Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-07 00:00:00

У вересні 2020 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі по тексту - позивач, ПАТ «СК« Українська страхова група») звернулося до суду з пзовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування Свої позовні вимоги мотивує тим, що 20 червня 2017 року між ПАТ «СК«Українська страхова група» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування майна № 99-197-17-00001 (далі по тексту - Договір). Предметом Договору, зокрема, є майнові інтереси страхувальника, що не суперечить чинному законодавству України, пов`язані з володінням, розпорядженням майном - квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 7 Договору страховим випадком по даному договору, серед іншого, є пошкодження водою. 08 листопада 2017 року із застрахованим майном страхувальника, трапилася страхова подія: затоплення квартири водою. Згідно акту № 477 від 10.11.2019 комісією складеною із фахівців обслуговуючої організації ТОВ «Фірма-Компас», встановлено, що причиною залиття квартири [NUMBER] , стало пошкодження трубки підводу води на кухні у квартирі [NUMBER] за цією адресою. В результаті затоплення було завдано матеріальної шкоди її власнику. Згідно звіту № б/н від 27.12.2017 розмір заподіяної матеріальної шкоди становить 85 848,00 грн. 10 листопада 2017 року страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Позивач визнав випадок, що трапився 08 листопада 2017 року, страховою подією та на виконання умов Договору страхування здійснив виплату страхового відшкодування страхувальнику в розмірі 69 290,00 грн. Посилаючись на вказані обставини та на обставини того, що такою відповідальною особою є власник квартири [ADDRESS] , тобто, відповідач по справі [PERSON] , позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь в порядку суброгації, майнову шкоду в розмірі 69 290,00 грн. Ухвалою суду від 23 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду. У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову. При цьому, зазначає, що відповідно до договору страхування № 99-0197-17-00001, предметом страхування є однокімнатна квартира [ADDRESS] . Натомість, належна йому квартира [ADDRESS] . Вважає, що страховою компанією здійснено виплату страхового відшкодування за затоплення квартири за іншою адресою та як наслідок в нього відсутній обов`язок щодо виплати страхового відшкодування. У позовній заяві позивачем не доведено протиправність дій відповідача чи бездіяльність, а також причинний зв`язок між шкодою, завданою майну [PERSON] та діями або бездіяльністю відповідача. Також, посилається на ту обставину, що акт № 477 від 10.11.2017 не відповідає вимогам Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, тому не може бути належним та допустимим доказом спричинення саме відповідачем шкоди. Звіт б/н про незалежну оцінку вартості матеріального збитку пошкодженого майна - оздоблення та меблів квартири, проведений ТОВ «Незалежна експертна компанія» 27 грудня 2017 року на замовлення позивача є неналежним та допустимим доказом. Окрім цього, в описовій частині позовної заяви позивачем зазначено власника ще однієї квартири - [ADDRESS] , якому відповідач, за доводами позивача, також завдав матеріальної шкоди. Між тим, хто є власником цієї квартири, яким чином він завдав йому матеріальної шкоди і чи виплачувалось йому позивачем страхове відшкодування у позовній заяві не зазначено. Вважає, що надані позивачем докази не підтверджують сукупність необхідних складових для притягнення його до цивільної відповідальності, а відтак і для задоволення позовної заяви, просив у задоволені позову відмовити в повному обсязі. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, просив позов задовольнити, проти прийняття заочного рішення не заперечував. У судовому засіданні відповідач та його представник проти позову заперечували з викладених підстав у відзиві, просили у задоволені позову відмовити. Заслухавши думку відповідача, представника відповідача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що 20 червня 2017 року між ПАТ «СК«Українська страхова група» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування майна № 99-197-17-00001. Предметом Договору, зокрема, є майнові інтереси страхувальника, що не суперечить чинному законодавству України, пов`язані з володінням, розпорядженням майном - квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 3-4). Відповідно до п. 7 Договору страховим випадком по даному договору, серед іншого, є пошкодження водою. 08 листопада 2017 року із застрахованим майном Страхувальника, що належить йому на праві власності, трапилася страхова подія: затоплення квартири водою. Згідно акту № 477 від 10.11.2019 комісією складеною із фахівців обслуговуючої організації ТОВ «Фірма-Компас», встановлено, що причиною залиття квартири [NUMBER] , стало пошкодження трубки підводу води на кухні у квартирі [NUMBER] за цією адресою (а.с. 5). В результаті затоплення було завдано матеріальної шкоди її власнику. Згідно звіту № б/н від 27.12.2017 розмір заподіяної матеріальної шкоди становить 85 848,00 грн. (а.с. 6-41). 10 листопада 2017 року страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (а.с. 47). Позивач визнав випадок, що трапився 08 листопада 2017 року, страховою подією та на виконання умов Договору страхування здійснив виплату страхового відшкодування страхувальнику в розмірі 69 290,00 грн., що підтверджується страховим актом № ДКЦВ 14759 від 16.01.2018 року (а.с. 48), розрахунком остаточної суми страхового відшкодування № ДКЦВ 14759 від 16.01.2018 року (а.с. 49), платіжним дорученням № 920 від 17.01.2018 року про сплату суми страхового відшкодування (а.с. 50). Відповідно до відповіді КП КМР «КМБТІ» № 062/14-8722(И-2020) від 18.08.2020 об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності зареєстрована за: [PERSON] (а.с. 51). Під час розгляду справи дана обставина відповідачем не спростовувалась. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже, зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Згідно з роз`ясненнями п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а на позивача покладено обов`язок довести наявність шкоди та її розмір. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт завдання такої шкоди відповідачем та її розмір. В той же час, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Підставою для виплати страхового відшкодування є настання страхового випадку, передбаченого договором або законодавством. Згідно положень п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року за № 76, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт згідно встановленого зразка (далі по тесту - Правила). Доданий позивачем до позовної заяви акт про залиття від 10.11.2017 є достатнім та належним доказом на підтвердження того факту, що залиття квартири [PERSON] відбулося внаслідок залиття з квартири, власником якої є відповідач, такий випадок охоплюється страховими ризиками, передбаченими в договорі страхування, а тому є страховим (п. 7 Договору). Таким чином матеріалами справи підтверджують доводи позивача, що подія 08.11.2017 сталася внаслідок дій (бездіяльності), умислу (необережності) відповідача. Відтак, суд приходить до переконання, що позивачем доведено протиправність дії (бездіяльності) відповідача та причинний зв`язок між завданою майну страхувальника шкодою і дією (бездіяльністю) відповідача, як власника майна. Разом з цим, позивач сплатив страхувальнику суму страхового відшкодування та набув право вимоги до особи відповідальної за завдану шкоду, тому враховуючи викладене, наявні підстави для стягнення сум страхового відшкодування з відповідача. Надані стороною позивача докази суд вважає належними і допустимими та такими, що підтверджують факт настання страхового випадку у зв`язку із залиттям квартири [PERSON] , що сталася у квартирі належній відповідачу поверхом вище [PERSON] внаслідок пошкодження трубки підводу води. Заперечення відповідача про те, що він не підписував акт про залиття від 08 листопада 2019 року та він складений з порушенням Правил, суд не приймає до уваги, оскільки це не підтверджено належними та допустимими доказами. Клопотань про проведення експертизи сторона відповідача не завляла. На замовлення позивача складено Звіт про незалежну оцінку вартості збитку пошкодженого майна, відповідно до якого визначено розмір збитку і така сума, в силу вимог ст. 81 ЦПК України, не спростована відповідачем належними та допустимими доказами. Факт отримання застрахованою особою [PERSON] страхового відшкодування в сумі 69 290,00 грн. також підтверджується належними і допустимими доказами, оскільки кошти було перераховано на розрахунковий рахунок, вказаний ним у заяві про виплату страхового відшкодування, тому заперечення відповідача про протилежне суд не приймає до уваги. Посилання відповідача під час розгляду справи, що предметом страхування є однокімнатна квартира [ADDRESS] . Натомість, належна йому квартира [ADDRESS] . Вважає, що страховою компанією здійснено виплату страхового відшкодування за затоплення квартири за іншою адресою та як наслідок в нього відсутній обов`язок щодо виплати страхового відшкодування, судом оцінюється критично та не заслуговують на увагу. Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В свою чергу, у ході розгляду даної справи відповідачем, у порядку статті 81 ЦПК України не було надано суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог, а також не було обґрунтовано наявність передбачених статтею 82 ЦПК України обставин, які б зумовлювали звільнення від доказування наявності наведених ним обставин. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Аналіз досліджених судом доказів, наданих позивачем, які є належними, допустимими та достатніми свідчить про обґрунтованість та доведеність позовних вимог на предмет існування права вимоги до відповідача, як особи відповідальної за заподіяний збиток. Беручи до уваги наявні у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню та дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача в порядку суброгації майнову шкоду в сумі 69 290,00 грн. Судові витрати підлягають розподілу в порядку, встановленому ст. 141 ЦПК України. Оскільки позов задоволено, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2 102,00 грн.

Outcome: approved