Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-29 00:00:00

22 березня 2022 року [PERSON] звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , про стягнення суми франшизи та моральної шкоди, заподіяних в результаті дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову зазначено, що 25 вересня 2021 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено належний позивачу транспортний засіб «Subary», д.н.з. [NUMBER] . Свою вину у вчиненні ДТП відповідачка визнала, і оскільки, цивільна відповідальність відповідачки за шкоду спричинену ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Євроінс Україна», відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ними, за взаємною згодою, було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 25 вересня 2021 року (Європротокол), в якому були зазначені обставини ДТП, складена схема ДТП. ПрАТ «СК «Євроінс Україна» позивачу виплачено суму страхового відшкодування в розмірі 4 080 грн. без врахування суми франшизи, розмір якої згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів становить 2 600 грн. Враховуючи те, що відповідачка добровільно не відшкодувала суму франшизи та взагалі уникає спілкування з позивачем, позивач просить стягнути з відповідачки на його користь суму франшизи в розмірі 2 600 грн. Окрім того, неправомірним діями відповідачки, через порушення нею Правил дорожнього руху, позивачу була завдана моральна шкода, яка виразилась у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із пошкодженням належного йому транспортного засобу, в порушенні звичайного устрою життя, прикладання додаткових зусиль для відновлення транспортного засобу, необхідності звертатись до страхової компанії та суду, тому виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, позивач вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди у 5 000 грн. є достатнім, обґрунтованим та справедливим, і підлягає до стягненню з відповідачки на його користь. У зв`язку з вищевикладеним позивач просить в судовому порядку стягнути відповідачки на його користь франшизу в розмірі 2 600 грн., моральну шкоду в розмірі 5 000 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн. та судовий збір в розмірі 992,40 грн. (а.с.1-5) Після надходження з адресно-довідкового підрозділу відомостей щодо зареєстрованого місця проживання відповідачки фізичної особи [PERSON] , (а.с.32) ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2022 року було відкрито провадження у справі та на підставі п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України і призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін та їх представників. (а.с.33-34) Позивач та його представник у судові засідання не з`явились, від представника позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, в якій він просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. (а.с.46) Відповідачка в судові засідання не з`явилась, відзив на позов до суду від неї не находив. Відповідачка повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення на її адресу судових повісток та СМС повісток, які згідно довідок про доставку СМС їй доставлені. (а.с.а.с.35, 38, 39, 41, 44, 47) Конверт, направлений на адресу відповідачки, повернувся до суду із позначкою «за закінченням терміну зберігання». (а.с.45) Клопотань про розгляд справи за її відсутності відповідачка не надала, про причини неявки не повідомила. З урахуванням викладених вище обставин на підставі ст.ст.280, 287, 288 ЦПК України, розгляд справи проведено в заочному порядку. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, справа розглянута без фіксування судового засідання технічними засобами, згідно ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Згідно з положеннями ч.1 ст.16 ЦК України та ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частинами 1, 3 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 25 вересня 2021 року приблизно об 11 год. 55 хв. по вул. Ю.Савченка, 79 в м. Дніпро за участю транспортного засобу «Acura MDX», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Subary», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] відбулася дорожньо-транспортна пригода, за наслідками котрої, транспортний засіб «Subary», д.н.з. [NUMBER] , що на праві власності належить [PERSON] , отримав механічні пошкодження, а саме деформацію номерного знаку. (а.с.11-13) На місці події, у відповідності до примітки ст.124 КУпАП 25 вересня 2021 року учасники дорожньо-транспортної пригоди склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. (а.с.10) З цього слідує, що між сторонами виник спір з приводу відшкодування шкоди спричиненої майну фізичної особи. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Acura MDX», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Євроінс Україна» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 202723186. Сума страхового відшкодування становить 130 000 грн., франшиза 2 600 грн. (а.с.14) ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на рахунок позивача була перерахована сума страхового відшкодування згідно його заяви, за виключенням суми франшизи, в розмірі 4 080 грн. Щодо стягнення з відповідачки франшизи в розмірі 2 600 грн. суд бере до уваги наступне. Статтею 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. У статті 5 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно з п.22.1 ст.22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п.33.2. ст.33 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. Згідно ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, до яких відносяться витрати, які особа мусить зробити для відновлення пошкодженого майна. Статтею 9 ЗУ «Про страхування» визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Згідно зі ст.12 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Відповідно до п.36.6 ст.36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. На підставі викладеного, враховуючи те, що розмір франшизи в сумі 2 600 грн. не відшкодований страхувальником, вона підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. Беручи до уваги вищевикладене, суд прийшов до переконання про задоволення позову в цій частині. Щодо стягнення з відповідачки моральної шкоди суд виходить з наступного. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до вимог ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (із змінами та доповненнями внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5), згідно з яким ця шкода визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Вирішуючи позовні вимоги позивача до відповідачки стосовно завданої моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із пошкодженням належного йому транспортного засобу, в порушенні звичайного устрою життя, прикладання додаткових зусиль для відновлення транспортного засобу, необхідності звертатись до страхової компанії та суду, оскільки не було відшкодовано матеріальну шкоду у повному обсязі, та виходячи із принципів розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 2 500 грн., частково задовольнивши таким чином позов в цій частині. Щодо стягнення з відповідачки витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 та п.1 ч.3 ст.133, ч.ч.1, 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 ст.134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». На понесення позивачем витрат на правову допомогу було надано: договір про надання правничої допомоги № 02/02/2022 від 02 лютого 2022 року укладений між [PERSON] та адвокатом Рижик Р.О., додаток № 1 до вищевказаного договору, акт прийомки-передачі наданих послуг, прибутковий касовий ордер № 7 від 02 лютого 2022 року та квитанцію до прибуткового касового ордера № 7 від 02 лютого 2022 року про сплату 3 000 грн. Таким чином, враховуючи співмірність витрат зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт з відповідачки слід стягнути на користь позивача судові витрати на правничу допомогу в розмірі 2 000 грн., пропорційно до частини задоволених позовних вимог. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до частини задоволених позовних вимог, за подання позовної заяви в розмірі 664 грн. 72 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial