Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона та відповідач 04.04.1992 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу є діти, які на даний час вже повнолітні. Спочатку сімейне життя складалось добре, проте протягом останнього часу відносини між ними поступово погіршились через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства, в сім`ї все частіше почали виникати конфлікти. Можливості зберегти сім`ю не має. Основна причина розпаду сім`ї це відсутність між ними взаєморозуміння і довір`я, вони переконалися, що є зовсім різними людьми. З жовтня 2018 року вони фактично припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведеться, проживають окремо. Позивач вважає, що шлюб між ними є лише формальним, оскільки особисті відносини між ними уже тривалий час мають суто формальний характер. Декілька разів вона намагалася розірвати шлюб в органах РАЦС, телефонувала відповідачу, але у відповідь постійно чула лише відмову. У зв`язку з цим, позивач просить розірвати з відповідачем шлюб, стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. Також зазначила, що після розірвання шлюбу бажає іменуватися прізвищем « [PERSON] ». Представник позивача до початку судового засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивачки. Позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак до його початку надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги визнав. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд, згідно ч.1 ст.112 Сімейного кодексу України, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, а також обставини життя подружжя, наявність неповнолітніх дітей, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки вони визнані сторонами та підтверджуються матеріалами справи, а саме : копією свідоцтва про укладення шлюбу Серія [NUMBER] , згідно якого 04.04.1992 року зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON] . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу : « [PERSON] »; копією паспорта [PERSON] , Серія [NUMBER] , та іншими матеріалами справи. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам дітей або одного з подружжя. Згідно ст.113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої вимоги встановленою, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, як обґрунтовані, підтверджені документально та визнані відповідачем. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позивачем при зверненні до суду був сплачений судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп., то у відповідності до вимог ст.142 ЦПК України суд вважає необхідним повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що відповідно становить 454 грн. 00 коп., а також враховуючи приписи ч.1 ст.141 ЦПК України - здійснити стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в розмірі 454 грн. 00 коп., що відповідає пропорційному розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та ст.ст. 7, 110-112,113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved