Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. Позивачка [PERSON] подала до суду позовну заяву, в якій просить встановити, що спадковий договір, укладений 19 листопада 2019 року між [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького районного нотаріального округу Кіровоградської області Скрипнік Оксаною Вікторівною, зареєстрований в реєстрі за №356 та в Спадковому реєстрі за № 65081331, є недійсний правочин в силу закону (нікчемний правочин) без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. В обґрунтування позовних вимог позивач покликалася на те, що [INFO] померла [PERSON] у с. Софіївка Новобузького району Миколаївської області. У зв`язку з її смертю відкрилася спадщина на її майно: земельну ділянку кадастровий номер 4824585000:04:000:0080, площею 2,78 га, що розташована на території Софіївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та заведена спадкова справа. За життя [PERSON] склала заповіт від 06 листопада 2007 року, який посвідчений секретарем виконкому Софіївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області Бурдейною Л.В., яким вона на випадок своєї смерті здійснила таке розпорядження: земельну ділянку розміром 5,78 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах території Софіївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області заповіла їй [PERSON] . Разом з тим спадкоємцями по закону після смерті [PERSON] є її діти: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . За життя [PERSON] уклала із [PERSON] спадковий договір від 19 листопада 2019 року, що був посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького районного нотаріального округу Кіровоградської області Скрипнік Оксаною Вікторівною, зареєстрований в реєстрі за №356 та в Спадковому реєстрі за № 65081331, за умовами якого у разі смерті [PERSON] [PERSON] як набувач набуває право власності на земельну ділянку кадастровий номер 4824585000:04:000:0080, площею 2,78 га, що розташована на території Софіївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та відповідно зареєстроване обтяження - заборона відчуження зазначеної у договорі земельної ділянки. У зв`язку із смертю [PERSON] приватний нотаріус Кропивницького районного нотаріального округу Кіровоградської області Скрипнік Оксана Вікторівна здійснила реєстрацію припинення обтяження земельної ділянки. Такий спадковий договір є нікчемним в силу закону, оскільки укладений з порушенням вимог закону, так як його укладено під час дії заборони (мораторію) на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення. Через наявність такого спадкового договору вона позбавлена можливості оформити спадкове майно, зокрема, отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку. Відповідачі правом подачі відзиву на позов не скористалися. Третя особа приватний нотаріус Кропивницького районного нотаріального округу Кіровоградської області Скрипнік Оксана Вікторівна правом подачі пояснень щодо позову не скористалася. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 28 грудня 2021 року головуючим суддею у справі визначено суддю Ціпивко І.І. Ухвалою судді Новобузького районного суду Миколаївської області від 13 січня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від ……... Розгляд справи по суті відбувся 30.05.2022 року без участі сторін. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надіслала до суду клопотання про розгляд справи без її участі. Відповідачі: [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, надіслали до суду клопотання про розгляд справи без їх участі. Проти задоволення позову не заперечили. Третя особа приватний нотаріус Кропивницького районного нотаріального округу Кіровоградської області Скрипнік Оксана Вікторівна у судове засідання не прибула, надіслала до суду клопотання про розгляд справи без її участі. У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 19 листопада 2019 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького районного нотаріального округу Кіровоградської області Скрипнік Оксаною Вікторівною, зареєстрований в реєстрі за №356 та в Спадковому реєстрі за № 65081331, за умовами якого у разі смерті [PERSON] . [PERSON] як набувач набуває право власності на земельну ділянку кадастровий номер 4824585000:04:000:0080, площею 2,78 га, що розташована на території Софіївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На підставі згаданого вище договору приватним нотаріусом в реєстра за ; 357 зареєстроване обтяження - заборона відчуження зазначеної у спадковому договорі земельної ділянки. [INFO] [PERSON] померла у с. Слфіївка Новобузького району Миколаївської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 16.07.2021 року виконавчим комітетом Софіївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області. За життя [PERSON] склала заповіт від 06 листопада 2007 року, який посвідчений секретарем виконкому Софіївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області Бурдейною Л.В., яким вона на випадок своєї смерті здійснила таке розпорядження: земельну ділянку розміром 5,78 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах території Софіївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області заповіла їй [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на її майно, зокрема: земельну ділянку кадастровий номер 4824585000:04:000:0080, площею 2,78 га, що розташована на території Софіївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Спадкоємцями по закону після смерті [PERSON] є її діти: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . У зв`язку із смертю [PERSON] приватний нотаріус Кропивницького районного нотаріального округу Кіровоградської області Скрипнік Оксана Вікторівна здійснила реєстрацію припинення обтяження земельної ділянки, що підтверджено Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження № 266523734 від 20.07.2021 року. Листом приватного нотаріуса Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Савченко А.В. № 238/02-14 від 22.10.2021 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] у зв`язку з наявністю зареєстрованого у спадковому реєстрі спадкового договору за № 65081331. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 1302 ЦК України визначено, що за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Перехід майна від відчужувача до набувача на підставі спадкового договору не є окремим видом спадкування, а тому на відносини сторін не поширюються відповідні правила про спадкування. Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року (справа № 648/3671/16-ц). Спадковий договір може бути визнано недійсним із підстав, визначених нормами глави 16 ЦК України , тому вимогу про визнання недійсним спадкового договору може бути заявлено як відчужувачем та набувачем, так й іншою заінтересованою особою. Статтею 228 ЦК України визначено правові наслідки вчинення правочинів, що порушують публічний порядок, вважаються серйозними порушеннями законодавства, мають антисоціальний характер і посягають на істотні громадські та державні (публічні) інтереси, та встановлено перелік правочинів, які є нікчемними та порушують публічний порядок. Відповідно до цієї статті, по-перше, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним; по-друге, правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Виділяючи правочин, що порушує публічний порядок, як окремий вид нікчемних правочинів, ЦК України виходить зі змісту самої протиправної дії та небезпеки її для інтересів держави і суспільства загалом, а також значимості порушених інтересів внаслідок вчинення такого правочину. При цьому категорія публічного порядку застосовується не до будь-яких правовідносин у державі, а лише щодо суттєвих основ правопорядку. З огляду на зазначене, можна зробити висновок, що публічний порядок - це публічно-правові відносини, які мають імперативний характер і визначають основи суспільного ладу держави. Отже, положеннями статті 228 ЦК України визначено перелік правочинів, які є нікчемними, як такі, що порушують публічний порядок. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності Українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами ( стаття 14 Конституції України ); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об`єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не вважаються такими, що порушують публічний порядок. При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України потрібно враховувати вину, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Такий висновок щодо застосування статті 228 ЦК України викладено у постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-1528цс15. Наслідки вчинення правочину, що порушує публічний порядок, визначаються загальними правилами ( стаття 216 ЦК України ). Відповідно до положень п. 15 Розділу Х Перехідних положень ЗК України в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2018 року (на момент розгляду справи - 01 січня 2020 року), не допускається: а)купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності,(а також, в редакції на момент розгляду справи - земель, що перейшли до комунальної власності відповідно до пункту 21 цього розділу або передані до комунальної власності відповідно до статті 14-1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" ), крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб; б)купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток(паїв), крім передачі їх у спадщину ,обміну відповідно до закону (в редакції на момент розгляду справи - (міни) відповідно до частини другої статті 37-1 цього Кодексу земельної ділянки на іншу земельну ділянку з однаковою нормативною грошовою оцінкою або різниця між нормативними грошовими оцінками яких становить не більше 10 відсотків) та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами. Купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами «а» та «б» цього пункту, запроваджується за умови набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2018 року (на момент розгляду справи 01.01.2020 року), в порядку, визначеному цим Законом. Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами «а» та «б» цього пункту, в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення). Матеріали справи свідчать про те, що 19 листопада 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького районного нотаріального округу Кіровоградської області Скрипнік Оксаною Вікторівною, зареєстрований в реєстрі за №356 та в Спадковому реєстрі за № 65081331, за умовами якого у разі смерті [PERSON] [PERSON] як набувач набуває право власності на земельну ділянку кадастровий номер 4824585000:04:000:0080, площею 2,78 га, що розташована на території Софіївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У даному випадку мало місце відчуження земельної ділянки, оскільки ст. 1217 ЦК України передбачено лише два види спадкування за заповітом та за законом, спадкування шляхом укладення спадкового договору чинним законодавством не передбачено, в самому визначені спадкового договору в ст. 1302 ЦК України його сторонами зазначені відчужувач та набувач, отже законодавець найменуванням сторін договору визначив його правову природу, цей договір не є безвідплатним, а така ознака не притаманна переходу права власності в порядку спадкування, до набувача за спадковим договором переходить тільки право, коли в порядку спадкування до спадкоємців переходять також і обов`язки спадкодавця, відчужуване за спадковим договором майно не має статусу спадщини та не потребує вчинення певних дій щодо його прийняття та оформлення відповідним свідоцтвом, поміщення правових норм стосовно спадкового договору в Книзі шостій ЦК України обумовлено моментом переходу права власності на майно в результаті такого відчуження після смерті відчужувача. Таким чином укладенням спірного договору його сторони в порушення ст. 6 ЦК України незаконно відступили від вказаних вище Перехідних положень ЗК України , предметом цього договору виступало майно, яке в силу закону є обмеженим в обороті. З огляду на наведене, спадковий договір, який укладений сторонами під час дії заборони на відчуження земельних часток (паїв) щодо передачі прав на відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє, порушує публічний порядок держави та є недійсним в силу закону (нікчемним). Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 171/1447/18 (провадження № 61-16213св19) та від 20 травня 2020 року (провадження № 61-39405св18), від 11 листопада 2020 року у справі №612/765/18. Перехід майна від відчужувача до набувача на підставі спадкового договору не є окремим видом спадкування, а тому на відносини сторін не поширюються відповідні правила про спадкування. Вказаний висновок щодо застосування норм права міститься у постанові Верховного Суду від 26 березня 2018 року у справі № 648/3671/16-ц (провадження № 61-451св18), а також у пункті 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» . Отже, відчуження земельної ділянки за спадковим договором не можна вважати передачею ділянки у спадщину, а отже таке відчуження не є винятком із правила щодо застосування мораторію. Статтею 215 ЦК України проводиться розмежування видів недійсності правочинів на нікчемні правочини, якщо їх недійсність встановлена законом (статті 219 , 220 , 224 ЦК України тощо), та на оспорювані, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (статті 222 , 223 , 225 ЦК України тощо). Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України , якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Визнання нікчемного правочину недійсним законом не передбачено, оскільки нікчемним правочин є в силу закону ( стаття 215 ЦК України ). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 квітня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) дійшла правового висновку, відповідно до якого визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину (пункти 94, 95). Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. Захист права шляхом визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачено та не є належним способом захисту та таким, що матиме реальне відновлення порушених прав позивача. Разом з тим, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, то порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Статтею 215 ЦК України проводиться розмежування видів недійсності правочинів на нікчемні правочини, якщо їх недійсність встановлена законом (статті 219, 220, 224 ЦК України тощо), та на оспорювані, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (статті 222, 223, 225 ЦК України тощо). Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Однак, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та при наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред`явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Надані позивачкою докази суд визнає належними та допустимими, достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують те, що оскаржуваний спадковий договір укладений з порушенням вимог закону, оскільки його укладено під час дії заборони (мораторію) на купівлю-продаж або іншим чином відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, а отже є нікчемним. А наявність реєстрації нікчемного спадкового договору у спадковому реєстрі порушує право позивачки на належне оформлення спадщини по заповіту після смерті матері, яке не може бути в інший реальний спосіб відновлено, аніж встановлення нікчемності такого договору без застосування наслідків недійсності, оскільки реєстрація обтяження такого майна уже знята.

Outcome: approved