Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-31 00:00:00

Стислий виклад позиції заявника. 31 травня 2022 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті її бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] у м. Сімферополь Автономної Республіки Крим. В обґрунтування заяви посилається на те, що [INFO] померла її бабуся [PERSON] в м. Сімферополь АР Крим, що визнана тимчасово окупованою територією, тому вона не має можливості зареєструвати її смерть на території України. Встановлення факту смерті є необхідним для державної реєстрації смерті та оформлення спадкових прав, оскільки [PERSON] склала заповіт, яким заповіла їй своє майно. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності на підставі наявних у справі доказів, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі. Доводи заінтересованої особи. Представник заінтересованої особи Шепетівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити без участі представника відділу, заявлені вимоги визнав, вказавши, що згідно реєстру відсутній актовий запис про смерть [PERSON] , яка померла [INFO] . Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 31 травня 2022 року відкрито провадження в справі та призначено справу до розгляду на 01 червня 2022 року. Встановлені судом фактичні обставини, з посиланням на докази. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] на тимчасово окупованій території України в м. Сімферополь Автономної Республіки Крим, про що органом окупаційної адміністрації видано відповідне свідоцтво про смерть. Факт смерті [PERSON] підтверджується медичним свідоцтвом про смерть серії 35 №200026613 від 12 квітня 2022 року, згідно якого смерть настала [INFO] о 18 год. 43 хв., за зареєстрованим місцем проживання по [ADDRESS] , причиною смерті стало захворювання - атеросклеротичний кардіосклероз. Згідно свідоцтва про захоронення, [PERSON] похована на території міського кладовища Абдал, сектор [NUMBER] , могила 47в за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] склала заповіт, який посвідчений 06 грудня 2012 року секретарем Ленковецької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області, згідно якого все належне їй майно вона заповіла [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 1,9452 га, що належала їй на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №052912 від 16 січня 2008 року, та земельної ділянки площею 0,42 г, переданої їй безоплатно у приватну власність рішенням Ленковецької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області від 26 січня 1994 року. Факт родинних відносин між [PERSON] та заявником [PERSON] підтверджується даними свідоцтва про народження останньої, згідно якого її батьками є [PERSON] та [PERSON] , який був сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] , виданого 04 липня 1949 року Ленковецьким сільським бюро ЗАГС. 22 вересня 2007 року заявник зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 22 вересня 2007 року. \~ \~ \~ \~Застосовані норми права. Згідно п.5 ч.2\~ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Статтею 317 ЦПК України передбачено особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. Так, згідно з вказаною нормою Закону заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Відповідно до ст.1\~та п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія\~\~Конституції\~та законів України, і такою визначається, зокрема, сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій. Згідно ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Відповідно до ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року №1207-VII, який набрав чинності 27 квітня 2014 року, державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України. \~ \~ \~ \~Мотиви та висновки суду. Дослідивши докази по справі, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , яка проживала в [ADDRESS] , померла [INFO] на тимчасово окупованій території України в м. Сімферополь, що підтверджується медичним свідоцтвом про смерть, яке не може вважатись легітимним на території України. Тому заявник не може отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України та на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до\~Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Вказані обставини позбавляють заявника можливості оформити спадкові права. Проте, виходячи з практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами як джерело права, необхідно враховувати висновки суду у справах проти Туреччини (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001), Молдови та Росії (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016), де наголошено, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]. Цей висновок в контексті сформульованого у Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватись недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованих територіях, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цих територій при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, суд вважає можливим, як виняток, взяти до уваги відомості, зазначені в медичному свідоцтві про смерть особи, які видані органом, що знаходиться на тимчасово окупованій території Криму. З огляду на те, що іншим чином підтвердити факт смерті [PERSON] неможливо, а його встановлення має юридичне значення для заявника, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України. Відповідно до вимог п.8 ч.1 ст.430, ч.4 ст.317 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду у даній справі. Згідно п.21 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» заявниця звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved