Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-02 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивує тим, що 07 липня 2006 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Франківським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №028747. Спільних неповнолітніх дітей у подружжя немає. Вказує, що протягом останніх 5 років сімейні стосунки між ними погіршились, що призвело до постійних сварок та, як наслідок, до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, вони втратили почуття любові та поваги один до одного, примирятись намагались неодноразово, однак жодних результатів це не дало. Зазначає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, є таким, що суперечить її інтересам, інтересам відповідача, шлюб між ними носить формальний характер. Враховуючи вищевикладене, просить шлюб між нею та відповідачем розірвати. В судове засідання позивач не з`явилася, хоча й була належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення такого. Відповідач в судове засідання не з`явився, свого відношення до позову не направив, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 07 липня 2006 року у Франківському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №201, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 07.07.2006 року. Згідно з ч. 2 ст.140 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно статті 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до частин 3 та 4 статті 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з приписами частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що сторони не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Доказів протилежного, а також того, що розірвання шлюбу суперечитиме інтересам хоча б одного з подружжя відповідачем не надано та судом не здобуто. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити, оскільки шлюб існує лише формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.

Outcome: approved