складає 225 234 грн. 01 коп.. Проте суд враховує й ту обставину, що ця заборгованість утворилася внаслідок несплати позивачем [PERSON] за період з вересня 2015 року по квітень 2022 року зазначених вище аліментів на їх з відповідачкою [PERSON] малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , тобто ухилення від їх сплати, що відбулося за відповідною на те волею позивача [PERSON] та носило систематичний характер. Тому, у поєднанні також з дослідженими судовими рішеннями щодо притягнення вже двічі позивача [PERSON] до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КК України, суд вважає, що пред`явлення ним даних позовних вимог спрямоване виключно на уникнення у подальшому кримінальної відповідальності за ухилення від сплати вищевказаних аліментів на малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , котра може бути ще суворішою, а також, враховуючи, що обидва рази ініціаторкою кримінального переслідування позивача [PERSON] за ухилення від сплати згаданих аліментів була саме відповідачка [PERSON] , то логічним є висновок ще й про пред`явлення ним даних позовних вимог з метою нашкодити цій відповідачці, але аж ніяк не задля захисту свого права чи законного інтересу, та ще й на шкоду малолітній дитині, що суд вважає неприпустимим. Щодо тверджень позивача [PERSON] у пред`явленому ним позові про визначені статтею 183 СК України розміри аліментів у випадку їх присудження до стягнення у частці від заробітку (доходу) батька, - на рівні однієї чверті такого на одну дитину, однієї третини такого на двох дітей та половини такого на трьох і більше дітей, то суд наголошує, що такі розміри аліментів визначені як мінімальні гарантії для забезпечення належного фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей, й не можуть розцінюватися сторонами у справі як обов`язкові у випадку можливості сплачувати батьком аліменти й відсутності для цього істотних перешкод у більшому розмірі, однак не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, з огляду на що такі твердження до уваги судом не приймаються. Відтак у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на малолітню дитину слід відмовити за їх недоведеністю. Щодо розподілу судових витрат у справі. Розподіл судових витрат у справі, котрі полягають у сплаті позивачем [PERSON] судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою немайнового характеру у розмірі 992 грн. 40 коп. й підтверджуються квитанцією № ПН5575883 від 11.01.2022 року, слід здійснити у порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, зокрема покласти на позивача [PERSON] , в силу ухвалення рішення на користь відповідачки [PERSON] .. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду, матеріали цієї справи не містять.

Outcome: dismissed