Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-18 00:00:00

Адвокат Брона Мар`яна Василівна в інтересах [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідачів Лавриківської сільської ради Жовківського району Львівської області, правонаступником якої є Добросинсько-Магерівська сільська рада Львівського району Львівської області, [PERSON] , у якому просить визнати за [PERSON] право приватної власності на земельну ділянку площею 1,2547 га, розташовану на території села Городжів, Жовківського району Львівської області, цільове призначення-обслуговування житлового будинку і господарських будівель, ведення особистого селянського господарства, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ № 012438 від 28.06.2002 року, виданого на підставі рішення VIII сесії III-го демократичного скликання Лавриківської сільської Ради народних депутатів від 04.05.2001 року за № 4 та зареєстрованого у Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 115, а також зобов`язати [PERSON] , усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою [PERSON] шляхом демонтажу самовільно встановленої [PERSON] огорожі, яка проходить по межі від Г до А (землі загального користування) по [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ 012438 від 28.06.2002 року [PERSON] належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 1,2547 га, розташована на території села Городжів Жовківського району Львівської області, цільове призначення - обслуговування житлового будинку і господарських будівель, ведення особистого селянського господарства. Зазначений Державний акт був виданий на підставі рішення VIII сесії III демократичного скликання Лавриківської сільської Ради народних депутатів від 04.05.2001 року за № 4 та зареєстрований у Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 115. З метою виготовлення технічної документації на зазначену земельну ділянку з необхідністю присвоєння кадастрових номерів [PERSON] звернувся у сертифіковану землевпорядну організацію. Під час здійснення обмірів земельної ділянки для обслуговування житлового будинку землевпорядною організацією було встановлено, що фактичні межі земельної ділянки, належної [PERSON] , не співпадають з розмірами, зазначеними у Державному акті про право приватної власності на землю серія ЛВ 012438. Найбільша розбіжність у 2 м проходить по межі від Г до А - землі загального користування ( [ADDRESS] ), що підтверджується довідкою № 07-01 від 14.07.2020 року, виданою ФОП [PERSON] , який здійснював обміри земельної ділянки. Зазначає, що фактичним суміжним користувачем земельної ділянки, по якій встановлено найбільшу розбіжність, є [PERSON] . Таким чином землевпорядною організацією було встановлено, що [PERSON] самозахопила 2 м земельної ділянки, належної [PERSON] , відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ 012438 від 28.06.2002 року. Стверджує, що [PERSON] систематично чинить перешкоди [PERSON] в користуванні належною йому земельною ділянкою шляхом завдання матеріальних збитків належному йому майну, викопуванню межових знаків тощо. Вказує, що Жовківська районна адміністрація Львівської області надіслала відповідь на звернення [PERSON] від 17.10.2019 року за № 149/020/149, у якій зазначила, що згідно виїзду комісії від 04.10.2019 року було встановлено, що громадянкою [PERSON] ведуться будівельні роботи з порушенням державних будівельних норм, а відтак матеріали передано в інспекцію ДАБІ для вжиття заходів. Лавриківською сільською радою Жовківського району Львівської області 29.11.2019 року було складено акт № 440, відповідно до якого було зазначено, що комісія, виїхавши на місце, встановила, що межі між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] можуть встановити сертифіковані землевпорядні служби у зв`язку з тим, що [PERSON] немає приватизованої присадибної земельної ділянки, у зв`язку з чим її межі не встановлені, а [PERSON] має державні акти на присадибну земельну ділянку. У зв`язку з цим комісія вважала зберегти межі, які існують з часу забудови. Внаслідок зазначеного акту [PERSON] було скеровано Лавриківській сільській раді Жовківського району Львівської області декілька заяв щодо визначення меж належної йому на праві приватної власності земельної ділянки згідно Державного акту серії ЛВ 012438 від 28.06.2002 року та видачі копії рішення VIII сесії III демократичного скликання Лавриківської сільської Ради народних депутатів від 04.05.2001 року № 4, яке було підставою для видачі відповідного Державного акту. У відповідь на зазначені заяви Лавриківська сільська рада Жовківського району Львівської області надіслала лист № 438 від 05.12.2019 року, в якому зазначила, що Державний акт на право приватної власності на землю серії ЛВ 012438 під № 115 в Книзі реєстрації державних актів не зареєстрований. Під № 115 в Книзі реєстрації державних актів зареєстрований державний акт на право приватної власності на землю [PERSON] , жительки села Окопи. Державний акт [PERSON] на право приватної власності на землю серії ЛВ № 012438, площею 0,8434 га, зареєстровано в Книзі реєстрації державних актів під № 126 та видано 28.06.2002 року. Крім того, у даному листі було зазначено, що у Лавриківській сільській раді Жовківського району Львівської області відсутнє в архівних документах рішення VIII сесії III демократичного скликання Лавриківської сільської Ради народних депутатів від 04.05.2001 року № 4. Стверджує, що позивач навіть не здогадувався про наявність у Лавриківській сільській раді Жовківського району Львівської області відмінного Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку ЛВ 012438 від 28.06.2002 року від того, що перебував у його користуванні. Наголошує, що при ознайомленні з копією Державного акту серії ЛВ № 012438 від 28.06.2002 року, який перебуває у Лавриківській сільській раді, очевидним є той факт, що по своєму змісту він абсолютно не відповідає Державному акту серії ЛВ 012438 від 28.06.2002 року, який наявний у [PERSON] , хоча два примірники Державного акта мають бути ідентичними один одному. Звертає увагу на той факт, що у Державному акті, наявному у Лавриківській сільській раді, зазначено, що такий видано [PERSON] , який мешкає в [ADDRESS] не існує, а [PERSON] ніколи не мешкав у [ADDRESS] . Крім цього, у вищезазначеному Державному акті наявне виправлення, а саме закреслено номер, за яким акт зареєстровано у Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю, рукописним текстом дописано «читати 126» та скріплено підписом і печаткою голови Лавриківської сільської ради Жовківського району Львівської області Поріцьким Т., хоча виправлення не допускаються, а заповнення вказаних документів здійснюється з використанням комп`ютерної техніки. Внаслідок зазначених обставин, з метою захисту своїх порушених майнових прав та законних інтересів [PERSON] звернувся з позовом до суду. Щодо витрат на правничу допомогу, то вказує, що відповідно до\~договору про\~надання професійної\~правничої допомоги,\~укладеного між\~ [PERSON] та\~адвокатом Брона\~Мар`яною Василівною\~від 16.07.2020 року № 16/07, розмір гонорару адвоката за супровід та представництво позивача в суді у даній справі становить 20000,00 грн., які було сплачено позивачем на рахунок адвоката 16.07.2020 року, що підтверджується дублікатом банківської квитанції № ІСКТК0716OVLBO.1. Таким чином, судові витрати складаються зі сплаченого судового збору в сумі 1681,60 грн., а також коштів, витрачених для оплати наданої професійної правничої допомоги у розмірі 20000,00 грн., які просить стягнути солідарно з відповідачів у користь [PERSON] . Ухвалою судді Жовківського районного суду Львівської області від 24 липня 2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати у порядку загального позовного провадження з викликом учасників справи (Том № 1, аркуш справи № 40-41). Представником позивача [PERSON] - адвокатом Броною Мар`яною Василівною 22.07.2020 року було подано на адресу суду заяву про забезпечення позову (Том № 1, аркуш справи № 27-29). Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 24 липня 2020 року (Том № 1, аркуш справи № 42-43) заяву про забезпечення позову задоволено. Заборонено Лавриківській сільській раді Жовківського району Львівської області та [PERSON] вчиняти будь-які дії, пов`язані зі встановленням та відновленням меж, наданням дозволу на виготовлення технічної документації, безпосереднім виготовленням технічної документації та переданням у власність земельної ділянки, яка проходить по межі між земельною ділянкою, належною на праві приватної власності [PERSON] та землями загального користування, фактичним землекористувачем яких є [PERSON] , позначеною у Державному акті на право приватної власності на землю серії ЛВ № 012438 від 28.06.2002 року, зареєстрованого у Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 115 на плані зовнішніх меж земельної ділянки літерами від «Г» до «А», до набрання законної сили судового рішення у даній справі № 444/1831/20. Протокольною ухвалою 21.01.2021 (Том № 1, аркуш справи № 135) до участі у справі було залучено Добросинсько-Магерівську сільську раду Львівського району Львівської області як правонаступника Лавриківської сільської ради Жовківського району Львівської області. Адвокат [PERSON] зверталася на адресу суду із клопотанням про призначення судової технічної експертизи давності документів (Том № 1, аркуш справи № 129-132). Дане клопотання ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 21 січня 2021 року(Том № 1, аркуш справи № 137-140) було задоволено, постановлено призначити судову технічну експертизу давності документів, а саме Державних актів на право приватної власності на землю серії ЛВ № 012438 від 28.06.2002 року, проведення якої було доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. Обов`язок сплати вартості експертизи було покладено на позивача [PERSON] . В подальшому, зважаючи на неможливість виконання даної експертизи установою, якій було доручено проведення такої, беручи до уваги клопотання сторони позивача, ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 29 червня 2021 року (Том № 1, аркуш справи № 192-195) проведення експертизи було дорученому Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. Однак, так як позивачем не було оплачено вартості експертизи згідно виставленого рахунка, зважаючи на відмову сторони позивача від поданого клопотання про призначення експертизи, заявлення клопотання про необхідність поновлення провадження у справі та продовження розгляду справи без проведення експертизи, ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 20 січня 2022 року (Том № 1, аркуш справи № 234) провадження у справі було поновлено. Сторона позивача відмову від заявленого клопотання про проведення експертизи мотивувала фактичним визнанням позову в частині визнання права власності на земельну ділянку зі сторони відповідача, Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області. Позивачем [PERSON] , його представником, адвокатом Броною Мар`яною Василівною, за весь час розгляду справи позовні вимоги не змінювалися, не уточнювалися, не збільшувалися та не зменшувалися. Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 17 лютого 2022 року (Том № 1, аркуш справи № 248) було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. У судових засіданнях позивач [PERSON] та його представник, адвокат Брона Мар`яна Василівна, позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позовній заяві. Адвокатом Броною Мар`яною Василівною додатково звернуто увагу суду, що в 2021 році, вже під час розгляду справи в суді, землевпорядною організацією ТзОВ «Терразем» було проведено заміри земельних ділянок, встановлено розбіжність у площі земельної ділянки, яка згідно Державного акту належить [PERSON] в порівнянні з фактичною площею земельної ділянки, різниця у площі становить 0,0121 га. Просили позовні вимоги задоволити в повному обсязі. Представник відповідача, Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, в судове засідання не з`явилася, однак із Добросинсько-Магерівської сільської ради на адресу суду 19.04.2022 року надійшло клопотання про долучення пояснень Добросинсько-Магерівської сільської ради, просять такі врахувати при вирішенні справи, а також розгляд справи просили провести без представника сільської ради. У цьому ж клопотанні зазначено, що Добросинсько-Магерівською сільською радою визнаються позовні вимоги позивача у частині визнання за ним права приватної власності на земельну ділянку площею 1,2547 га, цільове призначення - обслуговування житлового будинку і господарських будівель, ведення особистого селянського господарства, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ № 012438 від 28.06.2002 року, виданого на підставі рішення VIII сесії III-го демократичного скликання Лавриківської сільської Ради народних депутатів від 04.05.2001 року за № 4. Додатково проінформовано, що в архіві Добросинсько-Магерівської (Лавриківської) сільської ради відсутнє рішення VIII сесії III-го демократичного скликання Лавриківської сільської Ради народних депутатів від 04.05.2001 року за № 4, на підставі якого було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ЛВ № 012438 від 28.06.2002 року чи інший акт. Крім того зазначено, що паркан, встановлений між суміжними земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] виглядає давнім, а якихось інших межових знаків, які б свідчили про порушення землекористування у найближчий час не виявлені, а тому вказують, що можна прийти до висновку, що порушень землекористувань, в тому числі самовільного зайняття немає. Враховуючи відсутність фактичних зрушень межових знаків та застарілий стан паркану (огорожі) між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] , вважають за доцільне зауважити про можливе невідповідне виконання топографо-геодезичних робіт у процесі виробництва технічної документації із землеустрою на земельну ділянку [PERSON] або внесенні інформації до бази Державного земельного кадастру та реєстрації права власності на неї у 2002 році. Вказали, що державний акт на право приватної власності [PERSON] на землю серії ЛВ № 012438, площею 0,8434 га, зареєстровано в книзі реєстрації державних актів під № 126 від 28.06.2002 року, в той же час державний акт на право приватної власності на землю серії ЛВ № 012438 під № 115, площа 1,2547 га на ім`я [PERSON] в книзі реєстрації не зареєстрований. Під таким номером зареєстровано Державний акт на право приватної власності на землю на іншу особу. У попередніх судових засіданнях представник відповідача Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області Лемішко Марія Іванівна фактично висловила аналогічну позицію, що викладена у зазначеному клопотанні від 19.04.2022 року. Судом було відмовлено представнику відповідача Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області у задоволенні клопотання про виключення із числа відповідачів сільської ради у зв`язку із їх визнанням позову в частині позовної вимоги про визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку. Дана відмова суду була мотивована тим, що правом позивача є обирати склад учасників справи, до яких заявляються позовні вимоги, і саме правом сторони позивача є виключати із числа учасників справи відповідачів. Відповідач [PERSON] в судових засіданнях проти задоволення позовних вимог заперечила в повному обсязі з підстав, які наведені у відзиві, який поданий на адресу суду 21.10.2020. Даний відзив на позовну заяву було подано у строк встановлений судом та законом, а тому такий прийнятий судом до розгляду. Додатково наголосила, що раніше, а саме до 2020 року, крайній межовий знак земельної ділянки [PERSON] від сторони каналу був в межах каналу. В подальшому [PERSON] викопав даний межовий знак із каналу, демонтував одну секцію паркану приблизною довжиною 2 метри, яка відділяла його земельну ділянку від [ADDRESS] в напрямку руху від каналу до земельної ділянки, яка є у її користуванні, встановив крайній межовий знак вже за межами каналу, замовив землевпорядну організацію, яка робила заміри по тих фактичних межах, на які вказував [PERSON] і відповідно почав заявляти претензії до неї щодо демонтажу межі у виді огорожі, яка розділяє земельну ділянку, яка перебуває у її користуванні, із земельною ділянкою [PERSON] , мотивуючи це тим, що розмір його земельної ділянки зменшений приблизно на 2 метри, якщо рахувати уздовж [ADDRESS] . Представник відповідача [PERSON] , адвокат Козакевич Ростислав Васильович, в судових засіданнях проти задоволення позовних вимог заперечив в повному обсязі з підстав, які наведені у відзиві, доповненні до відзиву, виступі в судових дебатах. Свою позицію обґрунтовує тим, що державний акт на земельну ділянку площею 1,2547 га у Книзі записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю на території Лавриківської Ради народних депутатів не зареєстрований. Зауважено, що всупереч викладеним самою ж сільською радою обставинам про відсутність зареєстрованого державного акту на право власності на землю площею 1,2547 га, відсутністю рішення сільської ради про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 1,2547 га, відсутністю наданої технічної документації на земельну ділянку, договору, укладеного між [PERSON] та землевпорядною організацією на проведення робіт по виготовленню технічної документації, Добросинсько-Магерівською сільською радою Львівського району Львівської області визнано позов в частині вимог про визнання за позивачем права власності на земельну ділянку. Тобто адвокат Козакевич Р. В. вважає, що визнання позову сільською радою, яка є розпорядником землі від імені територіальної громади, членом якої є в тому числі і відповідач [PERSON] , фактично порушує права та інтереси відповідача [PERSON] , зокрема в частині вирішення похідної позовної вимоги щодо усунення перешкод позивачу в користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу встановленої [PERSON] огорожі. Звертає увагу, що фактично розбіжність в державних актах є в площі однієї земельної ділянки, яка згідно державного акта, який стосується загальної площі земельної ділянки 0,8434 гектарів, а конкретно даної земельної ділянки площею 0,2840 га, межує від А до Б із землями загального користування, від Б до В із землями гр. [PERSON] , а не [PERSON] (позивач у справі), від В до Г із землями загального користування, від Г до А із землями гр. [PERSON] . В той же час згідно державного акта, який стосується загальної площі земельної ділянки 1,2547 гектарів, а конкретно даної земельної ділянки площею 0,6953 га, межує від А до Б із землями гр. [PERSON] , від [PERSON] до В із землями сільської ради (р. Біла), від В до Г. із землями сільської ради (канал), від [PERSON] із землями загального користування (вулиця Вільна). Тобто у державному акті, який є у [PERSON] , водночас який не є зареєстрований, вже не вказано суміжного землекористувача, а саме [PERSON] , земельна ділянка якого межувала із земельною ділянкою при будинку [PERSON] , справа, в сторону каналу по [ADDRESS] як про це зазначено в державному акті, який зареєстрований. Фактично із того державного акту, на який посилається [PERSON] , вбачається, що ним об`єднано земельну ділянку для обслуговування будинку та земельну ділянку, належну [PERSON] , яка була крайньою до каналу по [ADDRESS] . Саме в цьому і полягає розбіжність в площі земельної ділянки, наданої для обслуговування житлового будинку та господарських будівель по [ADDRESS] . Документів, які б підтверджували приєднання землі не надано. Щодо другої позовної вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу огорожі, вказує, що в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б підтверджували, на підставі чого прийшов до висновку ФОП [PERSON] про порушення права позивача. Також відсутні будь-які договори на виконання робіт з ним, укладені позивачем. Наголосив, що із копії ситуаційної схеми землекористування, яка складена інженеромземлевпорядником [PERSON] , ТОВ "Карпати Гео-Інвест", вбачається, що при замірах площ земельних ділянок, площа земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні гр. [PERSON] (зелений колір земельної ділянки) становить 0,3434 га, а площа земельної ділянки, яка належить [PERSON] , (жовтий колір) становить 0,2840 га. Крайній межовий знак тої земельної ділянки, право власності на яку просить визнати [PERSON] , станом на 2019 рік знаходився в каналі. Тобто вважає, що цим документом підтверджуються пояснення його довірительки. В той же час із документів, які представлені [PERSON] , вбачається, що межовий крайній знак в сторону каналу по [ADDRESS] , знаходиться ще до каналу. Даний межовий знак знаходиться ще до каналу, що вбачається із плану земельної ділянки, який складений у 2021 році [PERSON] . При цьому наголошує, що є вільна земля як в сторону каналу, так і в сторону річки, а тому незрозумілими є мотиви, чому [PERSON] бажає усунути перешкоди у користуванні йому, як він стверджує, земельною ділянкою за рахунок саме земельної ділянки, яка у користуванні [PERSON] і як сам стверджує позивач у позові по довжині по [ADDRESS] метри в сторону належної [PERSON] на праві користування земельної ділянки. При цьому адвокат вказує, що при повторних замірах, навіть виходячи з тих крайніх межових знаків, які на даний момент є фактично в наявності від каналу, встановлено різницю у площі у сторони зменшення 0,0121 га, що враховуючи довжину межі земельних ділянок позивача та відповідача, ніяк не свідчить про порушення межі на 2 метри по ширині земельної ділянки, право власності на яку просить визнати позивач. [PERSON] фактично відштовхується від розмірів земельної ділянки, яка є фактично у його користуванні, однак дане фактичне користування жодним чином не може слугувати підставою визнання за ним права власності на землю. Стверджує, що між земельною ділянкою, яка є у користуванні [PERSON] та земельною ділянкою, яка належить [PERSON] ще до 2000 року, а саме приблизно в 1995 року було встановлено огорожу, а саме бетонний фундамент та штахети. Тобто станом на дату ухвалення рішення Лавриківської сільської ради про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки між належною йому земельною ділянкою та земельною ділянкою, яка є у користуванні [PERSON] , була встановлена межа, наявність якої і підтвердив [PERSON] , який був допитаний в якості свідка. Існування даної межі, відсутність порушень землекористування, в тому числі і самовільного зайняття зі сторони [PERSON] підтверджує також і відповідач, сільська рада. Як наслідок просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі у зв`язку із недоведеністю таких стороною позивача належними доказами, а у разі повної відмови у задоволенні позову просить вирішити питання скасування заходів забезпечення позову, скасувавши такі. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , будучи приведеним до присяги, попередженим про кримінальну відповідальністю за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показання на вимогу суду, показав, що проживає в [ADDRESS] і є сусідом як позивача [PERSON] , так і відповідача [PERSON] . Стосунки з [PERSON] раніше були приязні, на день його допиту в суді нейтральні, з відповідачем [PERSON] приязні. Між земельною ділянкою при будинку, власником якої він є, за адресою: [ADDRESS] , та земельною ділянкою, яка є при будинку [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , є спільна межа, спору щодо якої між ними не існує. Земельна ділянка [PERSON] є наступною після земельної ділянки [PERSON] , спільною межі земельних ділянок він, [PERSON] , та [PERSON] не мають. При цьому йому добре помітно ту межу, яка є у вигляді паркану, а саме бетонної обмостки, стовпців та штахет, оскільки такі проглядаються з його подвір`я, лише непомітна для нього з належної йому земельної ділянки в тих місцях, де заступають таку видимість будівлі. Показав, що після того як він та чоловік [PERSON] збудували будинки, була встановлена межа між земельними ділянками. Точно пригадує, що першочерговий паркан між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] був встановлений ще у 1997-1998 роках, відразу була залита обмостка, встановлені стовпці, в подальшому лише змінювалися штахети. Тобто він особисто бачив влаштування паркану першочергового, який не змінюється по розташуванню відносно земельних ділянок позивача та відповідача [PERSON] до сьогодні, так як є сусідом обох. Ствердив, що не бачить зі свого подвір`я межі, яка розділяє земельну ділянку [PERSON] з каналом в [ADDRESS] , однак, коли проходив по [ADDRESS] , то мав змогу переконатися, що є ще відстань, так званий прохід, від крайнього до каналу стовця огорожі, що влаштована [PERSON] до [ADDRESS] . При цьому він не може чітко вказати, чи [PERSON] влаштовано огорожу від належної йому земельної ділянки до каналу. Знає, що між позивачем та відповідачем є конфлікт з 2019-2020 року. Суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, зважаючи на подане клопотання про розгляд справи у їх відсутності та висловлену позицію у справі. Заслухавши думку позивача [PERSON] та його представника, адвоката Брони Мар`яни Василівни, відповідача [PERSON] та її представника, адвоката Козакевича Ростислава Васильовича, позицію представника відповідача Добросинсько-Магерівської сільської ради, яка була висловлена в минулих судових засіданнях, дослідивши матеріали справи, в тому числі позовну заяву, відзив та доповнення до позовної заяви сторони відповідача [PERSON] , клопотання представника відповідача Добросинсько-Магерівської сільської ради та перевіривши їх доказами, а відтак з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку . Частиною 1\~статті 4 ЦПК України\~визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.\~ Статтею 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною 1\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається із Державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ 012438 від 28.06.2002 року, [PERSON] , жителю [ADDRESS] , на підставі рішення VIII сесії III демократичного скликання Лавриківської сільської Ради народних депутатів від 04.05.2001 року за № 4 передано у приватну власність земельну ділянку площею 1,2547 га, що розташована на території села Городжів Жовківського району Львівської області, цільове призначення - обслуговування житлового будинку і господарських будівель, ведення особистого селянського господарства. Зазначений Державний акт зареєстрований у Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 115» (Том № 1, аркуш справи № 127). Саме цим державним актом, оригінал якого знаходився особисто в [PERSON] та який ним в процесі розгляду справи надано суду, обґрунтовує позивач [PERSON] свої позовні вимоги. Аналізуючи даний державний акт суд констатує, що згідно такого [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 1,2547 гектарів, а згідно плану зовнішніх меж земельної ділянки вбачається, що фактично земельна ділянка загальною площею 1,2547 гектарів складається з 4 (чотирьох) окремих земельних ділянок: перша - площею 0,6953 га, друга - площею 0,2142 га, третя- площею 0,1827 га, четверта- площею 0,1625. Те, що це окремі земельні ділянки підтверджується і різними володільцями суміжних земельних ділянок. Із державного акта на право приватної власності на землю серії ЛВ № 012438 від 28.06.2002 року вбачається, що [PERSON] на підставі 8-ої сесії II-го демократичного скликання Лавриківської сільської ради народних депутатів від 04.05.2001 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,8434 гектарів в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території с. Городжів Лавриківської сільської ради. Землю передано для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства (Том № 1, аркуш справи № 117). Оригінал даного державного акту надійшов на виконання ухвали Жовківського районного суду Львівської області з Відділу у Жовківському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області 20.01.2021 року, що підтверджується супровідним листом (Том № 1, аркуш справи № 116). Згідно плану зовнішніх меж земельної ділянки вбачається, що фактично земельна ділянка загальною площею 0,8434 гектара складається з 4 (чотирьох) окремих земельних ділянок: перша - площею 0,2840 га, друга - площею 0,2142 га, третя - площею 0,1827 га, четверта - площею 0,1625. Те, що це окремі земельні ділянки підтверджується і різними володільцями суміжних земельних ділянок. Здійснюючи аналіз та оцінку даних державних актів, судом встановлено, що фактично розбіжність є в площі однієї земельної ділянки, яка згідно державного акта, який стосується загальної площі земельної ділянки 0,8434 гектарів, а конкретно даної земельної ділянки площею 0,2840 га, межує від А до Б із землями загального користування, від Б до В із землями гр. [PERSON] , а не [PERSON] (позивач у справі), від В до Г із землями загального користування, від Г до А із землями гр. [PERSON] . В той же час згідно державного акта, який стосується загальної площі земельної ділянки 1,2547 гектарів, а конкретно даної земельної ділянки площею 0,6953 га, межує від А до Б із землями гр. [PERSON] , від [PERSON] до В із землями сільської ради (р. Біла), від В до Г. із землями сільської ради (канал), від Г до А. із землями загального користування (вулиця Вільна). При цьому серія та номер державних актів співпадають. Суд констатує, що дійсно у державному акті серії ЛВ 012438 від 28.06.2002 року, який стосується площі земельної ділянки 0,8434 гектарів, є виправлення щодо номера, під яким такий державний акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю, поставлено печатку поряд із виправленням та посаду «сільський голова», підпис, прізвище та ініціали « [PERSON] ». При цьому суд наголошує, що позивачем не надано жодного доказу про те, що такий державний акт визнаний недійсним. Також позивачем не заявлено позовних вимог про визнання недійсним даного державного акта. Позивачем не подано жодних доказів про скасування рішення 8-ої сесії II-го демократичного скликання Лавриківської сільської ради народних депутатів від 04.05.2001 року, на підставі якого, як вбачається із державного акту серії ЛВ № 012438, який стосується площі земельної ділянки 0,8434 га, видавалося дане рішення. В той же час факт відсутності реєстрації в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю державного акту серії ЛВ № 012438, на який посилається позивач, з площею 1,2547 га, підтверджується копією листа Лавриківської сільської ради № 438 від 05.12.2019 року (Том № 1, аркуш справи № 11), який був адресований позивачу, з якого зокрема вбачається, що державний акт на право приватної власності на землю ЛВ №012438 під № 115, площа 1,2547 га в книзі реєстрації не зареєстрований. Під № 115 в книзі реєстрації державних актів зареєстрований державний акт на право приватної власності на землю [PERSON] , жительки с. Окопи. Зазначено [PERSON] , що його державний акт на право приватної власності на землю ЛВ № 012438, площею 0,8435 га, зареєстрованого в книзі реєстрації державних атків під № 126, виданий 28.06.2002 року. Також вказано, що в Лавриківській сільській раді немає в архівних документах рішення від 04.05.2001 року № 4. Суд враховує, що Відділом у Жовківському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області № 0-13-0.23-1/315-20 від 13.02.2020 року на запит [PERSON] , було надано копію аркушів з Книги записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю на території Лавриківської сільської ради народних депутатів, що підтверджується супровідним листом (Том № 1, аркуш справи № 102) та копією аркушів Книги записів (реєстрації) державних актів (Том № 1, аркуш справи № 103-105). Як вбачається із копії Книги записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю на території Лавриківської сільської ради народних депутатів, під № № 115 зареєстрований державний акт на право приватної власності на землю [PERSON] , жительки с. Окопи, а не [PERSON] . Те, що зареєстрований державний акт серії ЛВ № 012438 на ім`я [PERSON] саме під № 126 та щодо земельної ділянки площею 0,8434 га, підтверджується копією сторінки даної Книги (Том № 1, аркуш справи № 125-126). У Відділі у Жовківському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області зберігається саме оригінал державного акту на ім`я [PERSON] з площею земельної ділянки 0,8434 га, який був надісланий на адресу суду, що підтверджується листом Відділу № 9-13-0.230-11/105-21 від 16.01.2021 року та доданим державним актом (Том № 1, аркуш справи № 116, 117), а також копією листа Відділу у Жовківському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області № П-48/0-0 23-50/135-20 від 24.07.2020 року, адресованому адвокату Козакевичу Р. В. (Том № 1, аркуш справи № 78). Суд враховує, що сторона позивача з власної ініціативи відмовилася від проведення призначеної за їхнім ж клопотанням судової технічної експертизи давності документів у справі, фактично враховуючи визнання позову в частині позовної вимоги про визнання права власності на землю зі сторони відповідача Добросинсько-Магерівської сільської ради. Тобто експертиза, яка була призначена ухвалою суду за клопотанням сторони позивача, не була проведена з незалежних від суду причин, а навпаки через відмову від проведення такої саме зі сторони її ініціаторів, тобто сторони позивача. Суд констатує, що згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. При цьому суд звертає увагу, що відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд критично ставиться до визнання позову відповідачем Добросинсько-Магерівською сільською радою у зв`язку із наступним. У викладених представником сільської ради поясненнях, самі ж зазначають, що в архіві Добросинсько-Магерівської (Лавриківської) сільської ради відсутнє рішення VIII сесії III-го демократичного скликання Лавриківської сільської Ради народних депутатів від 04.05.2001 року за № 4, на підставі якого було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ЛВ № 012438 від 28.06.2002 року чи інший акт, крім того зазначено, що паркан, встановлений між суміжними земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] виглядає давнім, а якихось інших межових знаків, які б свідчили про порушення землекористування у найближчий час не виявлені, а тому вказують, що можна прийти до висновку, що порушень землекористувань, в тому числі самовільного зайняття немає. Враховуючи відсутність фактичних зрушень межових знаків та застарілий стан паркану (огорожі) між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] вважають за доцільне зауважити про можливе невідповідне виконання топографо-геодезичних робіт у процесі виробництва технічної документації із землеустрою на земельну ділянку [PERSON] або внесенні інформації до бази Державного земельного кадастру та реєстрації права власності на неї у 2002 році. Вказали, що державний акт на право приватної власності [PERSON] на землю серії ЛВ № 012438, площею 0,8434 га, зареєстровано в книзі реєстрації державних актів під 126 від 28.06.2002 року, в той же час державний акт на право приватної власності на землю серії ЛВ № 012438 під № 115, площа 1,2547 га на ім`я [PERSON] в книзі реєстрації - не зареєстрований. Під таким номером зареєстровано Державний акт на право приватної власності на землю на іншу особу. Тобто, незважаючи на визнання першої позовної вимоги, відповідач Добросинсько-Магерівська сільська рада натомість фактично сама заперечує обставини для визнання права власності за [PERSON] на земельну ділянку площею 1,2547 га у зв`язку із відсутню будь-яких доказів для такого визнання. Суд погоджується із аргументами сторони відповідача [PERSON] та її адвоката про те, що дійсно розпорядником землі є сільська рада, однак вона діє в інтересах саме територіальної громади, членом якої в тому числі і є відповідач у справі, [PERSON] . А тому, незважаючи на те, що перша позовна вимога фактично заявлена до відповідача Добросинсько-Магерівської сільської ради, однак визнання позову сільською радою фактично порушує права та інтереси відповідача [PERSON] , зокрема в частині вирішення похідної позовної вимоги щодо межі. А тому, суд не приймає визнання позову відповідачем в частині першої заявленої позовної вимоги позивачем [PERSON] . Жодних інших доказів на підтвердження першої позовної вимоги позивачем не надано. Зокрема, позивачем не представлено технічної документації на землю, рішення сільської ради про передачу йому у власність земельної ділянки. Державний акт, на який посилається позивач, який стосується площі земельної ділянки 1,2547 га, є фактично єдиним доказом, яким позивач мотивує свої позовні вимоги в частині визнання права власності на землю. В той же час, суд звертає увагу, що позивачем саме заявлено позовні вимоги про визнання права власності на земельну ділянку, а тому суд не приймає як беззаперечний доказ для задоволення позовних вимог, як це наголошує позивач, вказаний державний акт, зважаючи на встановлені судом обставини, зокрема, відсутність реєстрації такого в Книзі записів державних актів, реєстрацію на ім`я позивача державного акта з аналогічною серією та номером, однак з площею земельної ділянки 0,8434 га, відсутність рішення органу місцевого самоврядування про передачу у власність позивачу саме земельної ділянки, площею 1,2547 га та відсутність будь-яких інших доказів на підтвердження даної позовної вимоги. Згідно з ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: 1)\~письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; 2)\~висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами 1,\~2\~статті 77\~ЦПК України\~встановлено,\~що належними\~є докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ст. 125 Земельного кодексу України, яка була чинною на дату видачі державного акта, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. В той же час, суд враховує, що рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого передавалася земельна ділянка у власність, прийняте 04.05.2001 року, тобто до набрання законної сили Земельним кодекс України від 25.10.2001 року. Згідно з ст. 17 Земельного кодексу України, який був чинний на 04.05.2001 року, тобто на дату прийняття рішення органом місцевого самоврядування, передача земельних ділянок у колективу та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім`ї. Відповідна Рада народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) Радою народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) Ради народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність. Суд звертає увагу, що стороною позивача у позовній заяві та в судових засіданнях було зазначено, що [PERSON] звертався з метою виготовлення технічної документації на земельну ділянку, право власності на яку є предметом спору, у сертифіковану землевпорядну організацію з метою присвоєння кадастрових номерів та під час обмірів земельної ділянки для обслуговування будинку землевпорядною організацією було встановлено, що фактичні межі земельної ділянки не співпадаю з розмірами, зазначеними у Державному акті про право власності на землю серії ЛВ № 012438, на який він посилається, тобто щодо земельної ділянки, площею 1,2547 га. З тверджень позивача, факт розбіжності у розмірах підтверджується довідкою № 07-01 від 14.07.2020 року, виданою ФОП [PERSON] , який зі слів позивача, здійснював обміри земельної ділянки. Згідно з\~ст.\~22\~Закону України\~«Про землеустрій»\~землеустрій здійснюється\~на підставі: а)\~рішень органів\~виконавчої влади\~та органів\~місцевого самоврядування\~щодо проведення\~робіт із\~землеустрою (у\~тому числі\~при розробленні\~містобудівної документації); б)\~укладених договорів\~між юридичними\~чи фізичними\~особами (землевласниками\~і землекористувачами)\~та розробниками\~документації із\~землеустрою; в) судових рішень. Стороною позивача жодних документів, на підставі яких здійснювалися заходи із землеустрою ФОП [PERSON] чи іншою землевпорядною організацією на адресу суду не надано. Відповідно до\~пункту 3\~частини 5\~статті 186\~Земельного кодексу\~України технічна\~документація із\~землеустрою погоджується\~і затверджується\~у такому\~порядку: технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель у частині положень, що передбачають внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки, сформовані до 2004 року, але відомості про які не внесені до Державного земельного кадастру, погоджується з власниками таких земельних ділянок, а якщо такі земельні ділянки перебувають у користуванні фізичних, юридичних осіб - також із землекористувачами. Технічна документація\~із землеустрою\~щодо інвентаризації\~земель затверджується щодо земельних ділянок приватної власності - власником земельних ділянок. Тобто суд приходить до висновку, що у задоволенні позовної вимоги про визнання за [PERSON] права приватної власності на земельну ділянку площею 1,2547 га, розташовану на території села Городжів, Жовківського району Львівської області, цільове призначення-обслуговування житлового будинку і господарських будівель, ведення особистого селянського господарства, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ № 012438 від 28.06.2002 року, виданого на підставі рішення VIII сесії III-го демократичного скликання Лавриківської сільської Ради народних депутатів від 04.05.2001 року за № 4 та зареєстрованого у Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 115 необхідно відмовити у зв`язку із недоведеністю та необґрунтованістю. Щодо позовної вимоги про зобов`язання [PERSON] усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою [PERSON] шляхом демонтажу самовільно встановленої [PERSON] огорожі, яка проходить по межі від Г до А (землі загального користування) по [ADDRESS] , суд приходить до наступного висновку. Частинами 3, 4 статті 106 Земельного кодексу України встановлено, що власник земельної ділянки, землекористувач має право вимагати від власника суміжної земельної ділянки сприяння у встановленні спільних меж, а також встановлення або відновлення межових знаків, у разі якщо вони відсутні, зникли, перемістилися або стали невиразними. У разі відсутності згоди власника суміжної земельної ділянки встановлення спільних меж здійснюється за рішенням суду. У разі якщо межі земельних ділянок у натурі (на місцевості) збігаються з природними чи штучними лінійними спорудами, рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, рослинними смугами, шляхами, стежками, рівчаками, стінами, шляховими спорудами, парканами, огорожею, фасадами будівель, іншими лінійними спорудами, рубежами тощо) та раніше встановленими межами сформованих земельних ділянок, межові знаки можуть не встановлюватися. Тобто встановлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питань, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Суд звертає увагу, що дана позовна вимога є похідною від першої позовної вимоги позивача [PERSON] . В той же час як встановлено в судовому засіданні та не заперечується, а визнається всіма сторонами, між земельною ділянкою, яка є у користуванні [PERSON] та земельною ділянкою, яка належить [PERSON] , є встановлений паркан, який складається з бетонної обмостки, стовпців та дерев`яних штахет. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Позивач в судових засіданнях стверджував, що даний паркан був встановлений вже після 2002 року, однак жодних доказів на підтвердження своєї позиції не надав. В той же час відповідачем [PERSON] надавалися пояснення про те, що паркан між земельними ділянками був встановлений раніше, ще до 2001 року. Існування даного паркану та незмінність розташування такого з 1997-1998 років відносно земельних ділянок в судовому засіданні підтвердив [PERSON] , який є сусідом позивача та відповідача та який був допитаний в якості свідка. Суд не має підстав не довіряти показам даного свідка, оскільки такий був приведеним до присяги, попередженим про кримінальну відповідальністю за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показання на вимогу суду. Крім того стороною позивача не надано, а судом під час детального розгляду справи не встановлено інших доказів, які б стверджували протилежне. Крім того суд наголошує і на висловленій позиції представника відповідача Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, згідно якої, маючи можливість безпосередньо оглянути та оцінити ситуацію на місці, зокрема огорожу, стверджують, що встановлений між суміжними земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] паркан виглядає давнім, а якихось інших межових знаків, які б свідчили про порушення землекористування у найближчий час не виявлені, а тому вказують, що можна прийти до висновку, що порушень землекористувань, в тому числі самовільного зайняття немає. Із копії ситуаційної схеми землекористування, яка складена інженером землевпорядником [PERSON] , ТОВ Карпати Гео-Інвест» (Том № 1, аркуш справи № 82-83) вбачається, що при замірах площ земельних ділянок, площа земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні гр. [PERSON] (зелений колір земельної ділянки) становить 0,3434 га, а площа земельної ділянки, яка належить [PERSON] , (жовтий колір) становить 0,2840 га. Із ситуаційної схеми вбачається, що крайній межовий знак тої земельної ділянки, право власності на яку просить визнати [PERSON] , станом на 2019 рік знаходився в каналі. В той же час із документів, які представлені [PERSON] , вбачається, що межовий крайній знак в сторону каналу по [ADDRESS] , знаходиться ще до каналу. Даний межовий знак знаходиться ще до каналу, що вбачається із плану земельної ділянки, який складений у 2021 році І. Лех. (Том № 1, аркуш справи № 216). Суд звертає увагу, що [PERSON] пояснює це тим, що [PERSON] викопав крайній межовий знак, який знаходився в каналі, пересунув його на декілька метрів, приблизно 2 метри від каналу і зробив новий крайній межовий знак земельної ділянки, право власності на яку він просить визнати у судовому порядку. Під час розгляду справи судом було встановлено, що заміри земельної ділянки, право власності на яку просить визнати [PERSON] , робилися землевпорядними організаціями по фактичних крайніх межових знаках, як наслідок ТзОВ «Терразем», що визнається і позивачем, так і відповідачами, було встановлено різницю у площі ділянки, право власності на яку просить визнати [PERSON] з фактичною площею земельної ділянки, а саме 0,0121 га. При цьому суд звертає увагу на неправильному трактуванні обмірів як зі сторони Добросинсько-Магерівської сільської ради, так і зі сторони позивача, оскільки спірний державний акт стосується чотирьох земельних ділянок, три з яких по площі співпадають, а одна не співпадає. При цьому заміри, як вбачається із вбачається із плану земельної ділянки, який складений у 2021 році [PERSON] , робилися щодо всіх земельних ділянок. Водночас заміри робилися не від встановленої межі у виді паркану між земельними ділянками [PERSON] і [PERSON] у сторону каналу, а навпаки від каналу в сторону спірної між позивачем та відповідачем межі. При цьому суд враховує, що межа у виді паркану між земельними ділянками сторін є твердою межою, водночас під час розгляду справи позивачем не надано доказу про те, що є тверда межа від крайніх точок земельної ділянки, право власності на яку він просить визнати, до каналу. Також суд звертає увагу на розбіжність в розташуванні крайнього межового знаку земельної ділянки, яка є предметом спору, до каналу, який зафіксований у ситуаційній\~схемі землекористування,\~яка складена\~інженером землевпорядником\~ [PERSON] ,\~ТОВ Карпати\~Гео-Інвест»\~та плані земельної ділянки, який складений у 2021 році [PERSON] . Водночас з тієї довідки, яка складена ФОП [PERSON] , та на яку посилається позивач у позовній заяві, взагалі не зрозуміло на підставі чого ФОП [PERSON] прийшов до зазначеного ним у даній довідці висновку. Інших документів на підтвердження викладеного ФОП [PERSON] у довідці позивачем не надано. Також суд наголошує, що при повторних замірах, навіть виходячи з тих крайніх межових знаків, які на даний момент є фактично в наявності від каналу, встановлено різницю у площі від площі 1,2547 га у сторони зменшення на 0,0121 га, що враховуючи довжину межі земельних ділянок позивача та відповідача, а саме 147,37 м в будь-якому випадку не свідчить про порушення межі на 2 метрі по ширині земельної ділянки, право власності на яку просить визнати позивач. А тому враховуючи наведене вище в комплексі суд приходить до висновку, що у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання [PERSON] усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою [PERSON] шляхом демонтажу самовільно встановленої [PERSON] огорожі, яка проходить по межі від Г до А (землі загального користування) по [ADDRESS] необхідно відмовити. Щодо вимог про стягнення судового збору та витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Пунктами 1,\~2\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~встановлено,\~що інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Так як\~суд прийшов\~до висновку\~про повну\~відмову у\~задоволенні позовних\~вимог позивача,\~як наслідок\~вимоги позивача про солідарне стягнення з Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області як правонаступника Лавриківської сільської ради Жовківського району Львівської області та [PERSON] в користь [PERSON] сплаченого судового збору в сумі 1681 грн. 60 коп. та сплачених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп. задоволенню не підлягають. Щодо скасування заходів забезпечення позову суд прийшов до наступного висновку. Частиною 1 статті 158 ЦПК України встановлено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Згідно з ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Враховуючи ухвалення рішення судом щодо повної відмови у задоволенні позову, беручи до уваги норму ч. 9 ст. 158 ЦПК України, суд приходить до висновку, що необхідно скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 24 липня 2020 року, а саме скасувати заборону Добросинсько-Магерівській сільській раді Львівського району Львівської області як правонаступнику Лавриківської сільської ради Жовківського району Львівської області, та [PERSON] вчиняти будь-які дії, пов`язані зі встановленням та відновленням меж, наданням дозволу на виготовлення технічної документації, безпосереднім виготовленням технічної документації та переданням у власність земельної ділянки, яка проходить по межі між земельною ділянкою, належною на праві приватної власності [PERSON] та землями загального користування, фактичним землекористувачем яких є [PERSON] , позначеною у Державному акті на право приватної власності на землю серії ЛВ № 012438 від 28.06.2002 року, зареєстрованого у Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 115 на плані зовнішніх меж земельної ділянки літерами від «Г» до «А», які були застосовані до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі № 444/1831/20. При цьому суд нагошує, що вжиті заходи забезпечення позову відповідно до ч. 10 ст. 158 ЦПК України зберігають свою дію до набрання законної сили даним рішенням суду. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що позивачем заявлено необґрунтовані, недоведені доказами позовні вимоги, навпаки досліджені докази дають підстави суду для відмови у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed