Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «КСТ Груп Україна» про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки при звільненні. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що у період із 22.09.2018 року по 17.08.2020 року він працював у відповідача на посаді менеджера з транспортно-експедиційної діяльності (до 02.06.2020 року) і на посаді помічника менеджера/комерційного директора ( з 02.06.2020 року до звільнення). До 12.02.2019 року він працював без належного оформлення трудових відносин. 17.08.2020 року він був звільнений на підставі ч.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін, останній робочий день він перебував на робочому місці. Однак, через наявний спір між сторонами щодо збитку в розмірі 300 000,00 грн. відповідач відмовився повернути йому трудову книжку до вирішення цього спору. Як зазначає позивач, 29.04.2021 року він отримав у поштовому відділенні від відповідача поштовим пересиланням оригінал трудової книжки, яка в порушення вимог законодавства про працю була направлена йому поштовим пересиланням без його згоди. Таким чином, відповідач допустив затримку у видачі трудової книжки при звільненні з 18.08.2020 року до 29.04.2021 року, що перешкоджало йому у працевлаштуванні. В зв`язку з цим позивач вважає, що відповідач має сплатити середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки за вказаний період в розмірі 83 336,91 грн. Посилаючись на викладене, позивач просить задовольнити його вимоги. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 15.06.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. 16.09.2021 року до суду надійшов відзив представника відповідача Кузьо В.С. на позовну заяву. У даному відзиві представник відповідача вважає позовні вимоги необґрунтованими, вказуючи на те, що в день звільнення 17.08.2020 року (понеділок) та напередодні 16.08.2020 року позивач був відсутній на робочому місці, про що складено відповідні акти. Позивач до офісу не з`являвся, на телефонні дзвінки не відповідав. Також, позивачу було направлено лист-повідомлення про необхідність отримання трудової книжки, але жодної відповіді та зворотнього зв`язку з ним не було, тому було вирішено надіслати трудову книжку поштовим зв`язком для уникнення збільшення терміну перебування трудової книжки у роботодавця. Представник відповідача вважає, що позивач навмисно не отримував трудову книжку та не виходив на зв`язок в зв`язку з наявністю справи про стягнення з нього 300 000,00 грн. З урахуванням наведеного, на думку представника, відповідачем застосовано всі законодавчо передбачені вимоги щодо отримання позивачем трудової книжки, а отже в діях немає вини, а відтак відповідальність не застосовується. Посилаючись на викладені обставини, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 07.10.2021 року до суду надійшла відповідь представника позивача [PERSON] на відзив. У даній відповіді представник позивача наполягає на неправомірності дій відповідача, оскільки трудову книжку позивачу було надіслано зі сплином 9 місяців з моменту звільнення і тільки після скарги до трудової інспекції. Твердження представника відповідача про те, що позивач навмисно не отримував трудову книжку, представник позивача вважає некоректним та безпідставним. Представник позивача зауважила, що відповідачем не надано жодного доказу щодо дотримання вимог чинного законодавства під час звільнення позивача. З урахуванням наведеного, представник позивача просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 02.11.2021 року до суду надійшли заперечення представника відповідача Кузьо В.С. на відповідь на відзив. У даних запереченнях представник відповідача наполягає на тому, що в даному випадку трудова книжка не була отримана позивачем з його власної вини, оскільки в день звільнення він не з`явився на роботу. Його було повідомлено про необхідність з`явитись за трудовою книжкою, натомість, він не з`явився. Направленням повідомлення про необхідність з`явитись за трудовою книжкою відповідач виконав всі свої обов`язки як роботодавця, передбачені законодавством. Надалі вже позивач зловживав своїм правом отримати трудову книжку. Крім того, жодного повідомлення, листа, прохання, претензії надати чи щодо утримання трудової книжки від позивача не надходило. З урахуванням наведеного, представник відповідача вважає позовні вимоги безпідставними. 27.05.2022 року до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток в розмірі 83 336,91 грн., а також витрати на послуги адвоката. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали та просили про їх задоволення. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи обставини справи, а також наявність відзиву та письмових заперечень, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника відповідача на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, з 12.02.2019 року позивач працював у ТОВ «КСТ Груп Україна» на посаді менеджера з ТСД на залізничному транспорті. 17.08.2020 року позивача було звільнено з роботи згідно п.1 ст.36 КЗпП України, про що внесено запис до трудової книжки № 22. З матеріалів справи також вбачається, і даний факт визнано сторонами, що трудову книжку позивач отримав 29.04.2021 року, що була направлена йому поштовим відправленням. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 5ст. 235 КЗпП України, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці", за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 N 100. Згідно абзацу 1 пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерством юстиції України та Міністерством соціального захисту населення від 29.07.93 N 58 (далі за текстомІнструкція), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Відповідно до абзаців 5 та 6 пункту 4.1 Інструкції, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Пунктом 4.2. Інструкції передбачено, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове відправлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частина 1 ст.82 ЦПК України визначає, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладені норми матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку щодо доведеності несвоєчасного вручення позивачу трудової книжки, обов`язок видачі якої у день звільнення покладений на роботодавця. При цьому суд приймає до уваги, що покладений на роботодавця обов`язок видати працівникові в день звільнення належно оформлену трудову книжку не міг бути реалізований, оскільки в день звільнення працівник був відсутнім на роботі, про що свідчить відповідний акт, який стороною позивача не спростовано. Крім того, матеріали даної справи не містять доказів звернень позивача [PERSON] до підприємства за отриманням трудової книжки особисто чи про направлення її поштою від дня звільнення до звернення в суд з позовом про витребування трудової книжки. Надана копія адвокатського запиту до відповідача від 24.03.2021 року не містить вимог щодо направлення трудової книжки позивачу. В той же час, суд зауважує, що відсутні і докази, що підтверджували би намагання підприємства виконати свій обов`язок щодо вручення працівникові трудової книжки після звільнення, оскільки відсутні докази направлення позивачу повідомлення від 17.08.2020 року № 153/1 про необхідність отримання трудової книжки. Суд наголошує, що у трудових відносинах обидві сторони мають діяти добросовісно щодо своїх прав та обов`язків, тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивач має право на компенсацію за затримку видачі трудової книжки, однак, вирішуючи заявлений позов, необхідно виходити з принципу пропорційності. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип "пропорційності" як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права працівника на оплату праці. Дотримання принципу "пропорційності" передбачає, що втручання у право, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постановах від 26.06.2019 по справі N 761/9584/15-ц та від 26.02.2020 по справі N 821/1083/17, за певних умов суд, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Отже, суд, встановивши факт несвоєчасного вручення позивачу трудової книжки з вини відповідача, вирішує питання про застосування норми ст. 117 КЗпП України та зменшує розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки видачі трудової книжки, враховуючи обставини, за яких було встановлено наявність порушення, та істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника. Так, відповідно до наданого позивачем розрахунку, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати (470,83 грн.) та кількості робочих днів з 18.08.2020 року по 29.04.2021 року (177 робочих днів), розмір середнього заробітку становить 83 336,91 грн. Вказаний розрахунок суд приймає до уваги як належний. Відповідачем жодних заперечень щодо вказаного розрахунку не заявлено та жодним чином не спростовано. Враховуючи те, що затримка видачі трудової книжки сталась як з вини відповідача, так і за бездіяльності позивача, то суд приходить до висновку про пропорційне зменшення належного до стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, визначивши його розмір з урахуванням засад розумності і справедливості в розмірі 50 % від загальної суми середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, а саме в розмірі 41 668,46 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Посилання сторін на наявність спору щодо стягнення коштів, судом відхиляються як такі, що не відносяться до предмету спору у даній справі. Інші доводи сторін на висновки суду не впливають і підстав для задоволення в повному обсязі або відмови в задоволенні позовних вимог не дають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, пропорційно задоволеним вимогам позову (50 %), з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 454,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial