Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-05 00:00:00

29 жовтня 2020 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю та стягнення шкоди. Позивач просить усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом зобов`язання [PERSON] здійснити демонтаж самовільно влаштованого балкону до квартири [ADDRESS] ; Стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] майнову шкоду заподіяну незаконною реконструкцією своєї квартири, моральну шкоду у розмірі 125 000 гривень, витрати по оплаті послуг оцінювача та судовий збір. В обґрунтування позову зазначено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] . У 2018 року відповідач почав реконструкцію квартири [ADDRESS] та прибудову до неї, самовільно влаштував нову балконну плиту шляхом монтажу металевих двотаврів у влаштовані отвори в несучих зовнішніх стінах будинку, в результаті чого, у належній позивачу квартирі на стінах та стелі кухні утворились тріщини. 14 січня 2019 рок позивач звернувся до Управління державного архітектурно-будівельного контролю ОМР із заявою, що [PERSON] самовільно виконує роботи з реконструкції квартири [ADDRESS] , яка знаходиться поверхом вище квартири позивача. У зв`язку з чим, відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 299 КУпАП. Факт завдання шкоди майну позивача підтверджується відповідним актом складеним співробітниками ВД № 3 КП «ЖКС «Порто-Франківський» за результатами виходу на місце та обстеження квартири. Позивач зазначив, що Висновок експертно-технічного дослідження буде надано у підготовчому судовому засіданні. Крім матеріальної шкоди позивачу була завдана моральна шкода, оскільки внаслідок планомірного пошкодження відповідачем належного позивачу майна протягом тривалого часу позивач знаходиться у стресовому стані. Темрява яка утворилась внаслідок зроблених відповідачем надбудов відображається на стані здоров`я дружини позивача, оскільки їй за станом здоров`я вкрай необхідне сонячне світло. Ухвалою суду від 30 жовтня 2020 року відкрито провадження по справі, встановлено загальний порядок розгляду справи. 15 січня 2021 року від [PERSON] до суду надійшли заперечення на позов. Позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 05 лютого 2021 року зустрічну позовну заяву [PERSON] про відшкодування шкоди та зобов`язання вчинити дії повернуто заявнику. 25 березня 2021 року відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди. 04 жовтня 2021 року протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні 16 листопада 2021 року позивач та його представник позов підтримали та просили задовольнити. Відповідач заперечував, просив відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначив, що спорудження на яке посилається [PERSON] є тимчасовим будівельним майданчиком і використовувалося для зведення опорної тимчасової стіни, для запобігання подальшого руйнування будинку. 19 січня 2022 року від представника позивача до суду надійшло клопотання про стягнення з відповідача витрат на послуги адвоката. 06 червня 2022 року від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Також, 06 червня 2022 року від [PERSON] до суду надійшли пояснення по справі. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав необґрунтованості та відсутності порушених прав позивача. Також просив розглянути справу за відсутності. В судове засідання 06 червня 2022 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та надавши належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується копією Договору дарування квартири від 06 березня 2018 року, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ластівкою В.М. та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Як зазначає Позивач у своїй позовній заяві, у 2018 року [PERSON] почав реконструкцію квартири [ADDRESS] та прибудову до неї, самовільно влаштував нову балконну плиту шляхом монтажу металевих двотаврів у влаштовані отвори в несучих зовнішніх стінах будинку, в результаті чого, у належній позивачу квартирі на стінах та стелі кухні утворились тріщини. 14 січня 2019 рок позивач звернувся до Управління державного архітектурно-будівельного контролю ОМР із заявою, що [PERSON] самовільно виконує роботи з реконструкції квартири [ADDRESS] , яка знаходиться поверхом вище квартири позивача. У зв`язку з чим, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 299 КУпАП. Як вбачається з позовної заяви, позивач вважає, що факт завдання шкоди майну підтверджується відповідним актом складеним співробітниками ВД № 3 КП «ЖКС «Порто-Франківський» за результатами виходу на місце та обстеження квартири. З зазначеного Акту обстеження від 05.10.2020 року вбачається, що комісія у складі начальника дільниці № 3 КП ЖКС «Порто-Франківський» Причина Д.О., старшого майстра дільниці № 3 [PERSON] , майстра дільниці №3 [PERSON] склали акт в тому, що за адресою [ADDRESS] з виходом на місце при візуальному обстеженні встановлено, що до квартири [ADDRESS] , яка розташована на першому поверсі противоворотнього флігелю раніше було примонтований дерев`яний настіл, що спирається на металеві балки. Балки конструкції закріплені в стіні з порушенням кам`яної клади фасадної стіни, та часткового демонтажу штукатурного шару стіни. При візуальному обстеженні кв. [ADDRESS] яка розташована в цокольному поверсі противоворотнього флігелю в віконному отворі кухні виявлені тріщини розкриттям до 0,1 мм. З зовнішньої сторони віконного отвору на відстані до 1м знаходиться місце прикріплення металевої балки на яку спирається дерев`яний настіл кв. [ADDRESS] . При випаденні атмосферних опадів в місце порушення кам`яної кладки стіни відбувається замокання віконного отвору кв. [ADDRESS] . Дослідивши Акт обстеження від 05.10.2020 року, суд дійшов висновку, що відповідний Акт не може слугувати належним та допустимим доказом, який би обґрунтовував позовні вимоги Позивача в частині усунення перешкод [PERSON] у користуванні власністю шляхом зобов`язання відповідача здійснення демонтажу самовільно влаштованого балкону до квартири [ADDRESS] , оскільки в зазначеному Акті відсутній причинно наслідковий зв`язок між «примонтованим дерев`янним настілом, що спирається на металеві балки» та «тріщин до 0,1 мм які утворились у віконному отворі кухні квартири [ADDRESS] », відсутні відомості чи були присутні зацікавлені особи, в даному випадку учасники справи, також не зазначено чи завдана матеріальна шкода. Також, слід зазначити, що у зазначено Акті не встановлено, хто саме прилаштував дерев`яний настіл, що спирається на металеві балки. З поміж іншого, в матеріалах справи на аркуші 71 є лист КП «ЖКС «Порто-Франківський» з якого вбачається, що несучі конструкції противоротнього флігелю за адресою: [ADDRESS] потребують капітального ремонту. Також, слід зазначити, що оригінал Акту обстеження від 05.10.2020 року для огляду судом в судовому засіданні Позивачем не наданий. Крім того, суд не приймає до уваги надані позивачем фотокартки, оскільки відомості про здійснення фотофіксації в акті не зазначено, вони не містять відомості, що здійснені під час проведення обстеження комісією та є невід`ємним додатком до акту. Слід також зазначити, що Акт обстеження складений 05.10.2020 року, проте на одній з фотокарток зазначено дату 2020-01-02 11:58, що також дає підстави вважати, що фото зроблені не на момент складання відповідного акту. При цьому суд приймає до уваги, що Позивач під час подання позову зазначав, що висновок експертно-технічного дослідження буде надано у підготовчому судовому засіданні. Проте з відповідним клопотанням Позивач до суду не звертався та до матеріалів справи не долучав відповідний висновок. Суду не надано належних, достовірних та допустимих доказів про те, що відповідач [PERSON] на відповідній правовій підставі дійсно володіє квартирою [ADDRESS] . Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1ст. 79 ЦПК України). В ході розгляду справи по суті, суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Щодо посилання Позивачем на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року по справі № 420/3275/19, то суд зазначає наступне. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року адміністративний позов Приморської районної адміністрації Одеської міської ради до [PERSON] , треті особи: [PERSON] ; Департамент культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської області; Управління державного архітектурно - будівельного контролю Одеської міської ради про приведення приміщення у попередній стан задоволено частково. Зобов`язано [PERSON] привести самовільно реконструйовану квартиру [ADDRESS] у первинний стан. В іншій частині вимог відмовлено. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Управління культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської області, Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень, стягнення моральної шкоди відмовлено. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Дослідивши матеріали справи, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутнє рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року по справі № 420/3275/19, яке набрало законної сили. Також відсутні відомості, щодо стану його виконання. У зв`язку з чим, суд приймає зазначене рішення, як належний доказ в розумінні частини 4 ст. 82 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог [PERSON] до [PERSON] в частині усунення перешкод у користуванні власністю за адресою: [ADDRESS] , оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що спірний балкон перешкоджає користуванню власністю Позивача. Також, не знайшло свого підтвердження те, що зазначений балкон утворює темряву в квартирі Позивача, яка відображається на стані здоров`я дружини Позивача. Слід зазначити, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а певні обставини повинні бути підтвердженні належними та допустимими доказами. Щодо вимог про стягнення на користь [PERSON] з [PERSON] майнової шкоди заподіяної незаконною реконструкцією своєї квартири, моральної шкоди у розмірі 125 000 гривень та витрат по оплаті послуг оцінювача, судового збору у розмірі 1681 гривні 60 копійок, суд зазначає наступне. Згідно ст. 177 ЦПК України, Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Так, до матеріалів справи Позивачем не було долучено доказів майнової шкоди заподіяної незаконною реконструкцією квартири, які б давали можливість встановити чи відхилити суму майнової шкоди. Щодо моральної шкоди в розмірі 125 000 гривень, суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно положень ст.. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року, роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Оскільки у задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зобов`язання [PERSON] здійснити демонтаж самовільно влаштованого балкону до квартири [ADDRESS] відмовлено з підстав необґрунтованості позовних вимог, суд вважає вимоги про відшкодування моральної шкоди не обґрунтованими та відмовляє у їх задоволенні. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Статтею 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з повною відмовою у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю та стягнення шкоди, у задоволенні клопотання про стягнення з відповідача витрат на послуги адвоката від 19 січня 2022 року слід відмовити.

Outcome: dismissed