Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 07 вересня 2021 року цивільну справу за даним позовом передано до Дніпровського районного суду м.Києва за територіальною підсудністю. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків не більше ніж десять днів з дня отримання позивачем копії ухвали. Копію зазначеної ухвали суду позивачем отримано 01 грудня 2021 року, що підтверджується відповідною розпискою. 10 грудня 2021 року позивач подала до суду заяву про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини в новій редакції, долучивши докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Згідно заявлених вимог, позивач просить суд надати дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , без письмової згоди батька [PERSON] . Вимоги позову обґрунтовані тим, що в 2018 році між сторонами було укладено шлюб, від якого мають дитину - [PERSON] , 2018 року народження, який проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні. На підставі судового наказу №754/10341/19, виданого 21 серпня 2019 року Деснянським районним судом міста Києва було відкрите виконавче провадження про стягення аліментів з відповідача. Станом на 01 серпня 2021 року борг по сплаті аліментів складав 108 461,77 грн. Позивач зазначає, що звернувшись до центру надання адміністративних послуг Деснянської РДА, отримала відмову в реєстрації місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки для реєстрації неповнолітньої дитини необхідна присутність двох батьків. Позивач зазначає, що вона неодноразово телефонувала відповідачу, але останній не відповідає на телефонні дзвінки. Також зазначає, що спору щодо місця проживання дитини разом з нею, з відповідачем ніколи не було, так як місце перебування останнього їй не відоме, відповідач дитиною не займається та аліменти не сплачує. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 грудня 2021 року відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Деснянську районну в місті Києві державну адміністрацію. Листом від 16 грудня 2021 року копію вказаної ухвали суду було направлено на адреси позивача та третьої особи, а також за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача. Відповідачу також було направлено копію позовної заяви з додатками. Крім того, повідомлення відповідача здійснювалось через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідачі не скористався своїм правом та не направив до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. Від третьої особи до суду пояснень не надходило. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Розглянувши подані стороною позивача документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані докази та повідомлені позивачем обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов наступного висновку. Судом установлено, що 27 квітня 2018 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №584 (а.с.30). Сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 31 серпня 2018 року Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №1153 (а.с.3). Згідно доводів позовної заяви, син сторін проживає з позивачем, що не спростовано стороною відповідача. З матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист, виданий Деснянським районним судом міста Києва по справі №754/10341/19 від 21 серпня 2019 року про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , перебуває на примусовому виконанні та станом на 01 серпня 2021 року загальний розмір заборгованості зі сплати аліментів становить 108461,77 грн (а.с.33). 08 грудня 2021 року позивач [PERSON] звернулась до відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації з письмовою заявою про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , за адресою реєстрації свого місця проживання, а саме: [ADDRESS] , без згоди батька. В реєстрації місця проживання дитини відмовлено на підставі ст.5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».(а.с.27). Згідно частини 3 статті 5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком до 10 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників. Стаття 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Стаття 310 ЦК України визначає право кожної фізичної особи на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, за винятком обмежень, які встановлені законом, гарантує громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, і стаття 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачається право кожної дитини на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Під терміном «місце проживання» в статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» розуміється - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Під терміном «реєстрація» розуміється - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Разом з тим, стаття 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» покладає на громадян України, а також іноземців чи осіб без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, обов`язок зареєструвати своє місце проживання протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207, відповідно до вимог статті 10 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», затверджені Правила реєстрації місця проживання, які визначають механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також встановлюють форми необхідних для цього документів. Відповідно до положень абзацу 15 пункту 18 Правил реєстрації місця проживання, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Згідно наявних в матеріалах справи довідок про реєстрацію місця проживання особи від 31 серпня 2021 року та від 08 грудня 2021 року, місце проживання позивача [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с.4, 28). Як убачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 03 грудня 1998 року по 28 жовтня 2020 року, вибув з місця проживання на підставі документа про припинення права користування (а.с.21). Позивач зазначає, що її неодноразові спроби вирішити питання реєстрації місця проживання дитини результатів не дали, оскільки відповідач на телефонні дзвінки не відповідає, а родичі відповідача з останнім не спілкуються, що позбавляє позивача можливості отримати згоду батька на реєстрацію місця проживання дитини з позивачем. Принцип «забезпечення якнайкращих інтересів дитини», закріплений у Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року №44/25, ратифікованій Україною 27.02.1991 року, вимагає, щоб в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділялась якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ст. 3). Так Європейській суд з прав людини неодноразово наголошував, що Конвенція покликана гарантувати не теоретичні чи ілюзорні права, а права практичні та ефективні (справа "Байт і Кеннеді проти Німеччини(п.67) "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II, проти Німеччини" (п.45). Оскільки невизначеність реєстрації місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за фактичним місцем проживання зі своєю матір`ю суперечить інтересам дитини та суттєво обмежує реалізацію її прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист, суд вважає, що позовні вимоги про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька підлягають задоволенню. З врахуванням того, що суд виходить з пріоритету інтересів дитини, її найкращого забезпечення, враховуючи обставини справи, визначений нормативно-правовим актом порядок реєстрації місця проживання дітей до 14 років, такий спосіб захисту є ефективним способом захисту прав дитини. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про наявність визначених законом підстав для задоволення позову. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved