Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-26 00:00:00

[PERSON] звернулась\~до Першотравенського\~міського суду\~з позовом до [PERSON] , третя особа Першотравенська міська рада Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначає, що на підставі рішення Першотравенської міської ради №168 від 15.07.1988 року, на ім`я [PERSON] було видано ордер №7033 від 19.07.1988 року, на зайняття жилої площі по [ADDRESS] . [PERSON] був вселений у зазначену квартиру в якості основного квартиронаймача. Разом з ним, на правах членів сім`ї, також були вселені вона та їх донька [PERSON] . 23 лютого 1993 році, шлюб між нею та відповідачем було розірвано, відповідач покинув сім`ю та фактично вибув з місця реєстрації проживання. Факт вибуття відповідача з місця реєстрації проживання підтверджується актом виданим ПП «Комунальщик-4». Відповідач вибув з наданої йому квартири та тривалий час не проживає у ній, не приймає участі в її утриманні, догляді, втратив до неї будь-який інтерес. На ці обставини вказує не сплата відповідачем комунальних платежів, не отримання кореспонденції за адресою місця реєстрації, відсутність у квартирі його особистих речей, не проведення поточних ремонтів та інше. Будь-якої домовленості про збереження за відповідачем житлової площі не існує. Впродовж всього періоду найму, всі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення, повністю покладені на неї. Весь цей час вона проживає за вказаною адресою, сумлінно виконує обов`язки квартиронаймача та планує у подальшому реалізувати своє право на зміну договору найму шляхом визнання її основним наймачем зазначеної квартири у порядку ст.106 Житлового кодексу України. Вважає, що існують всі обставини, які свідчать про те, що відповідач вибув та не проживає у спірній квартирі більше встановленого терміну ніж той, протягом якого за ним зберігається право на користування жилим приміщенням, тому є всі підстави для визнання останнього таким, що втратив право на користування жилим приміщення. Просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . 02 квітня 2021 року відповідачем по первісному позову [PERSON] було подано до суду зустрічну позовну заяву, в якій останній прохав суд вселити його у квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначив, що рішенням виконавчого комітету Першотравенської міської ради від 15.07.1988 року №168 йому у зв`язку із відсутністю забезпеченості житлом, було надано квартиру [ADDRESS] , на пільгових умовах, як учаснику бойових дій, що підтверджується довідкою управління комунального господарства та майна виконавчого комітету Першотравенської міської ради від 03.03.2009 року. На підставі вищезазначеного рішення йому було видано ордер №7033 від 19.07.1988 року на заняття житлової площі у квартирі [ADDRESS] . В ордері вказано, що його видано [PERSON] , сім`я якого складається з трьох осіб. На момент видачі ордеру, його сім`я складалась з дружини - [PERSON] та доньки - [PERSON] . На підставі вказаного вище ордеру, він, а також відповідачка з їх спільною дитиною, як члени сім`ї, вселились у квартиру [ADDRESS] . Квартира [ADDRESS] , на сьогоднішній день не приватизована. Шлюб між ним та відповідачкою було розірвано 23.02.1993 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу. Також зазначає, що між ним та відповідачкою вже протягом тривалого часу існує спір з приводу проживання у спірній квартирі. Так, ще у 1994 році у Першотравенському міському суді розглядалась справа №2-41/1994 за його позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та за зустрічним позовом [PERSON] до нього про вселення у квартиру. В обґрунтування позову він вказував, що «у квітні 1992 року [PERSON] з донькою покинула квартиру та пішла до іншого чоловіка, з яким мешкає на теперішній час». Рішенням Першотравенського міського суду від 25.11.1994 року по справі №2-41/1994, [PERSON] було вселено з донькою [PERSON] у квартиру [ADDRESS] , а йому було відмовлено у задоволенні його позовної заяви до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Рішення суду було мотивоване тим, що [PERSON] не втратила інтересу до даної житлової площі. Після ухвалення\~вищевказаного рішення,\~він надав\~ [PERSON] \~екземпляр ключів\~від спірної\~квартири,\~однак до\~квартири вона\~не в`їхала.\~Акцентує увагу\~суду на\~тому,\~що у\~вказаному рішенні\~встановлена та\~обставина,\~що у\~1993\~році [PERSON] \~самовільно вивезла\~з квартири\~ [ADDRESS] , меблі (кухонний та гостинний гарнітур, м`які меблі) та техніку (телевізор, холодильник). Протягом певного часу він проживав у вищевказаній квартирі у фактично непридатних для проживання умовах, оскільки [PERSON] вивезла з квартири усі меблі (в т.ч. кухонні) та техніку, він змушений був спати на старій «розкладушці», яку йому надали у тимчасове користування друзі, а харчуватися на роботі. 20 червня 1998 року він уклав шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 20.06.1998 року та переїхав проживати до дружини у квартиру [ADDRESS] . Переїзд до дружини був зумовлений тим, що [PERSON] була вагітною, а квартира [ADDRESS] , на той момент була непридатна для нормального проживання у зв`язку із відсутністю там меблів та техніки, які [PERSON] раніше самовільно вивезла, тобто через дії [PERSON] у квартирі не було навіть спального місця, що утворило суттєві перешкоди йому для проживання, тим паче разом з вагітною дружиною. Факт того, що у вказаний період його нова дружина була вагітною, підтверджується свідоцтвом про народження їх сина, [PERSON] , дата народження якого [INFO] , відповідно, завагітніла [PERSON] навесні 1998 року Квартиру [ADDRESS] , він періодично відвідував, оскільки вважав та вважає її своїм житлом, там знаходилися його особисті речі. Під час одного з таких візитів наприкінці 1999 року він виявив, що вікна його квартири замінені, а замість старих дверей встановлені нові металеві із новим замком. Оскільки ключі від квартири мала лише його колишня дружина, [PERSON] , то вочевидь змінити замки могла лише вона. Намагаючись потрапити у своє житло, він стукав у двері, однак відповідачка двері не відкрила, тому він вимушений був викликати міліцію, однак дільничний нічим йому не допоміг, ключі від квартири [PERSON] йому і у подальшому не надала. Йти на конфлікт з колишньою дружиною через квартиру та вселятися туди у примусовому порядку на той момент він не мав можливості з поважних причин, оскільки, наприкінці 1998 року його нова дружина перебувала на останніх строках вагітності, будь-який стрес їй був протипоказаний, увесь свій вільний від роботи час, він присвячував саме догляду за вагітною дружиною, а після народження дитини у січні 1999 року - догляду ще й за новонародженим сином. Таким чином, він не міг проживати у спірному житлі з поважних причин - через перешкоди, що створила йому [PERSON] , чим спочатку унеможливила його проживання у квартирі, а потім унеможливила і доступ до квартири. Інша справа, що свідчить про наявність спору між сторонами з приводу житла, розглядалася у Першотравенському міському суді у 2009 році. Так, незважаючи на те, що саме з вини [PERSON] він не має можливості проживати у спірній квартирі, на початку 2009 року [PERSON] звернулась до Першотравенського міського суду із позовом № 2-387/09 до нього, третя особа: [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Тоді [PERSON] подала заяву про залишення позову без розгляду, у зв`язку із чим ухвалою Першотравенського міського суду від 02.06.2009 року позов [PERSON] було залишено без розгляду. Після того, як [PERSON] змінила думку щодо необхідності визнання його таким, що втратив право користування квартирою, та залишила позов без розгляду, спір між сторонами тимчасово «затих», він, як і раніше, вважав квартиру своїм житлом, а фактично проживала там [PERSON] з донькою [PERSON] . Такий варіант влаштовував [PERSON] , оскільки він, як учасник бойових дій, наділений відповідно до законодавства певними пільгами. Зокрема,\~з відповіді\~Управління праці\~та соціального\~захисту населення\~від 29.03.2021\~року №\~04-01/792\~вбачається,\~що йому\~нараховувалися пільги\~на житлово-комунальні\~послуги як\~учаснику бойових\~дій з\~01.10.2019\~року у\~безготівковій формі.\~З доданих\~до відповіді\~УПСЗН довідок\~№ 34,\~№ 35,\~№ 36\~про розмір\~отриманої пільги\~у грошовій\~формі випливає,\~що за\~жовтень-грудень\~2019\~року він\~отримав пільг\~в грошовій\~формі в\~розмірі 1489,55\~гри.,\~за січень-грудень 2020 року - 4767,41 грн., за січень-березень 2021 року - 1718,61 грн. Наголошує на тому, що у вищевказаних довідках №34 та №35 про розмір отриманої пільги в грошовій формі у відомостях про нього у графі «проживає за адресою» вказано: « [ADDRESS] », тобто адреса спірної квартири, права користування якою [PERSON] бажає позбавити його. Також зазначає, що наведена інформація про пільги, що нараховувалися йому, свідчить про те, що він безпосередньо брав участь в утриманні квартири [ADDRESS] , так як нараховані пільги щомісячно зараховувалися в рахунок плати за житлово-комунальні послуги. Як було вказано вище, квартира [ADDRESS] , була надана саме йому на пільгових умовах як учаснику бойових дій. Факт того, що він є учасником бойових дій підтверджується посвідченням учасника бойових дій серії [NUMBER] від 03.02.1997 року. На сьогоднішній день він є непрацездатною особою у зв`язку із досягненням пенсійного віку, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] . Жодного іншого житла він не має, право власності на будь-яке нерухоме майно за ним не зареєстровано, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 250565096 від 30.03.2021 року. Отже, він не набув права власності або постійного права користування іншим житловим приміщенням, а тому спірна квартира є його єдиним житлом, на проживання в якому він може розраховувати. Також вважає, що причини відсутності його у спірній квартирі є поважними, а тому за ним зберігається право на проживання в спірній квартирі. В ході розгляду справи відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] позовні вимоги [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням не визнав, у зв`язку з їх безпідставністю, а заявлені ним у зустрічному позові вимоги щодо вселення у спірну квартиру підтримав у повному обсязі та прохав суд їх задовольнити. У судове засідання 27 травня 2022 року відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічною позовною заявою [PERSON] та її представник адвокат Дерюгін Е.О. в ході розгляду справи заявлені позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням підтримали у повному обсязі та прохали суд їх задовольнити, а позовні вимоги відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічною позовною заявою [PERSON] щодо вселення у спірну квартиру не визнали та надали відзив на позовну заяву в якому заперечували проти задоволення позовних вимог та вважали необґрунтованими обставини, на які посилається позивач [PERSON] , як на підставу своїх вимог та заперечень, а доводи викладені у позовній заяві безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу. Представник третьої особи Першотравенської міської ради Дніпропетровської області у судове засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності, прохала суд ухвалити рішення згідно вимог чинного законодавства. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона з 1999 року проживає у квартирі [ADDRESS] та є сусідкою [PERSON] , яка проживає над нею у квартирі [ADDRESS] . [PERSON] вона знає та періодично бачить її у під`їзді. [PERSON] ж вона вперше побачила в залі суду, а в будинку [ADDRESS] ніколи не бачила. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що у липні 1988 року вона отримала квартиру [ADDRESS] , з цього часу, вона знайома з сусідами [PERSON] та [PERSON] . Вона живе на першому поверсі, а [PERSON] проживали на четвертому поверсі. Як сусідка, вона спілкується з [PERSON] . Наскільки їй відомо, [PERSON] та [PERSON] розлучились приблизно 22-24 роки тому. Після їх розлучення, [PERSON] вона жодного разу у під`їзді не бачила. У квартирі [ADDRESS] проживає [PERSON] , а [PERSON] до квартири не приходить. Про те, що [PERSON] намагався вселитись у квартиру, вона не чула. Коли вона працювала, то бачила, що [PERSON] ходив на роботу з іншої адреси проживання. Вона інколи ходить у гості до [PERSON] , але речей [PERSON] у квартирі жодного разу не бачила. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є головою спілки ветеранів Афганістану міста Першотравенська, а [PERSON] є членом даної спілки. Також вони з [PERSON] разом працювали на шахті «Першотравнева». У 1988 році більша частина ветеранів бойових дій Афганістану міста Першотравенська, отримала житло у новому мікрорайоні «Південний» міста Першотравенська від шахти «Першотравнева». Він, [PERSON] та [PERSON] отримали квартири у одному будинку. Спірна квартира належить [PERSON] як учаснику бойових дій. Наскільки він знає, у [PERSON] є донька, тому він вважає, що спірну квартиру необхідно поділити навпіл між [PERSON] та [PERSON] . Йому відомо, що після розірвання шлюбу, приблизно у 1996 році, [PERSON] залишився проживати у спірній квартирі, а [PERSON] та їх донька у квартирі не жили. З якого часу [PERSON] почала знову проживати у квартирі йому невідомо. Приблизно у 2000 році [PERSON] неодноразово приходив до нього як до фізособи, та скаржився на те, що він не може потрапити до своєї квартири, так як його колишня дружина замінила двері у квартирі, а ключі йому не надала. З даним питанням [PERSON] приходив до нього на протязі 2000 2003 років. Також, йому відомо, що [PERSON] намагався вирішити питання стосовно квартири з колишньою дружиною мирно. Де [PERSON] проживає з 2000 року по теперішній час, йому невідомо, та [PERSON] про це йому не розповідав. Крім того, йому невідомо чи звертався [PERSON] до правоохоронних органів або суду з приводу спірного житла. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що зі своїм батьком - відповідачем по справі [PERSON] вона не спілкується вже тривалий час. Після розлучення батьків, їй було приблизно років п`ять, вони з мамою [PERSON] пішли зі спірної квартири, а батько залишився проживати у ній. У 2001 році, коли їй виповнилось 15 років, вони з мамою повернулись у спірну квартиру, почали там проживати та проживають на теперішній час. Приблизно у 2002 році, [PERSON] приходив до них у квартирі зі своєю другою дружиною та хотів продати квартиру, але її мати [PERSON] заперечувала та пропонувала йому викупити його частину квартири, на що [PERSON] відмовився. Більше до квартир він не приходив. На даний час речей відповідача у квартирі не має. За час проживання у спірній квартирі, її мати [PERSON] самостійно сплачувала комунальні платежі та несла витрати по утриманню квартири. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі надані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Згідно із ч.1 ст.2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55\~Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4\~ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5\~ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.19\~ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Як встановлено судом, сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON] , яка на даний час досягла повноліття. На підставі рішення виконавчого комітету Першотравенської міської ради народних депутатів №168 від 15 липня 1988 року [PERSON] , на пільгових умовах, як учаснику бойових дій, сім`я якого складалась з трьох осіб: він, дружина [PERSON] та донька [PERSON] , дозволено зайняти двокімнатну квартиру [ADDRESS] , що підтверджується архівною копією ордеру №7033 від 19 липня 1988 року. Відповідно до довідки №1461/2, яка видана 03 березня 2021 року виконкомом Першотравенської міської ради Дніпропетровської області, у квартирі [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] з 08.09.1988 року; [PERSON] з 08.09.1998 року; [PERSON] з 28.07.2008 року. 23 лютого 1993 року шлюб між сторонами у справі було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , яке видане 23 березня 1993 року міським відділом РАЦС міста Першотравенська, Дніпропетровської області, про що було зроблено актовий запис №30. Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 25 листопада 1994 року, у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням було відмовлено, а зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про вселення, було задоволено та вселено [PERSON] до житлового приміщення, квартири [ADDRESS] . 20 червня 1998 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , яке видане 20 червня 1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Першотравенської міської ради Дніпропетровської області, про що було зроблено актовий запис №52. Прізвище дружин після реєстрації шлюбу [PERSON] . Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають дитину сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 02 червня 2009 року було залишено без розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до акту №126, який виданий 09 березня 2021 року ПП «Комунальщик-4», [PERSON] , 1962 року народження, зареєстрований але не проживає у квартирі [ADDRESS] на підставі розпорядження міського голови Вінницької О.Р. №67 від 18.02.2016 року), міста Першотравенська, Дніпропетровської області, з 1998 року і по теперішній час. Відповідно до квитанцій, виданих АТ КБ «ПриватБанк», з 2019 року по теперішній час комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] , сплачує [PERSON] , до 01 грудня 2020 року пільги на житлово-комунальні послуги, які надавались [PERSON] , як учаснику бойових дій (посвідчення серії [NUMBER] , видане Першотравенським міськвоєнкомом 03 лютого 1997 року), нараховувались за спірною адресою: [ADDRESS] . Крім того, як встановлено судом, спірне житлове приміщення перебуває в комунальній власності територіальної громади міста Першотравенська Дніпропетровської області. Комунальна власність одна з трьох форм власності (поряд з державною та приватною). Також, поряд з державною власністю це одна з двох форм публічної власності. Згідно ст.1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування. Суб`єктами права комунальної власності є територіальні громади первинного рівня (тобто жителі сіл; добровільних об`єднань у сільську громаду жителів кількох сіл; селищ; міст), територіальні громади вторинного рівня (жителі районів, областей), а також органи місцевого самоврядування, що здійснюють права комунальної власності від імені територіальної громади представницькі та виконавчі органи місцевого самоврядування. До об`єктів права комунальної власності, зокрема, належать: рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, пенсійні фонди, частки в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування, а також відумерла спадщина. За положеннями ст.47\~Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ст.64\~ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Частиною 4 ст.9\~ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Відповідно до ч.1 ст.71\~ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У ч.3 ст.71\~ЖК України наведено випадки, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Аналіз норм статей 71, 72\~ЖК Української\~РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням за одночасної наявності двох умов: не проживання особи в житловому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин на це. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Вичерпного переліку поважних причин не проживання в житловому приміщенні законодавством не встановлено, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи і правил ЦПК України щодо оцінки доказів. Згідно зі ст.72\~ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені ст.71\~ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Частиною 4 ст.10\~ЦПК України і ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. Згідно із ст.8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Поняття «житло» не обмежується приміщеннями, яке законно займають або законно створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 ст.8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року в справі «Прокопович проти Росії», заява № 58255/00, пункт 36). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява № 19009/04, пункт 50). Втручання держави є порушенням ст.8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 ст.8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року в справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, пункт 47). У пункті 44 рішення від 02 грудня 2010 року в справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (заява № 30856/03) ЄСПЛ визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Заперечуючи проти позову відповідач [PERSON] зазначав, що спірна квартира є єдиним його житлом, він має намір брати участь у її приватизації, із позивачем перебуває у неприязних відносинах, мають місце постійні сварки та суперечки між ними та у нього відсутній доступ до спірної квартири у зв`язку зі зміною позивачкою замків на вхідних дверях, ключі від яких йому не були надані. Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. На підтвердження доводів, викладених у позовній заяві, позивачка [PERSON] надала акт №126 від 09 березня 2021 року, складений комісією Приватного підприємства «Комунальщик-4» у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якого [PERSON] , 1962 року народження, зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , але фактично з 1998 року у квартирі не проживає. Разом з тим, суд враховує, що відповідач у спірній квартирі не проживає у зв`язку з неприязними відносинами з позивачкою та у зв`язку із замінами замків на вхідних дверях, що унеможливлює доступ відповідача до квартири тобто у даному конкретному випадку та з урахуванням обставин справи відсутність відповідача має місце з поважних причин понад встановлені строки передбачені ст.ст.71, 72 ЖК України. Факти проживання відповідача у своєї другої дружини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , у повній мірі не свідчить про існування у нього права користування чи власності на вказане майно та не спростовує доводи відповідача про те, що спірна квартира є єдиним його житлом. Крім того, відповідно до Інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №296568737 від 27 січня 2022 року, інформація про право власності на нерухоме майно належне [PERSON] у реєстрі відсутня. Втрата права користування житловим приміщенням будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло, правомірність застосування якого за обставинами цієї справи, а також необхідність та пропорційність такого заходу, позивачем не доведено. Враховуючи наведене, суд приходить висновку про відмову у задоволені позову у зв`язку із недоведеністю обставин, що підтверджують заявлені позовні вимоги. Статтею 264\~ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; тощо. Разом з тим, на суд покладено обов`язок ухвалення законного і обґрунтованого рішення суду, ухваленого на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Що стосується позовних вимоги заявлених у зустрічній позовній заяві [PERSON] про вселення, то суд приходить до висновку про їх задоволення, оскільки під час розгляду справи судом, підтвердився факт порушення прав позивача [PERSON] , який позбавлений вільного доступу у спірну квартиру через дії відповідача [PERSON] , що є порушенням його права як наймача спірної квартири, а тому порушені права позивача підлягають захисту шляхом вселення [PERSON] до квартири [ADDRESS] . Розподіл судових витрат здійснити у відповідність до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved