Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Сновської територіальної громади в особі Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області, приватного сільськогосподарського підприємства «ім. Ватутіна», Головного управління держгеокадастру у Чернігівській області про визнання в порядку спадкування за законом права на земельну частку (пай) серія ЧН № 050913, розміром 3, 69 га, що знаходиться в КСП «Ватутіна», с. Нові Боровичі Корюківського (раніше назва - Сновського, Щорського) району Чернігівської області, після смерті матері, [PERSON] , яка померла [INFO] . Позовні вимоги мотивовано тим, що [INFO] померла мати позивача, [PERSON] . За життя [PERSON] належало право на земельну частку (пай) площею 3, 69 га в умовних кадастрових гектарах на підставі сертифікату № ЧН № 050913. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на земельну частку (пай). Справа передана судді-доповідачу 19.11.2021 р. Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 23.11.2021 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Проведення підготовчого судового засідання призначено на 22.12.2021 р. Клопотання позивача про витребування доказів задоволено. Витребувано від приватного нотаріуса Корюківського районного нотаріального округу Чернігівської області Татьяненко Тетяни Володимирівни копію спадкової справи у повному обсязі, заведеної після смерті [PERSON] , померлої [INFO] (номер спадкової справи: 31/2021). 25.11.2021 р. надійшло клопотання Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області про розгляд справи без участі її представника, зареєстроване за вх. № 3758. У клопотанні зазначено про повне визнання позовних вимог. 22.12.2021 р. справу було знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 20.01.2022 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.02.2022 р. 27.01.2022 р. від Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області надійшов відзив на позовну заяву, зареєстрований за вх. № 324, з якого вбачається, що відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позовних до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області. За доводами відповідача жодних прав позивача Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області не порушувало. У позовній заяві не зазначено, чим саме відповідач порушив права позивача та не надано доказів такого порушення. 14.02.2022 р. справу було знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. Розпорядженням Голови Верховного Суду «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» № 2/0/9-22 від 08.03.2022 р. було змінено територіальну підсудність справ Щорського районного суду Чернігівської області, та визначено територіальну підсудність таких справ за Згурівським районним судом Київської області. Розпорядженням Голови Верховного Суду «Про відновлення територіальної підсудності судових справ судів Чернігівської області» від 04.05.2022 р. № 27/0/9-22 було відновлено територіальну підсудність судових справ Щорського районного суду Чернігівської області, змінену розпорядженням Голови Верховного Суду від 08.03.2022 р. № 2/0/9-22, із 05 травня 2022 року. 16.05.2022 р. від ПСП ім. Ватутіна надійшло клопотання про проведення судового засідання без участі його представника, зареєстроване за вх. № 204. Позивач та відповідачі у судове засідання не з`явилися. Повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 6, 41), копією повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00030913361 від 26.05.2021 р. (а. с. 42). Позивач є сином [PERSON] , що вбачається із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а. с. 9) та спадкоємцем за заповітом, що вбачається із копії заповіту від 14.08.1997 р (а. с. 53, зворот). Як вбачається із довідки Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області від 19.05.2021 р. № 232/15-17 разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини проживали [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , дружина, [INFO] , [PERSON] , син, [INFO] , [PERSON] , дочка, [INFO] , [PERSON] , дочка, [INFO] , [PERSON] , дочка, [INFO] (а. с. 8). Як вбачається із відповіді управління у Корюківському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 07.10.2021 р. № 449/349-21-0.202, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) ЧН № 050913, зареєстрованого 29.07.1996 р. у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 50, право на земельну частку (пай) передано [PERSON] , яке перебуває в колективній власності сільськогосподарського підприємства КСП ім. Ватутіна с. Нові Боровичі Сновського (Щорського) району Чернігівської області розміром 3, 69 га в умовних кадастрових гектарах (а. с. 11). Вказане також підтверджується копією сторінок Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Щорською райдержадміністрацією членам КСП ім. Ватутіна (а. с. 18-19). Як вбачається із копії додатку 1 до державного акту на право колективної власності на землю серії ЧН № 0016, [PERSON] значиться у вказаному списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства (а. с. 14-17). Згідно довідки ПСП ім. Ватутіна, колгосп ім. Ватутіна було реорганізовано у колективне сільськогосподарське підприємство ім. Ватутіна (прот. заг. зборів № 1 від 22.05.1992 р.), яке було реорганізовано у сільськогосподарський виробничий кооператив ім. Ватутіна (прот. заг. зборів № 4 від 19.03.2000 р.), який було реорганізовано у приватне сільськогосподарське підприємство ім. Ватутіна (прот. заг. зборів № 3 від 27.12.2000 р.) (а. с. 10). Позивачем надано копію сторінки № 6 газети «Промінь» за 08 жовтня 2021 року, на якій міститься оголошення про загублений сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 050913 на ім`я [PERSON] (а. с. 20). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.08.2021 р. № 137/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), у зв`язку з ненаданням документа, що посвідчує право на земельну частку (пай) (а. с. 13). Надаючи оцінку обставинам справи суд зазначає про наступне. Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно з частиною першою статті 22 ЗК України 1990 року в редакції, чинній на час відкриття спадщини, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Згідно з пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділ X «Перехідні положення» ЗК України). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до пункту 4, 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу (оголошення громадянина померлим). Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (частина друга статті 548 ЦК УРСР 1963 року). Згідно статті 529 ЦК УРСР 1693 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Як вбачається зі змісту пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994 р. № 18/5, в редакції, чинній на 18.01.1998 р., доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Надаючи оцінку доводам Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, суд виходить з наступного. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам роз`яснено, що позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 731/92/20 дійшов висновку, що ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області, до повноважень якого відноситься питання розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення, є належним відповідачем у справі. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 20 січня 2021 року у справі № 623/901/18, від 10 лютого 2021 року у справі № 173/865/19. Натомість у постанові від 03 травня 2022 року у справі № 181/789/18 Верховний Суд дійшов висновку, що посилання касаційної скарги на неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 181/699/17, від 28 жовтня 2020 року у справі № 731/92/20, відповідно до яких органи Держгеокадастру, до повноваження яких відноситись питання розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення, є належними відповідачами у справах про визнання права на земельну частку (пай), є безпідставним, з огляду на таке. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» від 10 липня 2018 року № 2498-VIII розділ Х «Перехідні положення» ЗК України доповнено пунктом 21, яким встановлено, що з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності. Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» набув чинності 01 січня 2019 року, тобто діяв на момент розгляду справи апеляційним судом. Порядок виділення таких земельних ділянок регламентовано Законом України від 05 червня 2003 року № 899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», приписи якого передбачають виготовлення документації із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). За змістом статті 3 Закону України № 899-IV підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Статтею 5 Закону України № 899-IV визначені повноваження сільських, селищних, міських рад щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв). Відповідно до вказаної норми сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв); укладають із землевпорядними організаціями договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення відповідної документації із землеустрою, якщо такі роботи виконуються за рахунок місцевого бюджету; сприяють в укладанні договорів на виконання землевпорядними організаціями робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), якщо такі роботи виконуються за рахунок осіб, які мають право на земельну частку (пай), або за рахунок коштів підприємств, установ та організацій, що орендують земельні частки (паї), проектів технічної допомоги тощо; надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та земель, що залишилися у колективній власності, в порядку, визначеному цим Законом; оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку. Аналогічні повноваження сільських, селищних, міських рад щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) визначені Порядком організації робіт та методикою розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2004 року № 122. Предметом позову у даній справі, є визнання у порядку спадкування права власності на земельну частку (пай) на території Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області, що є власністю територіальної громади відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» від 10 липня 2018 року № 2498-VIII. З огляду на безумовне визнання Совською міською радою Корюківського району Чернігівської області позову, відсутність заперечень проти задоволення позову ПСП ім. Ватутіна та відсутність у матеріалах справи суперечностей та протиріч, а також невстановлення судом осіб, права, свободи чи інтереси яких можуть бути порушені визнанням позову, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При повному або частковому задоволенні позову до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 11 січня 2022 року у справі № 273/1321/20. Відтак на користь позивача підлягають поверненню з державного бюджету 50 відсотків 1/3 частини, тобто 1/6 частина судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved