Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-31 00:00:00

11.01.2021 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВ «ФК «Локо», [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус КМНО Гречана Р.Т., приватний нотаріус КМНО Біловар І.О., ТОВ «ФК «Процент», приватний нотаріус КМНО Косенко Л.А., про визнання права власності, витребування майна із чужого незаконного володіння, визнання недійсним договору іпотеки та скасування рішень державних реєстраторів. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 08.06.2007 р. між її чоловіком [PERSON] та АКБ «Форум», було укладено договір іпотеки, згідно з яким останній передав в іпотеку банку квартиру [ADDRESS] , що належала йому на праві власності, виступаючи майновим поручителем за виконання [PERSON] зобов`язань, що випливають з укладеного з АКБ «Форум» кредитного договору № 0013/07/00-N від 08.06.2007 р., згідно з яким [PERSON] отримав кредит в сумі 130000,00 дол. США. В подальшому, 05.10.2017 р., після смерті її чоловіка [PERSON] , позивачка успадкувала предмет іпотеки та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 20.04.2018 р. на квартиру [ADDRESS] . Разом з тим, після переходу права вимоги за кредитним та іпотечним договорами до відповідача ТОВ «ФК «Локо», останній у позасудовому порядку звернув стягнення на предмет іпотеки, зокрема вказану квартиру, та набув її у власність у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», після чого 18.03.2020 р. державним реєстратором було прийнято рішення про державну реєстрацію за відповідачем ТОВ «ФК «Локо» права власності на квартиру. Надалі спірна квартира була відчужена відповідачем ТОВ «ФК «Локо» на користь відповідача [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.11.2020 р., посвідченого приватним нотаріусом КМНО Біловар І.О., а також передана в іпотеку ТОВ «ФК «Процент» на підставі укладеного іпотечного договору від 01.12.2020 р., посвідченого приватним нотаріусом КМНО Косенко Л.А.. Таким чином, посилаючись на відсутність у відповідача ТОВ «ФК «Локо» правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки у визначений ст. 37 Закону України «Про іпотеку» спосіб, позивачка вважає таке звернення неправомірним, а тому звернулась до суду з даним позовом з метою захисту своїх порушених прав. Ухвалою від 15.01.2021 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 14.06.2021 р. зупинено провадження у справі для залучення до участі у справі правонаступників позивача [PERSON] . Ухвалою від 25.08.2021 р. поновлено провадження у справі, оскільки обставини, які викликали його зупинення, відпали. Ухвалою від 08.11.2021 р. задоволено клопотання представника [PERSON] , залучено до участі у справі [PERSON] як правонаступника позивача [PERSON] , а також встановлено сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь на відзив та пояснення щодо позову і відзиву. Ухвалою від 08.11.2021 р. задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів. Ухвалою від 14.12.2021 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідачів в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив суд відмовити у їх задоволенні. Треті особи в судове засідання не з`явились, своїх представників до суду не направили, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомили. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 15.11.2006 р. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що було зроблено відповідний актовий запис № 1744, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . 08.06.2007 р. між [PERSON] та АКБ «Форум», правонаступником якого є відповідач ТОВ «ФК «Локо», було укладено кредитний договір № 0013/07/00-N, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит для купівлі нерухомості на вторинному ринку в сумі 130000,00 дол. США, з кінцевим терміном повернення 07.06.2027 р. та зі сплатою процентів в розмірі 12 % річних. 08.06.2007 р. з метою забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за вказаним кредитним договором, між [PERSON] та АКБ «Форум» було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Колесник С.А. та зареєстрований в реєстрі за № 3767, згідно умов якого [PERSON] передав банку в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] . При цьому, вказана квартира належала [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 15.09.2006 р. Першою київською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за № 7-809. 17.03.2008 р. АКБ «Форум» звернулось до [PERSON] з вимогою № 1168/13.3.2, у якій вимагало від [PERSON] у 30-ти денний строк виконати свої зобов`язання щодо дострокового повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, а саме достроково повернути 131436,41 дол. США, посилаючись на порушення позичальником п.п.3.2.2, 3.3.8 кредитного договору № 0013/07/00-N від 08.06.2007 р. Також зазначено, що у разі невиконання вищевказаної вимоги АКБ «Форум» буде вимушений звернути стягнення на заставлене майно, яке належить [PERSON] , а саме квартиру [ADDRESS] , згідно договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Колесник С.А. 08.06.2007 р. та зареєстрованого в реєстрі за № 3767. [INFO] [PERSON] помер, про що було зроблено відповідний актовий запис № 831, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . 20.04.2018 р. [PERSON] , після смерті чоловіка [PERSON] , отримала у спадщину квартиру [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 20.04.2018 р., витягом № 51652074 від 20.04.2018 р. про реєстрацію в спадковому реєстрі, а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 121375073 від 20.04.2018 р. 26.09.2018 р. між АКБ «Форум» та ТОВ «ФК «Локо» за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № UA-EA-2018-08-09-000032-b від 30.08.2018 р., укладено договір відступлення прав вимоги, за яким банк передав ТОВ «ФК «Локо» права вимоги за кредитним договором 0013/07/00-N від 08.06.2007 р. Також 26.09.2018 р. між банком та ТОВ «ФК «Локо» було укладено договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, відповідно до якого право вимоги за цим договором перейшло до відповідача. Разом з тим, ТОВ «ФК «Локо» після набуття прав за іпотечним договором в позасудовому порядку звернуло стягнення на предмет іпотеки та набуло у власність квартиру [ADDRESS] , в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку». 12.09.2019 р. ТОВ «ФК «Локо» звернулось до [PERSON] , як спадкоємця, та [PERSON] з повідомленням-вимогою № 271 від 12.09.2019 р., у якій вимагало від [PERSON] у термін не пізніше 21.10.2019 р. погасити заборгованість за кредитним договором в сумі 3115999,10 грн. Також повідомлялось, що у випадку ненадходження до 21.10.2019 р. включно коштів іпотекодержатель має намір після цієї дати набути право власності на квартиру [ADDRESS] . Також, 26.11.2019 р. ТОВ «ФК «Локо» звернулось до [PERSON] , як спадкоємця, та [PERSON] з повідомленням-вимогою № 299 від 26.11.2019 р., у якій вимагало від [PERSON] у термін не пізніше 30.12.2019 р. погасити частково заборгованість за кредитним договором в сумі 768300,00 грн. та повідомлялось, що у випадку не надходження до 30.12.2019 р. включно коштів іпотекодержатель має намір після цієї дати набути право власності на квартиру [ADDRESS] . 20.01.2020 р. ТОВ «ФК «Локо» знову звернулось до [PERSON] , як спадкоємця, та [PERSON] з повідомленням-вимогою № 371 від 20.01.2020 р., у якій вимагало від [PERSON] у термін не пізніше 25.02.2020 р. погасити частково заборгованість за кредитним договором в розмірі 768300,00 грн. Також повідомлялось, що у випадку не надходження до 25.02.2020 р. включно коштів іпотекодержатель має намір після цієї дати набути право власності на квартиру [ADDRESS] . 18.03.2020 р. державним реєстратором приватним нотаріусом КМНО Гречаною Р.Т. було прийнято рішення з індексним номером 51685470, про державну реєстрацію за ТОВ «ФК «Локо» права власності на квартиру [ADDRESS] . Номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 36000406, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.03.2020 р. 19.11.2020 р. відповідач [PERSON] придбала у ТОВ «ФК «Локо» квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 19.11.2020 р. приватним нотаріусом КМНО Біловар І.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 1751. 19.11.2020 р. державним реєстратором приватним нотаріусом КМНО Біловар І.О. було прийнято рішення з індексним номером 55235556 про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] . Номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 39272814, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.11.2020 р. 01.12.2020 р. між [PERSON] та ТОВ «ФК «Процент» було укладено договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № К-09, відповідно до умов якого фінансова компанія надала [PERSON] кредит на особисті потреби у сумі 300000,00 грн., з кінцевим терміном повернення 30.11.2021 р. та зі сплатою процентів в розмірі 9 % річних. 01.12.2020 р. з метою забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за вказаним договором про надання коштів у позику, між [PERSON] та ТОВ «ФК «Процент» було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Косенко Л.А. та зареєстрований в реєстрі за № 1126, згідно умов якого [PERSON] передала фінансовій установі в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] . 25.11.2021 р. було укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № К-09, відповідно до якої надано [PERSON] кредит на особисті потреби у сумі 800000,00 грн. з кінцевим терміном повернення 30.11.2022 р. та зі сплатою процентів в розмірі 6 % річних. 07.12.2021 р. між [PERSON] та ТОВ «ФК «Процент» було укладено договір про внесення змін до іпотечного договору від 01.12.2020 р. Відповідно до ч.3 ст. 1281 ЦК України (у редакції, чинній на момент смерті спадкодавця [PERSON] ) якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Враховуючи те, що в матеріалах справи міститься копія вимоги № 1168/13.3.2 від 17.03.2008 р. про дострокове погашення заборгованості з доказами її отримання [PERSON] , суд вважає, що на момент смерті спадкодавця ( [INFO] ) вимога кредитора АКБ «Форум» до боржника про дострокове погашення заборгованості вже існувала, а тому строк вимоги на момент смерті спадкодавця вже настав. Таким чином, кредитор спадкодавця мав право пред`явити свої вимоги до спадкоємця [PERSON] протягом одного року від настання строку вимоги, тобто до 05.10.2018 р., оскільки на момент смерті спадкодавця ( [INFO] ) вимога кредитора щодо виконання зобов`язань боржником-спадкодавцем вже була пред`явлена 17.03.2008 р. Разом з тим, суд наголошує на тому, що в даному випадку, з огляду на конструкцію ч.3 ст. 1281 ЦК України (у редакції, чинній на момент смерті спадкодавця [PERSON] ) обізнаність кредитора спадкодавця про відкриття спадщини не має правового значення, дослідженню підлягає лише те коли саме кредитор спадкодавця пред`явив свою вимогу до спадкоємця, і така вимога має бути пред`явлена протягом року від настання строку вимоги за зобов`язанням. Як вбачається із матеріалів справи, після смерті спадкодавця [PERSON] , у період з 05.10.2017 р. до 26.09.2018 р. мав право пред`явити свої вимоги до спадкоємця [PERSON] кредитор спадкодавця АКБ «Форум», а у період з 26.09.2018 р. по 05.10.2018 р., після отримання права вимоги, правонаступник кредитора спадкодавця - ТОВ «ФК «Локо». Судом встановлено, що відповідач ТОВ «ФК «Локо» першу вимогу № 271 до спадкоємця [PERSON] пред`явило тільки 12.09.2019 р., тобто із суттєвим пропуском строку, визначеного вимогами ч.3 ст. 1281 ЦК України (у редакції, чинній на момент смерті спадкодавця [PERSON] ). Відповідно до ч.2 ст. 1281 ЦК України (у редакції, чинній на момент смерті спадкодавця [PERSON] ) кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Як вбачається із повідомлення-вимоги № 271 від 12.09.2019 р. ТОВ «ФК «Локо» зазначає, про наявність спадкоємця [PERSON] стало відомо з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 10.09.2019 р. Разом з тим, враховуючи те, що вказаний відповідачем Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, як джерело, звідки останній дізнався про наявність спадкоємця [PERSON] , є абсолютно відкритим, суд приходить до висновку, що кредитори АКБ «Форум», а пізніше й ТОВ «ФК «Локо» мали можливість безперешкодно дізнатись про відкриття спадщини, починаючи з 20.04.2018 р., оскільки саме з цієї дати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з`явилась інформація щодо набуття права власності на спірну квартиру спадкоємцем [PERSON] .. Відповідач ТОВ «ФК «Локо» першу вимогу № 271 до спадкоємця [PERSON] пред`явило тільки 12.09.2019 р., тобто із суттєвим пропуском строку, передбаченого для такої вимоги в ч.2 ст. 1281 ЦК України (у редакції, чинній на момент смерті спадкодавця [PERSON] ). Згідно з ч.4 ст. 1281 ЦК України (у редакції, чинній на момент смерті спадкодавця [PERSON] ) кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляються права вимоги. Частиною 4 статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до висновків, викладених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 01.04.2020 р. в справі № 520/13067/17, у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (частини перша та друга статті 23 Закону України «Про іпотеку»). Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги (частини друга та третя статті 1281 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою статті 1281 ЦК України, позбавляється права вимоги (частина четверта вказаної статті у тій же редакції). Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою. Сплив цих строків має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права) за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 р. у справі № 522/407/15-ц та від 13.03.2019 р. у справі № 520/7281/15-ц). За таких обставин суд приходить до висновку, що преклюзивні строки, передбачені ч.2 та ч.3 ст. 1281 ЦК України (у редакції, чинній на момент смерті спадкодавця [PERSON] ) сплинули, що має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права) за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань, з огляду на вимоги ч.4 ст. 1281 ЦК України (у редакції, чинній на момент смерті спадкодавця [PERSON] ) та правову позицію Великої Палати Верховного суду, висловлену у постанові від 01.04.2020 р. у справі № 520/13067/17. Враховуючи викладене, ТОВ «ФК «Локо» було позбавлено права вимоги до спадкоємця [PERSON] , станом на 12.09.2019 р., коли пред`являлась відповідачем перша повідомлення-вимога № 271 позивачу, оскільки на той час зобов`язання фактично були припинені. Відповідно до ч.2 ст. 1282 ЦК України (у редакції, чинній на момент смерті спадкодавця [PERSON] ) вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Під час розгляду справи сторонами не було надано належних та допустимих доказів, що між спадкоємцем [PERSON] та кредиторами існувала інша домовленість, ніж одноразовий платіж. Таким чином, суд приходить до висновку, що у даному випадку правовий механізм, передбачений ст. 37 Закону України «Про іпотеку», не підлягав застосуванню, оскільки законодавець у ч.2 ст. 1282 ЦК України (у редакції, чинній на момент смерті спадкодавця [PERSON] ) передбачив інший спосіб задоволення вимог кредитора спадкоємцями, шляхом одноразового платежу, а у разі відмови від одноразового платежу, мала бути застосована судова процедура, за позовом кредитора щодо звернення стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Крім того, відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Як вбачається із змісту вимог-попереджень № 299 від 26.11.2019 р. та № 371 від 20.01.2020 р. ТОВ «ФК «Локо» набуло право власності на предмет іпотеки за вартістю 768300,00 грн. на підставі висновку експерта ТОВ «НІК-ЕКСПЕРТ» від 25.11.2019 р. про вартість оцінюваного майна. В судовому засіданні встановлено, що оцінка вартості спірної квартири проводилась без доступу суб`єкта оціночної діяльності до нерухомого майна, що підлягало оцінці. В відзиві на позов відповідач також підтвердив вказану обставину. Разом з тим, згідно висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 07.04.2021 р. в справі № 753/3055/18, оцінка нерухомого майна має здійснюватися відповідно до Національного стандарту № 2 та з урахуванням Національного стандарту № 1, яким визначено загальні засади. Так, згідно з пунктом 50 Національного стандарту № 1 проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об`єктом оцінки. Відповідно до пункту 51 Національного стандарту № 1 незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки; ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби). Разом із цим відповідно до пункту 56 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» звіт про оцінку майна, у тому числі, має містити письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість. Крім того, статтею 11 Закону «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення оцінки. Отже, виходячи з наведених норм, незважаючи на вибір експертом методичного підходу оцінки майна (дохідний, порівняльний), підготовці та проведенню незалежної експертизи майна передує, в будь-якому випадку, ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оцінка вартості спірної квартири без доступу до об`єкту нерухомого майна, не може вважатись належною оцінкою предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності в розумінні ст. 37 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено набуття предмету іпотеки у власність іпотекодержателем за вартістю, визначеною на момент такого набуття. Враховуючи викладене рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Гречаної Р.Т. щодо реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ «ФК «Локо», прийнято без відповідної правової підстави з суттєвим порушенням чинного законодавства, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, а тому позов у даній частині вимог підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч.1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Частиною 1 статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17.02.2016 р. (провадження № 6-2407цс15)). Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, передбаченого статтями 215, 216 ЦК України. Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17.12.2014 р. (провадження № 6-140цс14), власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке в подальшому відчужене набувачем третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених ст.ст. 387 та 388 ЦК України. Право власника згідно із частиною першою статті 388 ЦК України на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Й однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої згаданої статті). За змістом статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі незаконного рішення державного реєстратора, ухваленого щодо цього майна, але надалі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Власник може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Забезпечення введення власників у володіння майном, якого вони були незаконно позбавлені, можливе шляхом визнання за ними права власності на це майно, що забезпечить внесенні запису про державну реєстрацію за власниками права власності на їх частки в нерухомому майні, і таким чином забезпечить поновлення прав позивачів. Суд самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію та застосовує для ухвалення рішення ті норми, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Відповідне положення містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 р. у справі № 917/1739/17. Відповідно до ч.1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється. За таких обставин, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог в частині визнання права власності за позивачем, витребування з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь позивача квартири [ADDRESS] , скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 55235556, прийнятого 19.11.2020 р. приватним нотаріусом КМНО Біловар І.О. (номер запису про право власності/довірчої власності 39272814). Також є похідними і підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання недійсним договору іпотеки (без видачі заставної), укладеного 01.12.2020 р. між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Процент», посвідченого приватним нотаріусом КМНО Косенко Л.А., скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 55443737, прийняте 01.12.2020 р. приватним нотаріусом КМНО Косенко Л.А. (номер запису про іпотеку 39466746) та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 55445357, прийняте 01.12.2020 р. приватним нотаріусом КМНО Косенко Л.А. (номер запису про обтяження 39467319), оскільки судом було встановлено незаконність набуття у власність [PERSON] предмета іпотеки, а тому він не мав права на розпорядження цим майном в тому числі передавати його в іпотеку. Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 8694,00 грн. у рівних часках, а саме по 4347,00 грн. з кожного.

Outcome: approved