Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду 22.03.2021 із зазначеними позовними вимогами з таким обґрунтуванням. [PERSON] володіє на праві власності трьома земельними ділянками загальною площею 0, 5025 га в [ADDRESS] згідно з державним актом на право приватної власності на землю І-ЗК № 040755 від 21.01.2004, який було зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2163/425. Позивач зазначив, що цією земельною ділянкою користується більше 20 років, вона має дерев`яну огорожу, він сплачує земельний податок. Позивач уклав договір з ТОВ «Експерт» про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства площею 0, 4226 га за межами населеного пункту [ADDRESS] площею 0,0616 га, в [ADDRESS] площею 0, 3610 га. Після виготовлення технічної документації позивач звернувся до відділу у Міжгірському районі ГУ Держгеокадастру в Закарпатській області для внесення відомостей в Державний земельний кадастр про земельні ділянки. 23.02.2021 позивачу видано рішення № РВ-2100540652021 про відмову у зв`язку із встановлення перетину ділянок з ділянкою кадастровий номер 2122486000:02:001:0083 з площею спів падіння 14, 1644%, що становить 0,0513 га. Позивач отримав інформацію, що зазначеною земельною ділянкою володіє відповідач [PERSON] і цю земельну ділянку їй передано у власність рішенням відповідача ГУ Держгеокадастру в Закарпатській області згідно з наказом від 30.07.2015 № 681-с/г «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» площею 0,20 га для ведення особистого селянського господарства і наказу № 2568-сг від 15.06.2020 про передачу зазначеної земельної ділянки у власність [PERSON] . Позивач вважає, що земельну ділянку [PERSON] передано з порушенням вимог земельного законодавства, тобто без погодження із суміжним землевласником , без закріплення межових знаків у натурі, без повідомлення про проведення цих робіт. В документації із землеустрою відповідачами не зазначено позивача як суміжного землевласника, межі земельної ділянки не погоджені Репинською сільською радою як суміжним землевласником. Відповідач ГУ Держгеокадастру відмовив позивачу в реєстрації сформованої земельної ділянки. З огляду на викладене позивач просить задовольнити його вимоги і захистити його права землевласника, покликаючись на застосування положень Конституції України, норми цивільного і земельного закону. 12.05.2021 [PERSON] , тобто відповідач за позовом [PERSON] , звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , Міжгірської селищної ради про визнання недійсним і скасування державного акту на право приватної власності на землю (повні реквізити зазначені у вступній частині рішення). Ці позовні вимоги обґрунтовано таким. Земельна ділянка, яка надана у власність [PERSON] , розташована за межами населеного пункту с. Репинне і станом на 21.01.2004 ця територія відносилась до земель державної власності, а тому Репинська сільська рада неправомірно розпорядилась земельною ділянкою в [ADDRESS]. Державний акт, виданий [PERSON] має форму, яка затверджена постановою Верховної Ради України № 2201-ХІІ від 13.03.1992. Натомість ця постанова втратила чинність відповідно до закону № 1377-ІУ від 11.12.2003, який набрав чинності 08.01.2004. Окрім цього, з 01.01.2002 набрав чинності новий Земельний кодекс і постановою КМУ № 449 від 02.04.2002 було затверджено нову форму державного акта на право власності на земельну ділянку. З 02.07.2003 було затверджено Тимчасовий порядок ведення державного реєстру України по земельних ресурсах № 174 і виключено можливість складання , видачі та реєстрації державних актів на право приватної власності на землю. [PERSON] також посилається на те, що другий примірник державного акта, виданого [PERSON] відсутній у відділі Міжгірського району ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області, а також відсутня інформація про реєстрацію цього документа. [PERSON] також посилається на те, що рішення Репинської сільської ради про передачу у власність земельної ділянки [PERSON] не містить конкретизації місця розташування земельних ділянок, має місце розбіжність у площі на 25 кв.м, тому це рішення також не відповідає вимогам закону. Винесені судом процесуальні рішення в справі. Згідно з ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 23.03.2021 прийнято позовну заяву [PERSON] до розгляду, відкрито провадження в справі і призначено підготовче провадження. Згідно з ухвалою цього ж судді від 14.05.2021 прийнято зустрічний позові [PERSON] до [PERSON] , відкрито провадження в справі за цим позовом і об`єднано провадження за позовами [PERSON] і [PERSON] ). Згідно з хвалою суду від 18.10.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позиції сторін і їх представників за змістом процесуальних заяв у справі та судових засіданнях. [PERSON] і його представник підтримали заявлені ними позовні вимоги і заперечили позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом. Ці доводи ґрунтуються на тому, що [PERSON] звернувся із заявою про передачу земельної ділянки у власність до компетентного органу місцевого самоврядування, отримав документи на право власності на земельну ділянку від цього органу тривалий час використовує земельну ділянку за цільовим призначенням межі ділянки мають дерев`яну огорожу. Орган, який надавав у власність земельну ділянку [PERSON] не узгодив з [PERSON] як з суміжним землевласником місце розташування земельної ділянки і площі, що спричинило перетин земельних ділянок (накладання). Представник відповідача-позивача [PERSON] - адвокат Рішко С.І. заперечив позов [PERSON] та підтримав зустрічні позовні вимоги на обґрунтуваннях у відзиві на позов [PERSON] та зустрічному позові. Відповідач ГУ Держгеокадастру в Закарпатській області позов [PERSON] заперечив повністю на основі такого обґрунтування. Зазначений орган Держгеокадастру задовольнив заяву [PERSON] і відмовив у задоволенні заяви [PERSON] , реалізуючи повноваження, передбачені земельним законодавством, зокрема у зв`язку із встановленням знаходження земельної ділянки, яку просив (передбачав) зареєструвати [PERSON] , в межах земельної ділянки (її частини), яка належить і зареєстрована в Державному земельному кадастрі та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно [PERSON] , тобто у зв`язку із встановленням перетину (накладання) з площею спів падіння 14,1644 %, з посиланням на статтю 24 закону «Про Державний земельний кадастр». Цей відповідач вважає обґрунтування позивача [PERSON] надуманими. Міжгірська селищна рада (третя особа за позовними вимогами [PERSON] та відповідач за позовними вимогами [PERSON] ) як розпорядник земель комунальної власності за межами населеного пункту с. Репинне Хустського району Закарпатської області не надала письмових пояснень та позиції по суті спору, не забезпечило участі в справі представника, будучи належно і неодноразово повідомленою про судові засідання. Встановлені судом обставини. Рішенням Репинської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області від 26.12.1999 № 9 12 сесії 22 скликання [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0, 50 га, яка була у постійному користуванні згідно земельно-облікових документів для ведення особистого селянського господарства та обслуговування житлового будинку. Згідно з державним актом на право приватної власності на землю серія І-ЗК № 040755 , виданого 21.01.2004 і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2163№ 425, [PERSON] передано земельну ділянку на території Репинської сільської ради у власність в натурі загальною площею 0,5025 га , в тому числі земельні ділянки площами : 0,0793 га в [ADDRESS] для обслуговування ; 0,0616 га в [ADDRESS]; 0,3610 га в [ADDRESS]. Позивач замовив у 2020 році в ТОВ «Експерт» виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж зазначених земельних ділянок в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства. 22.02.2021 державний кадастровий реєстратор відділу в Міжгірському районі ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області виніс рішення № РВ-2100540652021 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з підстави виявлення перетину ділянок з ділянкою 2122486000:02:001:0083 з площею спів падіння 14,1644%, що становить площу 0,0513 га. 30.07.2015 ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області видано наказ № 681-с/г про надання дозволу [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,20 га із земель сільського господарського призначення для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населеного пункту на території Репинської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області. 15.06.2020 ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області видано наказ № 3568-сг про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] (попереднє прізвище [PERSON] ) у власність площею 0,20 га сіножатих для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів в [ADDRESS] на території Реписнької сільської ради Міжгірського району Закарпатської області з присвоєнням кадастрового номеру 2122486000:02:001:0083. Зазначена земельна ділянка внесена державним реєстратором 17.08.2020 в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно з реєстрацією права власності за [PERSON] номер запису 37828175 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2149716521224. Станом на час розгляду справи і винесення судового рішення земельна ділянка, на яку претендує позивач [PERSON] і яка зареєстрована за власником [PERSON] на праві власності (спірна земельна ділянка площею 0. 0513га в [ADDRESS] ) знаходиться на території Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області за межами села Репинне у зв`язку з об`єднанням територіальних громад і здійсненням в Україні адміністративно-територіальної реформи (входженням Репинської сільської ради до Міжгірської селищної ради, віднесення Міжгірського району до території Хустського району Закарпатської області). Оцінивши встановлені обставини, зміст позовних вимог, подані в справу докази, доводи і обґрунтування сторін і їх представників, суд дійшов такого висновку. Нормативне обґрунтування висновків суду. Згідно з статтею 116 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначних цим Кодексом, зокрема шляхом безоплатної передачі земельних ділянок у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначеної цим Кодексом. Частиною 5 статті 116 ЗК України також передбачено: земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами передбачений статтею 118 ЗК України. Зазначена норма земельного закону окремо регламентує отримання громадянами земельних ділянок у власність у порядку безоплатної приватизації у межах норм, а саме: які перебувають у користуванні громадян (клопотання оформляється на підставі розроблення відповідно до положень закону «Про землеустрій» технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки у натрі (на місцевості) на замовлення громадянина без надання дозволу на її розроблення; і які не перебувають у користуванні (клопотання оформляється зацікавленим громадянином на підставі подання графічних матеріалів із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) у порядку розгляду такого клопотання уповноваженим відповідним органом у місячний строк з наданням дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надання таким органом мотивованої відмови у наданні. Пунктом 7 розділу Х Перехідних Положень Земельного кодексу України в редакції закону и № 2768-ІІІ від 25.10.2001 передбачено, що громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці земельні ділянки. Пунктом 1 цього ж розділу установлено , що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок , прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26.12.1992 «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Прикінцевими та Перехідними Положеннями закону «Про Державний земельний кадастр» (Розділ VІІ, пунктами 2, 4) передбачено : - Земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади, генерального плану населеного пункту, детального плану території за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом, або органу місцевого самоврядування, що затвердив комплексний план просторового розвитку території територіальної громади, генеральний план населеного пункту, детальний план території. Заява також може подаватися особою, якій на підставі рішення Кабінету Міністрів України та відповідного договору було передано у господарське відання об`єкт державної власності, що використовується у процесі провадження діяльності з передачі електричної енергії і транспортування та/або зберігання природного газу, і на замовлення якої була розроблена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з метою передачі земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, у постійне користування зазначеній особі. Внесення інших змін до відомостей про ці земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок. У разі якщо кадастрові номери земельних ділянок були визначені (в тому числі на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку), але не присвоєні до 1 січня 2013 року, такі кадастрові номери вважаються присвоєними, а земельні ділянки - зареєстрованими у Державному земельному кадастрі з моменту письмового звернення замовника документації із землеустрою, на підставі якої було визначено кадастровий номер земельної ділянки, без подання електронного документа та стягнення плати за державну реєстрацію земельної ділянки, у разі якщо така документація із землеустрою була затверджена до 1 січня 2013 року в порядку, встановленому законом. У разі якщо до 1 січня 2013 року була розроблена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання або передачу земельної ділянки у власність або надання в користування, у тому числі на умовах оренди, а відомості про таку земельну ділянку не внесені до Державного реєстру земель, державна реєстрація такої земельної ділянки здійснюється на підставі зазначеної технічної документації із землеустрою в порядку, встановленому законом. - У разі якщо земельні ділянки, обмеження (обтяження) у їх використанні зареєстровані до набрання чинності цим Законом у Державному реєстрі земель, відомості про такі земельні ділянки, обмеження (обтяження) підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку, без подання заяв про це їх власниками, користувачами та без стягнення плати за таке перенесення. Відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, що містяться в документації із землеустрою та оцінки земель, затвердженої та переданої до Державного фонду документації із землеустрою до 1 січня 2013 року, підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру на безоплатній основі центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, та його територіальними органами відповідно до їх повноважень. У разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв`язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Зміна меж земельної ділянки при виправленні вказаних помилок допускається за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності (а щодо земель державної та комунальної власності - право користування) на суміжні земельні ділянки. Відсутність згоди власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на виправлення вказаних помилок не є підставою для відмови у перенесенні відомостей про відповідну земельну ділянку до Державного земельного кадастру, надання відомостей про земельну ділянку з Державного земельного кадастру. Про виявлені помилки центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, письмово безоплатно повідомляє власників (користувачів) земельних ділянок. З обставин справи видно, що [PERSON] отримав у власність земельні ділянки за рішенням Репинської сільської ради як постійний користувач зазначених земельних ділянок ще в 1999 році, тобто на підставах і в порядку, які були визначені в Земельному кодексі в редакції закону 1991 року. [PERSON] оформив право власності на підставі виданого йому державного акту на право приватної власності на землю у січні 2004 року в порядку, передбаченому вищезазначеним Земельним кодексом. Цей державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю. Земельні ділянки визначені в натурі (на місцевості) із зазначенням площ, місця розташування, меж земельних ділянок із суміжними землевласниками та землекористувачами. Отже, земельні ділянки були сформовані як об`єкт цивільних прав у відповідності до чинного на той час законодавства. Відомості про ці земельні ділянки відповідно до положень вищезазначених норм закону «Про державний земельний кадастр» мали бути внесені до Державного земельного кадастру в порядку інвентаризації земельних ділянок за технічними документаціями із землеустрою та виданими державними актами. Держателями і розпорядниками цієї інформації відповідно до завдань та повноважень , визначених земельним законодавством, є органи Державного земельного кадастру відповідач ГУ Держгеокадастру в Закарпатській області, зокрема). Колишнє право користування спірною земельною ділянкою , оформлення права власності на цю земельні ділянку підтверджено також актом і довідкою комісії Репинської сільської ради, складеними в 2020 році, записами в поземельній книзі. Із змісту записів у документах проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] видно , що одним із суміжних землекористувачів цієї земельної ділянки зазначено землі Репинської сільської ради. Однак акти встановлення межових знаків та погодження меж земельної ділянки із суміжними землевласниками (землекористувачами) , перенесення меж в натуру (на місцевість) представником Репинської сільської ради не підписаний. В цих актах записи про такого суміжного землевласника відсутні взагалі. Натомість у державному акті про право приватної власності, виданому [PERSON] значно раніше, також суміжними землекористувачами зазначені: автодорога, дорога загального користування , пасовище . Отже, відповідач орган Державного земельного кадастру, який був розпорядником земельної ділянки і здійснював погодження проекту землеустрою та надавав відповідні висновки, не звернув увагу на те, що розробник проекту землеустрою за замовленням [PERSON] не зазначив належного суміжного землевласника ( землекористувача) в особі [PERSON] , Репинської сільської ради. Це призвело до порушення прав землевласника [PERSON] , а саме фактично до перетину земельних ділянок (накладанню земельних ділянок за документами і рішенням державного кадастрового земельного реєстратора частково площею 0,0513 га). Суд вважає, що має місце порушення вимог статей 19.20, п. «а» ч.1 ст.22 закону «Про землеустрій», не виконання положень пунктів 2.8, 3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками. Стаття 152 ЗК України передбачає : - держава забезпечує громадянам рівні умови захисту прав власності на землю; - власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю , навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків; - захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється ,зокрема шляхом визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав , і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання недійсним рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Згідно з статтею 155 ч.1 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою ,такий акт визнається недійсним. Статтею 24 закону «Про державний земельний кадастр» передбачено скасування державної реєстрації земельної ділянки і речових прав на земельну ділянку на підставі рішення суду. Суд дійшов висновку, що [PERSON] довів свої вимоги належними, достатніми та достовірними доказами і спростував зустрічні позовні вимоги [PERSON] та заперечення позову ГУ Держгеокадастру в Закарпатській області. Отже, право власності [PERSON] підлягає захисту. Судові витрати у виді судового збору , відповідно до положень статті 141 ч.1 ЦПК України підлягають стягненню і поверненню з відповідачів у користь позивача.

Outcome: approved