Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-22 00:00:00

У серпні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Фангарант Груп», просить суд визнати виконавчий напис №42997, виданий 18.05.2021 приватним виконавцем виконавчого округу П олтавської області Скрипником В.Л. про стягнення боргу за договором про отримання товарів в загальній сумі 35 269,90 грн з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фангарант Груп» таким, що не підлягає виконанню. Як було з`ясовано позивачем, приватним виконавцем Скрипником В.Л. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №42997, виданого 18.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., про стягнення заборгованості з позивача на користь відповідача за договором про отримання товарів в розмірі 35 269,90 грн. Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис видано з порушенням ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджено наказом Міністерства юстиції 22.02.2012 №296/5, а відтак виконавчий напис має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Так, 21.12.2015 позивач уклав договір про отримання товарів в системі Плати ПізнішеТМ №122760005. Згідно вказаного договору позивач отримав товар (послугу) від постачальника з розстрочкою платежів зі строком погашення до 20.09.2016 на придбання мобільного телефону з розрахунковою загальною сумою платежу 13 570,00 грн. Позивач стверджує, що з виконавчого напису убачається спір про право і тому в даному випадку не можна говорити про безспірність стягнення на користь відповідача із позивача грошової суми. Позивач вважає, що даний виконавчий напис є незаконним та такий, що вчинений з порушенням вимог чинного законодавства України, поза межами строку позовної давності та без дотримання норм чинного законодавства, тому він не підлягає виконанню. Всі доводи позивача зводяться до того, що вказаний виконавчий напис вчинено без наявності достатніх правових підстав для його вчинення та з порушенням норм чинного законодавства, оскільки під час звернення до приватного нотаріуса за вчиненням виконавчого напису стягувачем не було надано доказів безспірності заборгованості боржника та виконавчий напис вчинено поза межами строку позовної давності. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 02.09.2021 у вказаній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Відповідно до ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 02.09.2021 в рамках вжиття заходів забезпечення позову зупинено стягнення за виконавчим написом №42997від 18.05.2021, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., що здійснюється приватним виконавцем виконавчого округу міста Полтавської області Скрипником В.Л. в межах виконавчого провадження ВП №66492628 з примусового стягнення із [PERSON] заборгованості на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фангарант Груп». Від представника відповідача директора ТОВ «Фінансова компанія «Фангарант Груп» Деревка Ю.О. на адресу суду 03.11.2021 надійшов відзив на позовну заяву, де він не погоджується з доводами, викладеними в позовній заяві, вважає їх необґрунтованими та надуманими з огляду на наступне. Відповідач вважає, що ним виконано вимоги, передбачені п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та подано приватному нотаріусу КМНО Остапенку Є.М. вичерпний перелік документів для вчинення виконавчого напису, а саме: оригінал кредитного договору та розрахунок заборгованості за кредитним договором, а отже виконавчий напис, вчинений 18.05.2021 приватним нотаріусом КМНО Остапенком Є.М., зареєстрований у реєстрі №42997 щодо стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості в розмірі 35 269,90 не підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, оскільки зазначену в оспорюваному виконавчому написі можна вважати безспірною. Щодо пропущення строку позовної давності представник відповідача зазначає, що позивач своїм підписом у Договорі про отримання товарів в системі Плати ПізнішеТМ №122760005 від 21.12.2015 погодився з усіма його умовами, зокрема і з тим, що ознайомлений та повністю погоджується з Правилами. Пунктом 14.2 правил передбачено, що сторони договору погодили, що на підставі ст. 259 ЦК України позовна давність за всіма зобов`язаннями, що виникають з умов договору, в тому числі з сплати неустойки та відшкодування збитків, збільшується та становить 20 років. Ухвалою суду від 20.01.2022, яка занесена до протоколу судового засідання в рамках п. 7 ч. 2 ст. 248 ЦПК України, постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Усудове засідання позивач не з`явився, до суду подав заяву з проханням проводити розгляд справи без йогоучасті, вимоги позову підтримує у повному обсязі, просить задовольнити. Відповідач явку свого уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявними у справі документами. Разом з тим, у відзиві, поданому представником позивача 03.11.2021, міститься клопотання про розгляд справи без участі відповідача. Треті особи у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується наявними у справі документами, письмових пояснень щодо причин своєї неявки суду не надали. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 21.12.2015 [PERSON] було укладено договір про отримання товарів в системі Плати ПізнішеТМ №122760005. Згідно вказаного договору позивач отримав товар (послугу) від постачальника з розстрочкою платежів зі строком погашення до 20.09.2016 на придбання мобільного телефону з розрахунковою загальною сумою платежу 13 570,00 грн. З виконавчого напису №42997 від 18.05.2021, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., убачається, що нотаріус пропонує стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фангарант Груп» за договором про отримання товарів в системі Плати ПізнішеТМ №122760005 від 21.05.2015, укладеного між [PERSON] та ТОВ «НРП»; договором про участь постачальника в системі Плати ПізнішеТМ (факторингу) «20150403001 від 30.04.2015, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Фангарант Груп» та ТОВ «НРП» суму за період з 21.12.2015 по 20.04.2021 у розмірі: 8 099,00 грн. -заборгованість за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого товару; 27 120,90 грн. - сума штрафних санкцій нарахованих відповідно до положень Договору про отримання товарів в системі Плати ПізнішеТМ №122760005 від 21.05.2015; 20,00 грн. - плата за вчинення виконавчого напису; що становить загальну суму 35 269,90грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. від 12.08.2021 відкрито виконавче провадження №66492628 з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. №42997 від 18.05.2022 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фангарант Груп» заборгованості в розмірі 35 269,90 грн Між сторонами виник спір стосовно дотримання вимог діючого законодавства при вчиненні приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. виконавчого напису №42997 від 18.05.2021 за заявою стягувача ТОВ «Фінансова компанія «Фангарант Груп» . Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Такий правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19). При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 (№ 754/9711/14-ц). Судом досліджено договір про отримання товарів в системі Плати ПізнішеТМ №122760005 від 21.05.2022. Згідно вказаного договору позивач отримав товар (послугу) від постачальника з розстрочкою платежів зі строком погашення до 20.09.2016 на придбання мобільного телефону з розрахунковою загальною сумою платежу 13 570,00 грн У постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другої статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси заявника забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як вбачається зі спірного виконавчого напису, сума заборгованості за договором про отримання товарів №122760005 від 21.12.2015 складає 35269,90 грн, що складається 8 099,00 грн - заборгованість за основним зобов`язанням; 27 120,90 грн - сума штрафних санкцій; 50,00 грн - плата за вчинення виконавчого напису. Нарахування штрафних санкцій свідчить про відсутність безспірності. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Так, п. 2 розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999, в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014, було встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Тобто саме вказані зміни до Переліку дозволяли кредиторам звертатися до нотаріуса для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, оформленими не тільки в нотаріальному порядку, але і в простій письмовій формі. Разом з тим, Київський апеляційний адміністративний суд своєю постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі №826/20084/14, визнав незаконною та нечинною в частині з моменту її прийняття постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині пункту 2 змін, що вносилися до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172 в редакції від 29.11.2001, в якій у п.1 Переліку в редакції від 29.11.2001 передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При цьому п.2 взагалі не передбачено в діючому Переліку. Тобто під час видачі оскаржуваного виконавчого напису приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. керувався визнаним нечинним законодавством, яке в дійсності не передбачало можливості вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений, а, отже, діяв в порушення норм ч. 2 ст. 87 Закону України «Про нотаріат». На вимогу суду приватний нотаріус Остапенко Є.М. не надано належним чином завірену копію нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису №42997 від 18.05.2021. Разом з тим, стороною позивача разом з позовною заявою та стороною відповідача разом з відзивом на позивну заяву надано копію договору про отримання товарів в системі Плати ПізнішеТМ, який не містить нотаріального посвідчення. Отже, судом встановлено, що серед документів наданих ТОВ «Фінансова компанія «Фангарант Груп» нотаріусу для вчинення виконавчого напису оригінал нотаріально посвідченого договору, за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку не надано, зворотного відповідачем не доведено, що свідчить про недотримання порядку вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірності заборгованості. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19). Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved