Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-18 00:00:00

До Шевченківського районного суду м. Києва звернувся [PERSON] з позовом до Київської міської державної адміністрації, про надання додаткового строку для прийняття спадщини. 30.11.2020 Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва по справі № 761/24158/20 матеріали справи за позовом [PERSON] до Київської міської державної адміністрації, про надання додаткового строку для прийняття спадщини, передані за територіальною підсудністю до Деснянського районного суду м. Києва. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 15.03.2021 призначена до підготовчого розгляду на 15.04.2021. Протокольною ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 01.11.2021 закінчено підготовче провадження та призначено до розгляду на 21.12.2021 року о 09.30 год. Позивач у позовній заяві зазначив, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 23.11.1994 року виданого відділом приватизації державного житлового фонду Ватутінської районної ради м. Києва громадянам [PERSON] та [PERSON] в рівних частках належала квартира за адресою: [ADDRESS] . Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 23.11.1994. За життя [PERSON] та [PERSON] все своє майно заповіли позивачу та [PERSON] . У позивача не зберіглося заповіту [PERSON] , але в нього знаходиться заповіт від 25.01.2013 року складений [PERSON] та нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бессараб О.В., реєстровий номер 20. Заповіт від імені [PERSON] , який не зберігся у позивача також посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бессараб О.В. 08.07.2020 з відповіді Мелітопольського міськрайонного відділу РАЦСу № 1182/21.24-137 позивачу стало відомо, що: 31.12.2013 відділом державної реєстрації Деснянського районного управління юстиції у м. Києві складено актовий запис № 1293 про смерть [PERSON] , [INFO] ; 05.08.2019 Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено актовий запис № 13161 про смерть [PERSON] , [INFO] ; 29.06.2020 Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено актовий запис № 10777 про смерть [PERSON] , [INFO] . У встановлений законом шести місячний строк позивач не подав заяву про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] та [PERSON] так як позивачу не було відомо про їх смерть, тому вважає, що причина пропуску строку на подання відповідної заяви поважна. Також віддаленість місця його постійного мешкання за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь нічого про їх смерть позивачу відомо не було. В той же час на даний момент у позивача відсутня інформація, що будь хто звертався із заявами про прийняття спадщини і він не може отримати таку інформацію ні за власним зверненням ні за зверненням адвоката, так як це є конфідеційною інформацією та таємницею нотаріуса. Також вказує, що всі померлі особи проживали та були зареєстровані в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Тому вважає що у випадку не подання ніким заяви про прийняття спадщини, після смерті [PERSON] спадщину прийняли шляхом спільного проживання [PERSON] та [PERSON] ,, а після смерті [PERSON] , спадщину пийняв [PERSON] . Так, як після смерті [PERSON] інших спадкоємців ні за законом ні за заповітом не має, вважає, що належним відповідачем по справі є Київська міська державна адміністрація. Враховуючи викладене позивач просив відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили. Представник відповідача - Київської міської державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про час та день розгляду справи судом повідомлявся належним чином. Розглянувши матеріали справи, оцінивши і проаналізувавши докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, № 303-A, параграф 29). Суд вважає зазначити, що відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу підставу та предмет позову може визначити виключно позивач. Суд не вправі визначити предмет, підставу (інше), сторін позову також у зв`язку із принципом змагальності цивільного процесу. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наданий сторонами, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»), при цьому жодна із сторін не була поставлена судом у менш сприятливе становище, порівняно з іншою стороною, на чому наголошується у практиці Європейського суду з прав людини. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У частинах першої та другої статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 23.11.1994 року виданого відділом приватизації державного житлового фонду Ватутінської районної ради м. Києва громадянам [PERSON] та [PERSON] в рівних частках належала квартира за адресою: [ADDRESS] . Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 23.11.1994. За життя [PERSON] та [PERSON] все своє майно заповіли позивачу та [PERSON] . У позивача не зберіглося заповіту [PERSON] , але в нього знаходиться заповіт від 25.01.2013 року складений [PERSON] та нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бессараб О.В., реєстровий номер 20. Заповіт від імені [PERSON] , який не зберігся у позивача також посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бессараб О.В. 08.07.2020 з відповіді Мелітопольського міськрайонного відділу РАЦСу № 1182/21.24-137 позивачу стало відомо, що: 31.12.2013 відділом державної реєстрації Деснянського районного управління юстиції у м. Києві складено актовий запис № 1293 про смерть [PERSON] , [INFO] ; 05.08.2019 Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено актовий запис № 13161 про смерть [PERSON] , [INFO] ; 29.06.2020 Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено актовий запис № 10777 про смерть [PERSON] , [INFO] . У встановлений законом шести місячний строк позивач не подав заяву про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] та [PERSON] так як позивачу не було відомо про їх смерть, тому вважає, що причина пропуску строку на подання відповідної заяви поважна. Згідно зі ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Відповідно до частини 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини». Статтею 1272 ЦК України передбачено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, позивач не подав заяву оскільки не знав про смерть спадкодавців. Згідно п.24 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7 надано роз`яснення про те, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. В постанові Верховного Суду України 26.09.2012 року по справі №6-85цс-12 зазначається, що правила ч.3 ст.1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Ця позиція Верховного Суду України є обов`язковою для всіх судів у відповідності з іст.360-7 ЦПК України. Відповідно до правової позиції викладеної в Постанові Верховного Суду України від 06.02.2013 року у справі 6-167цс 12 прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежало виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийнята спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. Отже, на підставі вказаних доводів та письмових доказів, суд прийшов до висновку про те, що у позивача існували об`єктивні, непереборні, істотні труднощі у вчиненні ним дій по поданню до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті його матері. Причини пропуску строку на подання заяви до нотаріуса про прийняття спадщини наведені позивачем у позові судом приймаються як поважні. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані докази в їх сукупності, оскільки позивач пропустив строк прийняття спадщини з поважних причин та звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, то суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Рішення повинно відповідати вимогам ст.ст. 213, 215 ЦПК України, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи з вище викладених обставин справи, які були встановлені у судовому засіданні, та нормативних положень Законів України, ураховуючи практику Європейського суду з прав людини та Верховного Суду України, суд вбачає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повнвому обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved