Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 26 жовтня 2007 року між АКІБ «Надра» і ним було укладено кредитний договір № 130п/08/2007-980, за умовами якого він отримав кошти у розмірі 34985 грн. 00 коп. на придбання транспортного засобу. Він щомісячно сплачував визначені договором платежі та остаточно погасив всі платежі за договором до 20 жовтня 2012 року. Після повної сплати всіх коштів, а саме в листопада 2012 року, банком йому було повідомлено про відсутність боргу та закриття рахунку. 03 листопада 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. було вчинено виконавчий напис за реєстровим №5292 про стягнення з нього на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», як правонаступника за зазначеним кредитним договором,\~ 52857 грн. 70 коп. заборгованості. На виконання вказаного виконавчого напису постановою приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.С. від 23 листопада 2021 року відкрито виконавче провадження №66251784. Позивач стверджує, що нотаріусом порушено положення статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Зазначив, що виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог безспірності зобов`язання, оскільки сума заборгованості значно завищена і безпідставна, та з порушенням строку звернення. Стверджує, що на час вчинення виконавчого напису у розпорядженні нотаріуса не було всіх документів, за якими стягнення проводиться у безспірному порядку. За твердженням позивача кредитний договір не був нотаріально посвідчений, а тому він не відноситься до переліку документів, якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку. Відтак вважає, що нотаріусом було порушено його права щодо можливості спростування розміру заборгованості і нотаріус не мав передбачених законом підстав для вчинення виконавчого напису. Ухвалою від 20 січня 2022 року суд постановив розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом осіб, залучив до участі в справі приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Т.В. та приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.С. третіми особами, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору. Ухвалою від 20 січня 2022 року суд, також, забезпечив позов [PERSON] та зупинив стягнення за виконавчим написом приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Тараса Володимировича від 03 листопада 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за № 5292, про стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» 52857 грн. 70 коп. боргу, виконання якого здійснюється приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Плесюком Олексієм Степановичем, виконавче провадження № 66251784. Учасники справи в судове засідання не з`явились. Представник позивача Вакуленко Н.В., направила до суду заяву, в якій просила розгляд справи провести у її відсутності та відсутності позивача, наполягала на задоволенні позову. Повноваження представника підтверджуються наявною у матеріалах справи довіреністю , посвідченою 07 лютого 2022 року приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Новіковим І.М. та зареєстрованою в реєстрі за №404. Представник відповідача про причини неявки не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань до суду на направив, хоча про день, час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням, відзиву на позов у встановлений судом строк до суду не подав. Третя особа приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. в судове засідання не з`явився, будь-яких заяв чи клопотань до суду на направив, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом направлення судової повістки, пояснення щодо позову у встановлений судом строк до суду не подав. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Плесюк О.С., в судове засідання не з`явився, будь-яких заяв чи клопотань до суду на направив, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням, пояснення щодо позову у встановлений судом строк до суду не подав. За таких обставин суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання представника відповідача, за наявності згоди позивача, розгляд справи проведено в порядку заочного розгляду, передбаченого гл. 11 ЦПК України, про що судом постановлено ухвалу. Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 26 жовтня 2007 року між відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» та [PERSON] було укладено договір «Автопакет» № 130п/08/2007-980, за умовами якої банк надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 34985 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,1 річних та одноразової комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2% від суми кредиту з терміном погашення до 20 жовтня 2012 року. Кредитні кошти були надані на придбання автотранспортного засобу. 03 листопада 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. було вчинено виконавчий напис за реєстровим №5292 про стягнення на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованості, що виникла за кредитним договором №130п/08/2007-980 від 26 жовтня 2007 року з усіма додатками та додатковими угодами, який укладено між ВАТ «КБ «Надра» та [PERSON] . Правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «КБ «Надра» за названим кредитним договором є ТОВ «ФК «Еліт Фінанс»\~ на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 26 серпня 2020 року. Таким чином, за змістом виконавчого напису у ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» виникли права кредитора за кредитним договором з 26.08.2020 року. Згідно цього напису, стягнення заборгованості проводиться за період з 26 серпня 2020 року\~ по 22 жовтня 2020 року. Сума заборгованості складає 52857 грн. 70 коп., в тому числі сума заборгованості за кредитом 26278 грн. 85 коп., сума заборгованості за штрафними санкціями 26278 грн. 85 коп., сума плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису 300 грн. 00 коп. 23 липня 2021 року ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» звернулось до приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.С. із письмовою заявою про примусове виконання цього виконавчого напису. На підставі вказаної заяви постановою цього виконавця від 23 липня 2021 року було відкрито виконавче провадження №66251784. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 наведеного Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно пункту 1.1 вказаної глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Пунктом 1.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Згідно пункту 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обгрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість бо інша відповідальність боржника перед стягувачем. Боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Звертаючись до суду з наведеним позовом однією з підстав обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що нотаріусом не було встановлено безспірності заборгованості. Оцінивши доводи позивача суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими. З тексту оспорюваного виконавчого напису вбачається, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався п.19 ч. 1 ст.34, ст.87,88,89 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за №1172. Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 (надалі - Постанова № 662) були внесені зміни до Переліку документів та було доповнено цей порядок розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та пунктом 2 такого змісту: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, пункти 1 і 2 Постанови №662 були визнані незаконними і нечинними в наведеній частині з моменту прийняття. Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. З дослідженого судом договору Автопакет» № 130п/08/2007-980 від\~ 26 жовтня 2007 року вбачається, що він складений у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення. Однак, на час виникнення спірних правовідносин законодавство не передбачало такого способу захисту прав кредитора, як вчинення нотаріусом на стягнення боргу виконавчого напису на не посвідченій нотаріально кредитній угоді, якою є договір від 26 жовтня 2007 року. Не передбачав такого способу захисту майнових прав кредитора і сам цей договір. Неможливість вчинення виконавчого напису на кредитному договорі без його нотаріального посвідчення відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі №910/10374/17 (провадження №12-5гс21) та висновкам Верховного Суду, що зокрема викладені у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі №172/1652/18, від 12 березня 2020 року у справі №757/24703/18-ц. Правовий висновок полягає у тому, що вчинення виконавчого напису можливе лише на оригіналі нотаріально посвідченого договору, а не на правочині, вчиненому у письмовій формі. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (п. 95). Таким чином, приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису застосував не чинні на той момент норми, які регулюють вчинення виконавчих написів по кредитних договорах, укладених у простій письмовій формі. Відповідачем, як правонаступником кредитора, також не надано доказів наявності оригіналу нотаріально посвідченого кредитного договору . Згідно ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Таким чином, матеріали справи не містять доказів надання кредитором приватному нотаріусу необхідних для вчинення виконавчого напису документів, а саме оригіналу нотаріально посвідченого договору (договорів) і документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також, самостійною підставою, що була заявлена у цьому позові, для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є вчинення такої дії нотаріусом за обставин, які свідчать, що з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Так, як убачається із матеріалів справи та не спростовано відповідачем, строк кредитування за кредитним договором встановлено до 20 жовтня 2012 року. Виконавчий напис вчинено 03 листопада 2021 року, відповідно до змісту якого нараховано стягнення заборгованості проводиться за період з 26 серпня 2020 року по 22 жовтня 2020 року. Тобто, сама сума нарахувань за прострочення виконання грошового виконання нарахована за період більше понад вісім років з часу закінчення строку кредитування. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі №910/10374/17 (провадження №12-5гс21) зроблено висновок про те, що строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, передбачений статтею 88 Закону України "Про нотаріат", безпосередньо пов`язаний з позовною давністю, встановленою ЦК України. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Отже, загальний строк для звернення стягувача до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису становить не більше трьох років з дня виникнення у стягувача права вимоги до боржника незалежно від суб`єктного складу сторін у правовідносинах, тобто цей строк підлягає застосуванню й у відносинах між юридичними особами. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку. Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених у статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У правовідносинах, якщо умовами договору визначено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки. Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 29 жовтня 2018 року по справі № 757/13891/16-ц та від 3 жовтня 2018 року по справі № 553/1449/16-ц. Суд зазначає, що з наданих суду документів не можливо встановити початок перебігу позовної давності, оскільки\~ не вбачається в який період позивач прострочив свої щомісячні платежі. Однак,останній платіж за договором про надання кредитних коштів необхіднг було сплатити відповідачу до 20 жовтня 2012 року. Таким чином, вчинення виконавчого напису щодо стягнення суми боргу, що виходить за межі трьох років, не можна визнати таким, що засвідчує безспірну суму боргу і суперечить вимогам чинного законодавства. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є доведеними та обґрунтованими, а відтак підлягають до задоволення\~ в повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. За змістом ч.1,2 наведеної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до квитанцій від 19.01.2022 [PERSON] сплатив 992 грн. 40 коп. судового збору за звернення до суду з наведеним позовом та 496 грн. 20 коп. за звернення до суду із заявою про забезпечення позову. Зважаючи на те, що позов підлягає до повного задоволення, понесені [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору на підставі ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. Докази на понесення позивачем будь-яких інших судових витрат матеріали справи не містять. Згідно з ч.7 ст. 158 ЦПК України уразі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. На підставі наведеного,

Outcome: approved