Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-23 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» звернулося до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача 3 % річних в сумі 7 549 грн. 65 коп. та 3 447,18 дол. США за період з 15.01.2018 по 14.01.2021; інфляційні витрати в розмірі 22 979 грн. 21 коп. за період з 15.01.2018 по 14.01.2021; сплачений судовий збір в сумі 2 270 грн. 00 коп. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 15.07.2008 між ПАТ «Банк «Демарк», код ЄДРПОУ 19357516 та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 73-054. Відповідно до умов Кредитного договору банк зобов`язувався надати відповідачу кредит у розмірі 50 000,00 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути кредит у строк до 12.07.2013, сплатити відсотки за користування кредитом та інші платежі. У зв`язку з неналежним виконанням умов Кредитного договору рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21.02.2012 у справі № 2018/2-2335/12 стягнуто з боржника 54 157 доларів США, 83 884 грн., 98 грн та 1 820,00 грн. судового збору. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), які проводилися у відповідності до вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з метою продажу майна неплатоспроможного банку (Протокол електронних торгів № UA-EA-2019-04-02-000005-b від 11.04.2019 року), 17 травня 2019 року між Банком та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПАРІС», було укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 73-054. Відповідно до умов Договору про відступлення прав вимоги правонаступником всіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Банк «Демарк» стало ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПАРІС», яке набуло право вимоги заборгованості за Кредитним договором № 73-054 від 15.07.2008, зокрема, п. 2.2 Договору визначено, що сторони домовились, що права вимоги включають всі права вимоги за кредитними договорами, договорами забезпечення, а також всі похідні вимоги з цих договорів або такі, що випливають з них, в тому числі, але не виключно: вимоги по нарахуванню та стягненню процентів, неустойки, штрафів, індексу інфляції, трьох відсотків річних та/або збитків, вимоги про застосування наслідків недійсності правочинів, вимоги по отриманню коштів від реалізації заставного та іншого майна боржників, вимоги, які випливають з розірвання та/або визнання недійсним договорів, права, що випливають із судових справ, в тому числі справ про банкрутство, виконавчих проваджень, в тому числі щодо майна, яке не було реалізоване на торгах та передане стягувачу в погашення боргу, мирових угод, договорів з арбітражними керуючими, охоронними організаціями, права кредиторів, права участі в колегіальних органах, в тому числі в комітеті кредиторів, права на отримання повернутих (невикористаних) авансових внесків, сплачених судових зборів тощо. Враховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів ТОВ «ФК «Паріс», представник позивача просить позов задовольнити. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.01.2022 справу передано для розгляду судді Колесник С.А. На виконання вимог ч. 6 ст.187 ЦПК України судом направлялись запити до органів реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - відповідача у справі та отримано відповідні довідки. Ухвалою суду від 07.02.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, викликався належним чином. 21.02.2022 надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 56). Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судових засідань повідомлявся своєчасно та належним чином, відзиву на позовну заяву не подано, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. Частиною 1 ст. 131 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (ч. 3 ст. 131 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідач не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Відповідно до ухвали суду від 24.05.2022, враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлявся про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що 15 липня 2008 року між Відкритим товарситвом «Банк «Демарк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Демарк») та [PERSON] , було укладено Кредитний договір № 73-054. Відповідно до умов Кредитного договору банк зобов`язувався надати відповідачу кредит у розмірі 50 000,00 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та інші платежі (а.с. 6-10). У зв`язку із неналежним виконанням [PERSON] умов кредитного договору № 73-054 від 15.07.2008, ПАТ «Банк «Демарк» вимушено було звернутись до Київського районного суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21.02.2012 позовні вимоги задоволені, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ Банк «Демарк» суму заборгованості за кредитом в розмірі 42 379,66 доларів США, заборгованість за відсотками в розмірі 11 777,82 доларів США, пеню за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом в розмірі 10 064,98 грн., штраф за несвоєчасну сплату відсотків за кредитом в розмірі 72 000,00 грн., судовий збір в розмірі 1 820,00 грн., а всього 54 157,48 доларів США та 82 064,98 грн. (а.с. 17-21). За змістом договору № 73-054 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 17.05.2019 ПАТ «Банк «Демарк» відступає шляхом продажу новому кредитору ТОВ «ФК «Паріс» належні банку, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку первісного кредитора до позичальників/іпотекодавців/заставодавців/поручителів, зазначених у додатку № 1 до цього договору (а.с. 12-14). У додатку № 1 до договору № 73-054 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 17.05.2019 боржником зазначений [PERSON] за кредитним договором № 73-054 від 15.07.2008, укладеним між Банк «Демарк» та [PERSON] . Розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора станом на 17.05.2019 становить 90 263,20 доларів США, в тому числі: заборгованість по кредитуза період з 15.07.2008 по 17.05.2019 включно - 38 302,02 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на 17.05.2019 становить 1 008 986,78 грн.; заборгованість по процентам за пероід з 15.07.2008 по 17.05.2019 включно - 51 961,18 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на 17.05.2019 становить 1 368 808,84 грн. (а.с. 15). 27.01.2021 ТОВ «ФК «Паріс» надіслало на адресу відповідача повідомлення вих. № 73-054-1 від 27.01.2021 про необхідність з 17 травня 2019 здійснювати усі платежі за реквізитами нового кредитора (а.с. 22). Також 27.01.2022 ТОВ «ФК «Паріс» надіслало на адресу відповідача вимогу про необхідність погасити протягом 30 днів з моменту отримання вимоги прострочену заборгованість за кредитним договором в розмірі 38 302,02 доларів США та 83 884,98 грн.; 3 % річних за користування коштами за період з 27.01.2018 по 26.01.2021 у розмірі 3 447,18 доларів США; 3 % річних за користування грошовими коштами за період з 27.01.2018 по 26.01.2021 у розмірі 7 549,65 грн.; інфляційні витрати за період з 27.01.2018 по 26.01.2021 у розмірі 15 429,56 грн. (а.с. 23-24). Вказані вище вимоги відповідачем не були виконані, а тому позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст.515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. За змістом ст. 512 ЦК України, у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником. Отже, ТОВ «ФК «Паріс» за договором № 73-054 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 17.05.2019 набуло прав нового кредитора за кредитним договором № 73-054 від 15.07.2008, укладеним між ВАТ «Банк «Демарк» та [PERSON] . Наведене свідчить, що ТОВ «ФК «Паріс» вправі звертатися до суду із позовними вимогами до відповідача [PERSON] . Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), (п. 54), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України у кредитному договорі може бути передбачено сплату процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Такі проценти може бути стягнуто кредитодавцем і після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Як вбачається із матеріалів справи, відповідачу направлялася вимога про необхідність погасити протягом 30 днів з моменту отримання вимоги прострочену заборгованість за кредитним договором. Однак дані вимоги залишилась без відповідного реагування зі сторони відповідача. Вищенаведені обставини підтверджують факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, що дає право на стягнення 3 відсотків річних від простроченої суми за кредитом з [PERSON] . З огляду на те, що відповідач прострочив погашення кредиту за договором № 73-054 від 15.07.2008, належним чином не повернув отримані в кредит грошові кошти, тобто не виконав взятих на себе за договором зобов`язань, тому суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних нарахованих за період з 15.01.2018 по 14.01.2021 в сумі 3 447,18 доларів США та інфляційних нарахувань в сумі 22 979,21 грн. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних у розмірі 7 549,65 грн. не підлягають задоволенню, оскільки вони не підтверджені жодними доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial