Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

В листопаді 2021 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом,в якому зазначає,що вона є власником будинку [ADDRESS] . Відповідач був зареєстрований у спірному житловому приміщенні за її згодою як член сім`ї власника(син) ,проте з червня 2020 р.у будинку не мешкає,речі його у спірному помешканні відсутні,участі у витратах на утримання житла відповідач не приймає. Посилаючись на те,що формальна реєстрація проживання відповідача порушує права власників та змушує нести додаткові витрати на утримання житла,створює інші перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю ,позивачі просять суд з підстав,передбачених ст.405 ч.2 ЦК України,визнати відповідача таким,що втратив право користування спірним житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач [PERSON] наполягала на задоволенні позову,зазначивши,що у 2007 р.у згадуваному вище будинку,яка є її власністю,був зареєстрований син [PERSON] . Відповідач проживав у окремій времянці,протягом часу проживання ніде не працював,зловживав наркотиками,для їх придбання викрадав з будинку речі позивача,конфліктував з іншими членами сім`ї,участі у витратах та утримання житла не приймав.У червні 2020 р.після чергової сварки поліцією був виданий заборонний припис відповідачу, який у цей період виїхав з будинку,не повідомивши адреси,припинив спілкування з позивачкою,речі його у будинку відсутні,проте добровільно реєстрацію проживання не припинив. Формальна реєстрація відповідача порушує права власника ,так як перешкоджає оформити субсидію,вирішувати інші питання стосовно спірного житла. Відповідач в судове засідання не з`явився без повідомлення причин,викликався за адресою зареєстрованого місця проживання шляхом направлення судової повістки,про зміну адреси проживання суд не повідомляв,відзив на позов не подав. Інформація про розгляд Шевченківським районним судом м.Запоріжжя вказаної справи та виклик в судове засідання відповідача розміщена на офіційному сайті «Судова влада». Відповідно до ч.11 ст.129 ЦПК України відповідачі вважаються повідомленими про дату,час та місце розгляду справи. Відповідно до ст.280,281 ЦПК України суд на згодою позивачів ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Всебічно вивчивши обставини справи,дослідивши надані письмові докази у сукупності,допитавши свідків,суд дійшов висновку,що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено та перевірено доказами, що позивачка є власником будинку [ADDRESS] на підставі нотаріально посвідченго договору дарування від 11.09.2003 р.,право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ,про що надано витяг. З наведеного суд встановив,що позивачка набула право власності на спірне житлове приміщення у встановлений законом спосіб,підтвердила ці обставини належними допустимими доказами,які нічим не спростовані. В спірному житловому приміщенні з 2007 р.зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] ,що підтверджено інформацією департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради . Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України та з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України,члени сім`ї власника житла,які разом з ним проживають у будинку(квартирі),що йому належить,користуються жилим приміщенням в обсязі,визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ст.383,391 ЦК України,ст.157 ЖК України власник житлового будинку,квартири має право використовувати помешкання для власного проживання,проживання членів своєї сім`ї,інших осіб,вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст.405 ч.2 ЦК України,член сім`ї власника втрачає право користування житловим приміщенням,якщо протягом більше одного року не користується ним без поважних причин. Свідок [PERSON] ,яка є сусідкою позивачки та мешкає по [ADDRESS] тривалий час,в суді показала,що відповідача [PERSON] востаннє бачила щонайменше два роки тому, у будинку позивачки він не проживає,до того тривалий час не працював,сварився з родичами через спосіб життя. Свідок [PERSON] в суді показав,що його дружина [PERSON] є власником згадуваного вище будинку,в якому зареєстрований та мешкав до червня 2020 р.син [PERSON] ,після чергової сварки та винесення йому заборонного припису поліцією,він з будинку пішов та з того часу жодних контактів з ним немає. Аналогічні відомості викладені у акті від 27.10.2021 р. обстеження будинку позивачки,де зазначено,що у буд. [ADDRESS] мешкають фактично позивачка,її чоловік та син [PERSON] ,1996 р.н.,фактично зареєстрований,але не мешкає з 2020 р. З досліджених доказів суд встановив,що відповідач не користується житлом,яке є власністю позивачки, без поважних причин,звільнив його за власним бажанням,у такий спосіб на свій розсуд розпорядився своїм правом щодо цього помешкання. Встановлені судом обставини не спростовані відповідачем під час судового розгляду справи. Таким чином,суд встановив,що позов грунтується на законі,підтверджений доказами і підлягає задоволенню,оскільки правові підстави для користування спірним житлом відповідачем за спливом визначеного ст.405 ч.2 ЦК України строку наразі відсутні,його реєстрація у будинку створює перешкоди позивачу як власнику у користуванні та розпорядженні власністю. На підставі ст.64 ч.2,156,157 ЖК України,ст.383,391,405 ЦК України, ст.3,10,11,57,60,212 -215,218 ЦПК України,суд-

Outcome: approved