Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини. Позов мотивований тим, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі від якого мають доньку - [PERSON] , [INFO] . З перших днів подружнього життя у сторін була дружна сім`я, заснована на почуттях любові, поваги та вірності один до одного, але з часом почуття любові, поваги та розуміння згасли і поступово стосунки між ними зіпсувались, що й призвело до остаточного припинення шлюбних відносин у 2020 році. Всі роки подружнього життя позивачка виховувала дитину, чоловік не мав постійного місця роботи, заробітки носили не постійних характер, грошів на життя було обмаль, а з часом й зовсім чоловік перестав утримувати сім`ю. Відповідач не бере участь у веденні спільного господарства, не вносить вклад до сімейного бюджету. Дитина залишилась на утриманні позивачки по справі. Примирення між сторонами не можливе, оскільки не відповідає інтересам позивачки та доньки. Враховуючи, що сторони не проживають однією сім`єю, не ведуть спільного господарства, не підтримують сімейні відносини як подружжя подальше спільне життя із збереженням шлюбу буде суперечить інтересам кожного з них. Між сторонами відсутні спори з приводу розподілу спільного майна та про утримання дитини, оскільки такі питання вирішено в позасудовому порядку. по домовленостями між ними дочка залишається проживати разом з позивачкою. Враховуючи наявність неповнолітньої дитини та небажання відповідача приймати участь в оформленні розірвання шлюбу позивачка вимушена звернутись із позовом до суду про його розірвання, а також про визначення місця проживання малолітньої дитини. Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду від 28.12.2021 року у даній справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання. Відповідачу визначено строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду від 26.01.2022 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини, залишено без руху. Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду від 31.01.2022 року у даній справі розгляд справі визначено розглядати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 12:00 годину 16.02.2022 року. Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду від 01.03.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, надала суду заяву, у якій просить розгляд справи провести без її участі у порядку письмового провадження, позовні вимоги, які викладені у позовній заяві підтримує, та просить їх задовільними. Також позивачка [PERSON] 26.05.2022 року надіслала до суду заяву, у якій вказала, що у зв`язку з тим, що в країні Україні військовий стан та військові дії за місцем її проживання на Харківщині, вона вимушена виїхати за межі України разом з донькою [PERSON] , [INFO] . На даний час вони тимчасово проживають є в Італії, за адресою: [ADDRESS] . На підтвердження цього надала відповідні документи. Відповідач Чехівський в судове не з`явився, надав суду заяву у якій заперечив щодо задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 08.07.2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис за № 782. Прізвище позивачки після державної реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с. 8). Зі свідоцтва про народження малолітньої дитини [PERSON] , серії [NUMBER] від 02.12.2015 року, вбачається, що дитина народилася [INFO] в м. Києві. Батьками дитини зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.9). Місце проживання [PERSON] згідно копії паспорта [NUMBER] - [ADDRESS] (а.с. 6-7). Проживання малолітньої дитини з матір`ю за межами України у зв`язку з військовим станом та військовими діями в Україні, а саме в Італійській Республіці, за адресою: [ADDRESS] , підтверджується заявою матері [PERSON] та відповідними документами на 7 аркушах (а.с. 73-79). Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 112 СК України). Суд, дослідивши наявні в справі докази, приходить до висновку про те, що між подружжям - [PERSON] та [PERSON] фактично припинені шлюбні стосунки, примирення між сторонами та подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що відповідно до ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу між сторонами. Враховуючи встановлені судом обставини, зокрема причини розірвання шлюбу, характер відносин між подружжям, наполягання позивачки на розірванні шлюбу, її твердження, що збереження сім`ї неможливе, прохання строк для примирення не надавати, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати. Відповідно до статті 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до статті 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Згідно статті 14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до ч. 2 ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч. 2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтями 151 та 163 СК України визначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання малолітніх дітей та на те, щоб вони проживали з ними. Права батьків, у тому числі тих, хто живе окремо від дитини, на виховання дитини і спілкування з нею можуть бути обмежені лише законом (статті 153 і 157 СК України). Рішення про визначення місця проживання дитини повинно прийматися першочергово із урахуванням інтересів самої дитини. Статтею 21 Конституції України проголошено вільність і рівність усіх людей у своїй гідності та правах. Ця вихідна конституційна засада конкретизована у статті 24 Конституції України: громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, не може бути привілеїв чи обмежень, в тому числі за ознаками статі. У частині 3 цієї статті Конституції України закріплено конституційні гарантії, якими забезпечується рівність прав жінки і чоловіка. Право на свободу вибору місця проживання кожному гарантоване ст. 33 Конституції України. За ч. ч. 1, 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ч. 1 ст. 160 СК України). Згідно з положеннями ч. 1 ст. 160, ч.1, ч. 2 ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою зашкодити розвиткові дитини. Згідно роз`яснень, які містяться в пп. 18,24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року " 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України", при вирішенні спору між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. Особливу належить увагу належить звертати на вік дитини та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Враховуючи те, що станом на 30.05.2022 року малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , разом з матір"ю [PERSON] тимчасово проживає в [ADDRESS] , з врахування військового стату та військових дій в Україні, суд приходить до висновку, що визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матрі"ю за її місцем проживання, буде в інтересах дитини. При цьому суд враховує, що відповідач [PERSON] жодного разу в судове засідання не з"явився, будь-яких доказів на обгрунтування заперечення проти позову не подав. Понесені позивачкою судові витрати у справі по сплаті судового збору згідно ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню на її користь з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved