Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-29 00:00:00

Комунальне підприємство «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за водопостачання та водовідведення, посилаючись на те, що позивач надає населенню міста Черкаси послуги з водопостачання та водовідведення. Внаслідок утворення боргу КП «Черкасиводоканал» зробило витяг щодо па власності на квартиру за адресою [ADDRESS] (інформаційна довідка ДРРПНМ) для встановлення власника. Відповідно до довідки з ДРРПНМ квартира належить 2/7 частини - [PERSON] ; 1/7 частини - [PERSON] ; 1/7 частини [PERSON] ; 1/7 частини - [PERSON] ; 1/7 частини - [PERSON] ; 1/7 частини - [PERSON] . Всупереч вимогам чинного законодавства, відповідачі своєчасно та в повному обсязі не оплачують надані позивачем послуги, внаслідок чого станом на 01.11.2021 р. утворилась заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення всього на загальну суму 2503,48 грн. (83,64+1025,22+1394,62). Стягнення боргу за попередній період (станом на 01.05.2019 року) задоволено рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси № 712/7040/19 (2-н/712/547/19) від 02.07.2019 року. Роздруківка по особовому рахунку розпочата з 01.05.2019 року по 01.11.2021 року. За вказаний період надійшло оплати 11808,23 грн. (кошти, стягнуті виконавчою службою на виконання рішення суду та часткова сплата за послуги відповідачами). Сума, що надійшла до оплати зарахована на сплату заборгованості за попередній період та частково погашає заборгованість, що виникла за заявлений період. Заборгованість станом на 01.11.2021 року (2503,48 грн.) менша, ніж сума нарахувань за заявлений період 2776,87 грн. (519,67+2257,20). Отже, до стягнення підлягає сума боргу станом на 01.11.2021 року, а саме 2503,48 грн. Відповідно до ст. 625 ЦК України позивачем на суму заборгованості, що виникла за відповідачем, нараховано інфляційні в сумі 0,17 грн. та 3% річних в сумі 9,38 грн. Невиконання відповідачами обов`язків, прямо передбачених законодавством, по оплаті послуг з водопостачання та водо відведення зачіпає інтереси не тільки позивача, а й держави, оскільки вона не отримує прибутку від діяльності підприємства та втрачає можливість своєчасно проводити заходи по раціональному відтворенню водних ресурсів, а позивач позбавлений можливості своєчасно проводити ремонтні роботи, направлені на поліпшення якості питної води та гарантоване водопостачання. Крім того, позивач, не отримуючи оплату за надані послуги, фактично кредитує відповідачів, що прострочили виконання грошових зобов`язань. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином та у встановлений строк. 05.02.2021 року Соснівським районним судом м. Черкаси винесено судовий наказ по справі №712/12922/20 (2-н/712/77/21), але ухвалою від 08.06.2021 р. по справі № 2-с/712/19/21 судовий наказ скасовано. Внаслідок утворення боргу КП «Черкасиводоканал» зробило витяг щодо права власності на будинок за даною адресою (інформаційна довідка з ДРРПНМ) для встановлення власника та зазнало збитків на суму 60,00 грн. Просять стягнути солідарно з відповідачів на користь Комунального підприємства «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення в сумі 2503,48 грн., інфляційні нарахування в сумі 0,17 грн. та 3% річних в сумі 9,38 грн., а всього на загальну суму 2513,03 грн. Стягнути з відповідачів на користь Комунального підприємства «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради витрати за отримання інформаційної довідки з ДРРПНМ в сумі 60,00 грн. Стягнути з відповідачів на користь Комунального підприємства «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради витрати на сплату судового збору в сумі 2270,00 грн. В судове засідання представник позивача не з`явилася, скерувала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, з заявами та клопотаннями до суду не зверталися. Своїм правом на надання відзиву на позов зазначені відповідачі не скористалися. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідач [PERSON] та його представник Білий М.М. в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, з заявами та клопотаннями до суду не зверталися. На попередніх судових засіданнях представник відповідача [PERSON] - адвокат Білий Микола Михайлович заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві. Дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Правовідносини між постачальником водопостачання та водовідведення і споживачами регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Постановою КМУ № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення». Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживачем комунальних послуг являється фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до вимог статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Статтею 5 цього Закону передбачено, що до житлово-комунальних послуг належать:1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком споживача - є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Обов`язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція сформульована у постановах Верховного Суду України від 30.10.2013 р. у справі № 6-59цс13, постановах Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 638/11034/15-ц, 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц, 18 грудня 2019 року у справі № 522/2625/16-ц, 25 березня 2020 року у справі № 211/3347/18-ц, 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17, Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 712/8196/20 від 7 липня 2020 року. Велика Палата Верховного Суду у справі № 712/8196/20 погоджується з висновками судів першої й апеляційної інстанцій про те, що у сторін спору є фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідачку від обов`язку оплати за надані такі послуги. Відповідно до ст.ст. 64, 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Аналогічними є положення ст.160 ЖК щодо жилого приміщення у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності. Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України (далі - «ЦК України») власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Обов`язок по утриманню майна, включаючи обов`язок по сплаті житлово-комунальних послуг, покладається законом на відповідача як на власника квартири незалежно від факту його реєстрації чи проживання у житловому приміщенні. Так, у постановах Верховного Суду від 2 квітня 2020 р. у справі № 757/29813/17-ц, 25 червня 2020 року у справі 520/16591/16-ц сформульована правова позиція про те, що факт відсутності реєстрації особи в квартирі не звільняє її, як власника квартири, від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг. Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки невизначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно із ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. З моменту надання позивачем послуг по забезпеченню відповідачів водопостачанням та водовідведенням в силу ст. 11 ЦК України, норм житлового законодавства, Закону України "Про житлово-комунальні послуги» між сторонами виникли правовідносини, які полягають у виконанні споживачем зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати спожитих послуг. Доданими до позовної заяви доказами підтверджено, що у розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивач є виконавцем послуг з постачання водовідведення та водопостачання. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений термін. Статтями 7, 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Правове регулювання правовідносин власників житлового приміщення належного їм на праві приватної власності, здійснюється на підставі норм ЦК України, які регулюють правовідносини з права власності. У статті 13 Конституції України зазначено, що власність зобов`язує. Вказана норма кореспондує зі статтею 322 ЦК України - власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, чинне законодавство визначає обов`язок для власника, незалежно від фактичного проживання, сплачувати комунальні послуги на утримання житла. Згідно зі статтею 23 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі спільної власності кількох співвласників рішення щодо утримання на балансі та/або управління майном приймається відповідно до закону. Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 283131770 квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить: [PERSON] - 2/7 частини, [PERSON] - 1/7 частини, [PERSON] - 1/7 частини, [PERSON] - 1/7 частини, [PERSON] - 1/7 частини; [PERSON] - 1/7 частини, отже є споживачами житлово-комунальних послуг у розумінні ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Посилання відповідача [PERSON] на той факт, що він не проживає з 2008 року за адресою [ADDRESS] , суд не бере до уваги, оскільки він є співвласником вказаної квартири, а чинне законодавство визначає обов`язок для власника, незалежно від фактичного проживання, сплачувати комунальні послуги на утримання житла. Судом встановлено, що відповідачі по справі не оплачують у повному обсязі вартість фактично спожитих комунальних послуг, чим порушують права та законні інтереси позивача. Всупереч вимогам чинного законодавства, відповідачі своєчасно та в повному обсязі не оплачують надані позивачем послуги, внаслідок чого станом на 01.11.2021 р. утворилась заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення всього на загальну суму 2503,48 грн. (83,64+1025,22+1394,62). Стягнення боргу за попередній період (станом на 01.05.2019 року) задоволено рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси № 712/7040/19 (2-н/712/547/19) від 02.07.2019 року. Роздруківка по особовому рахунку розпочата з 01.05.2019 року по 01.11.2021 року. За вказаний період надійшло оплати 11808,23 грн. (кошти, стягнуті виконавчою службою на виконання рішення суду та часткова сплата за послуги відповідачами). Сума, що надійшла до оплати зарахована на сплату заборгованості за попередній період та частково погашає заборгованість, що виникла за заявлений період. Заборгованість станом на 01.11.2021 року (2503,48 грн.) менша, ніж сума нарахувань за заявлений період 2776,87 грн. (519,67+2257,20), а тому до стягнення з відповідачів підлягає сума боргу станом на 01.11.2021 року у розмірі 2503,48 грн. Відповідачі до позивача з претензіями щодо неналежної якості житлово-комунальних послуг не зверталися, об`єктивних доказів невиконання позивачем обов`язку з надання житлово-комунальних послуг суду не надали. Вказана заборгованість не погашена відповідачами до даного часу, що вбачається з розрахунку наданого позивачем. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В зв`язку з тим, що відповідачами належним чином не здійснено заходів по погашенню боргу, позивач набув цілком законного права вимагати як кредитор від боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, відповідальності, передбаченої частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Згідно наданого позивачем розрахунку вбачається, що 3% річних в сумі 9,38 грн. інфляційні в сумі 0,17 грн., які підлягають до стягнення з відповідачів. Таким чином заборгованість становить 2513,03 грн. (заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення у розмірі 2503,08 грн. + інфляційні нарахування у розмірі 0,17 грн. = 3% річних у розмірі 9,38 грн.). Враховуючи той факт, що кожний з відповідачів має певну частку права власності на квартиру [ADDRESS] та несуть спільний обов`язок щодо утримання нерухомого майна, що перебуває у них на праві спільної сумісної власності відповідно до частки кожного з них у праві спільної сумісної власності, суд приходить до висновку про стягнення з кожного з них заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірах, що відповідають їх часткам у праві спільної часткової власності на квартиру. Зазначений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 01.09.2020 року у справі № 352/2163/13-ц та від 20.09.2018 року у справі № 522/7683/13-ц. Таким чином, до стягнення з відповідача [PERSON] підлягає заборгованість у розмірі 718 грн., з відповідачів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 359 грн. з кожного, що відповідають їх часткам у праві спільної часткової власності на квартиру. Відповідно до частин 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Позовна вимога в частині стягнення з відповідачів на користь позивача витрат за отримання інформаційної довідки з ДРРПНМ в сумі 60 грн. не підлягає до задоволення, оскільки не відноситься до збитків зазначених в ст. 22 ЦК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial