Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстрований 24 листопада 1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану Чернівецького міськвиконкому у м. Чернівці Чернівецької області, актовий запис № 2407, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Вказує, що шлюб у них перший. Від шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON] , який же повнолітній та проживає із матір`ю. Вказує, що з весни 2020 року між ним із відповідачкою почастішали суперечки і поступово вони втратили почуття любові і взаємної поваги один до одного. Восени 2021 року померла мати позивача та він вказує, що переїхав жити до її квартири, тим самим кожен почав забезпечувати себе сам, вони із відповідачкою припинили вести спільне господарство, спільний бюджет, припинили подружні стосунки. Спроби примиритися не дали результату, а тому з посиланням на відповідні правові норми, просить суд постановити рішення, яким розірвати шлюб. Від відповідачки [PERSON] відзиву на позовну заяву до суду не надходив. Ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці від 23.05.2022, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідачки у справі, вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 30 травня 2022 року про що повідомлено сторони. У судове засідання сторони не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Від позивача [PERSON] 30.05.2022 надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Доводи позовної заяви підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити. Не заперечив проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явилася, однак скерувала 30 травня 2022 року до суду заяву у якій у зв`язку із неможливістю особисто приймати участь у судовому засіданні просила суд розглянути справу без її участі. Вказала, що примирення між нею та [PERSON] є неможливим. Повністю визнала позовні вимоги та не заперечила щодо задоволення позовної заяви. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних в суду матеріалів. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1. ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, розглянувши письмові матеріали справи та подані до суду заяви, встановивши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, ухвалюючи рішення відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, дійшов висновку, що позов є обґрунтований і підлягає до задоволення, у зв`язку із його визнанням відповідачкою. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] , [INFO] та відповідачкою [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб 24 листопада 1995 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Чернівецького міськвиконкому м.\~Чернівці Чернівецької області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний актовий запис за № 2407, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 24 листопада 1995 року (а.с. 5). Від шлюбу у сторін народився сини: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Управлінням реєстрації актів громадянського стану Чернівецької міської ради міста Чернівці Чернівецької області 16 жовтня 2000 року (а.с. 6). Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 105 шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до ч.2 ст. 114, ст. 115 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що на даний час шлюб носить формальний характер, оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, як вказує позивач, примирення між ними стало неможливим, а тому подальше збереження шлюбу порушує передбачене ст.56 Сімейного кодексу України право дружини та чоловіка на особисту свободу. Оскільки обидві сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Аналізуючи вищевикладене\~та з\~урахуванням того, що жоден з подружжя не бажає примиритися та зберегти шлюб, позивач просив шлюб розірвати, а відповідач позов визнала, за відсутності обставин, що унеможливлюють розірвання шлюбу, оскільки доказів існування таких суду не надано, суд приходить до висновку що шлюб між сторонами слід розірвати. Статтею 113 Сімейного кодексу України, передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі ст. 51 Конституції України, п. 4 ч.2 ст.18, ст.ст. 24, 56, 104-105, 110, 112 -115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved