Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-17 00:00:00

09.12.2019 позивачка [PERSON] звернулася до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області з позовом до АТ «УкрСиббанк», в якому з врахуванням уточненої позовної заяви, просила стягнути з відповідача пеню в сумі 86784,11 євро та 3% річних в сумі 807,36 євро. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 08.02.2012 між нею та АКІБ "УкрСиббанк" було укладено договір банківського вкладу (депозит) № 2630616913718464 EUR. Згідно з вказаним договором нею було передано банку 11000 євро. Так, як позивачка не могла повернути передані нею кошти на депозитний рахунок, то вона звернулась до суду з метою захисту її порушених прав. Нею був заявлений позов, про стягнення з відповідача коштів за договором банківського вкладу. Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 23.16.2016, яке було скасовано Апеляційним судом Львівської області було стягнуто з ПАТ "УкрСиббанк» на її користь суму банківського вкладу за договором банківського вкладу (депозит) у розмірі 11 000,00 євро, а також відсотки за користування вкладом у розмірі 8042,05 євро. В подальшому Верховний Суд скасував рішення апеляційної інстанції та частково змінив рішення Кам`янка - Бузького районного суду Львівської області та стягнув на її користь 11 000,00 євро, та проценти за користування кредитом в сумі 1925,00 євро, зменшивши суму нарахованих відсотків. Вказує, що рішення Верховного Суду та те, що банк не виконав належним чином договірні зобов`язання, що передбачені вимогами ст. 526 ЦПК України, а відтак зобов`язаний нести відповідальність у вигляді сплати неустойки (пені) та 3% річних. Так як станом на18.12.2018 банк не виконав зобовязання щодо повернення позивачці основної суми вкладу та відсотків за користування кредитними коштами, то вважає, що має право на стягнення з відповідача пені в сумі 274117,92 євро та 3% річних за період з 01.01.2016 по 18.12.2018 в сумі 807,36 євро. Ухвалою суду від 10.12.2019 відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 12.06.2020 представником позивачки [PERSON] адвокатом Лущанець М.В. подана заява про уточнення позовних вимог, згідно якої просив постановити рішення, яким стягнути з АТ «УкрСиббанк» на користь позивача [PERSON] пеню в сумі 207234,12 євро та 3% річних в сумі 807,36 євро. 16.10.2020 представником АТ «Укрсиббанк» подано відзив на позову заяву, в якому проти заявлених позовних вимог заперечує, вважає вимоги позовної заяви безпідставними, та такими що не відповідають вимогам законодавства України та фактичним обставинам справи, позивачем не наведено достатніх доказів/розрахунків, щодо підтвердження правомірності та обґрунтованості заявлених позовних вимог та позивачкою. Вважає, що провадження у даній цивільній справі підлягає закриттю згідно п. 3 ст. 255 ЦПК України, так як набрали законної сили рішення суду ухвалені та постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. 23.10.2020 представником позивачки [PERSON] адвокатом Лущанець М.В. подана заява про уточнення позовних вимог, згідно якої просив постановити рішення, яким стягнути з АТ «УкрСиббанк» на користь позивача [PERSON] пеню в сумі 207234,12 євро та 3% річних за період 01.01.2017 по 18.12.2018 в сумі 650,05 євро 23.10.2020 представником позивачки [PERSON] адвокатом Лущанець М.В. подано відповідь на відзив. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.10.2021 дана справа передана на розгляд судді Костюк У.І. Ухвалою суду від 28.10.2021 цивільна справа за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу прийнята до розгляд в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 17.04.2021 представником АТ «Укрсиббанк» подано відзив на позову заяву, аналогічного змісту раніше поданого. Додатково вказав, що позовні вимоги фактично зводяться до питання відшкодування шкоди, завданої позивачеві внаслідок кримінального праворушення, а не порушення договірних правовідносин. У зв`язку з цим вважає, що посилання позивача на норми матеріального права, які регулюють відповідальність саме за договірними правовідносинами є безпідставним. Крім цього вважає, що позивачкою, без поважних причин пропущено спеціальний строк позовної давності в межах якого особа може звернутися до суду щодо стягнення неустойки. 17.11.2021 представником АТ «УкрСиббанк» подано заяву про застосування строку позовної давності. Ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 19.11.2021 зупинено провадження у цивільній справі № 446/2293/19 за позовною заявою [PERSON] до АТ "УкрСиббанк" про захист прав споживачів та стягнення коштів за договором банківського вкладу до набрання законної сили судовим рішенням Великої Палати Верховного Суду у справі № 320/5115/17. Ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 28.03.2022 провадження у справі поновлено та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 12.04.2022 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 18.05.2022 в задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі - відмовлено. Позивачка в судове засідання не з`явилася,через канцелярію суду подала заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, заявлені нею вимоги підтримує в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав частково. Додатково вказав, що у зв`язку з недоврахуванням та несплатою позивачці [PERSON] відсотків за користування кредитом за період з 23.12.2016 по 18.12.2018 в сумі 7925,49 євро, відповідач зобов`язаний сплати пеню в сумі 86784,11 євро та 3% річних за період 23.12.2016 по 18.12.2018 в сумі 807,36 євро. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав клопотання, про проведення судового засідання за відсутності представника. Проти позовних вимог [PERSON] заперечують з підстав зазначених у відзиві на позов. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. 08 лютого 2012 року між АКІБ "УкрСиббанк" та [PERSON] було укладено договір банківського вкладу (депозит) №2630616913718464 EUR, за умовами п. 1.1. якого банк приймає на зберігання від вкладника або для нього грошові кошти (вклад) та зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму вкладу та проценти на нього на умовах та в порядку, встановлених цим договором. Пунктом 1.3. цього договору визначено, що вкладник вносить/розміщує на вкладний рахунок суму 11000,00 Євро на строк зберігання з 08.02.2012р. до 08.05.2012р., що є також строком дії договору. У п. 1.4. цього договору встановлено процентну ставку у розмірі 15% річних (т.1 а.с. 8-9). Рішенням Кам`янка - Бузького районного суду Львівської області від 23.12.2016 у справі № 446/154/16-ц позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів за банківським вкладом задоволено частково, зокрема стягнуто з Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" (ЄДРПОУ 09807750) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) суму банківського вкладу за договором банківського вкладу (депозит) №2630616913718464 EUR від 08.02.2012р. у розмірі 11 000,00 Євро, а також відсотки за користування вкладом у розмірі 8 042.05 Євро, а разом 19 042,05 Євро, що еквівалентно 522 763,53 грн, у задоволенні решти вимог відмовлено (т.1 а.с. 4-6). Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 20.04.2017 рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 23.12.2016 скасоване та ухвалено нове рішення, яким у позові [PERSON] до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів за банківським вкладом - відмовлено (т.1 а.с. 70-74). Постановою Верховного Суду від 07.11.2018 рішення Апеляційного суду Львівської області від 20.04.2017 скасовано, рішення Кам`янка - Бузького районного суду Львівської області від 23.12.2016 в частині вирішення позовних вимог [PERSON] про стягнення відсотків за користування вкладом у розмірі 8 042.05 Євро змінено та стягнено з Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" (ЄДРПОУ 09807750) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) відсотки за користування вкладом у розмірі 1 925.00 Євро, що еквівалентно 52 847,22 грн, у іншій частинні рішення залишено без змін (т.1 а.с. 75-87). 19.12.2018 на підставі Постанови Верховну суду від 07.11.2018 та рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 23.12.2016 по справі 446/154/16-ц АТ «УкрСиббанк» перерахувало [PERSON] 12 925,00 євро, що еквівалентно 409 497,67 грн, (т.1 а.с. 7). Так, предметом позову у цій справі є стягнення пені на підставі ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» та на підставі статті 625 ЦК України 3% річних. Вирішуючи даний спір суд виходив із наступних мотивів та положень закону. Відповідно до пункту 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно пункту 1 статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Щодо можливості застосування до вказаних правовідносин норм Закону України «Про захист прав споживачів» та нарахування пені на підставі ч.5 ст.10 цього Закону зазначає таке. Правовідносини з банківського вкладу врегульовані нормами ЦК України, законами № 2664-III, № 2121-III, № 1023-XII. У ч.2 ст. 627 ЦК України передбачено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Отже, пеня, передбачена ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача. Відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі. Судом встановлено, що рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 23.12.2016 (справа № 446/154/16), яке набрало законної сили 07.11.2018, розірвано договір банківського вкладу, тому між сторонами, між вкладником та банком, припинилися договірні правовідносини з договору банківського вкладу. Після ухвалення рішення про розірвання договору банківського вкладу та набрання ним законної сили між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, наявність якого підтверджене судовим рішенням, застосовуються приписи статті 625 ЦК України у разі його невиконання. Тобто з моменту набрання рішенням законної сили на вказані правовідносини не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак пеня відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону «Про захист прав споживачів» не нараховується. В ході судового розгляду судом встановлено, що позивачка, просить стягнути пеню на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», яку обчислює за період з 23.12.2016 по 18.12.2018 та нарахування якої здійснює в тому числі на відсотки за користування кредитом. Проте враховуючи, той факт, що рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 23.12.2016 договір банківського вкладу №2630616913718464 EUR, укладений між сторонами був розірваний, то на вказані правовідносини не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак пеня відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону «Про захист прав споживачів» не нараховується. Щодо нарахування пені на відсотки, то судом відзначається, що Верховний Суд України у своїх Постановах: від 11.05.2016, у справі № 6-37цс16; від 01.06.2016, у справі № 6-2558цс15; від 28.09.2016, у справі № 6-1699цс16; від 13.03.2017, у справі № 6-2128цс16; від 13.09.2017, у справі № 6-1881цс16, прийшов до висновку, що нарахування пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» з дня витребування вкладу до дня ухвалення судового рішення, повинно нараховуватися не на ненараховані або невиплачені відсотки, а на сам вклад. Правова позиція Верховного Суду України, викладена у зазначених вище Постановах підтримана та залишена без змін у постановах Верховного Суду, а саме у постанові ВС від 12 лютого 2018 року у справі № 753/2454/16-ц, у постанові ВС від 14 лютого 2018 року у справі № 761/24140/15-ц, у постанові ВС від 04 квітня 2018 року у справі № 367/7401/14-ц, у постанові ВС від 28 березня 2018 року, у справі № 754/931/15-ц, у постанові ВС від 18 квітня 2018 року, у справі № 201/17457/15-ц, у постанові ВС від 15 травня 2018 року у справі № 761/31569/16-ц, у постанові ВС від 18 липня 2018 року у справі № 201/12075/14-ц, у постанові ВС від 19 вересня 2018 року у справі № 761/46145/16-ц, у постанові ВС від 01 жовтня 2018 року у справі № 761/42169/16-ц, у постанові ВС від 05 грудня 2018 року, у справі № 369/8423/16-ц, у постанові ВС від 06 грудня 2018 року, у справі № 235/6674/16-ц. Відтак, враховуючи, що між позивачкою та банком припинено правовідносини за договором банківського вкладу, то ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не розповсюджується на спірні правовідносини, та той факт, що позивачкою не враховано, що пеня нараховується за кожен день прострочення на всю суму утриманих банком коштів, тобто на суму основного вкладу, а не на нараховані та не виплачені відсотки, як обчислює позивачка, тому суд приходить до висновку що позовні вимоги в частині стягнення пені не підлягає до задоволення. Вирішуючи позов в частині стягнення трьох процентів річних за ч. 2 ст. 625 ЦК України суд виходить з наступного. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Передбачене ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Після розірвання договору банківського вкладу в судовому порядку банк не звільняється від відповідальності за порушення виконання зобов`язань згідно зі статтею 625 ЦК України, частиною другою якої встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так з ухваленням судом у 2016 рішення про стягнення з Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" на користь [PERSON] суми банківського вкладу за договором банківського вкладу (депозит), зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання ним грошового зобов`язання. В ході розгляду справи судом встановлено, позивачка просить стягнути 3% річних в сумі 807,36 євро. Проте щодо періоду нарахування трьох процентів річних, то судом відзначається, що стороною позивача неодноразово подавалися заяви про уточнення позовних вимог, згідно яких період змінювався. В судовому засіданні представник позивачки вказав, проте, що 3% річних позивачка просить стягнути за період з 23.12.2016 по 18.12.2018, проте не обґрунтував розрахунку даного періоду. Тому, ураховуючи визначений період прострочення та формулу розрахунку процентів відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, тому суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення 3 % річних. Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] до АТ "УкрСиббанк" про захист прав споживачів та стягнення коштів за договором банківського вкладу слід відмовити. Стосовно заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності, суд приходить до наступного висновку. Представник відповідача подав заяву про застосування строків позовної давності та просив відмовити в позові у зв`язку із спливом позовної давності. Відповідно до статей 256 та 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Ч.1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання, перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. ст.267 ЦК України). При цьому, з огляду на наведене, а також із урахуванням правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.12.2018 по справі № 910/18560/16 (12-143гс18), у якій зазначено, що позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними, суд вважає, що у даному випадку відсутні підстави для застосування строку позовної давності, про що було зроблено відповідну заяву представником відповідача. Щодо судових витрат. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду із цим позовом позивачка судовий збір не сплачувала, посилаючись на те, що є споживачем, який на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Під час, розгляду справи судом встановлено, що споживчі правовідносини між позивачкою та банком припинені рішенням суду про розірвання договору та тепер існують правовідносини з виконання грошового зобов`язання, на які не поширюється дія умов договорів та Закону України «Про захист прав споживачів», тому позивачка не звільняється від сплати судового збору. Відповідно до п.1 ч. 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана, зокрема, фізичною особою, судовий збір встановлюється у розмірі 1 відсотка від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. (768,40 грн та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (встановлено обмеження - 9605 грн грн). Ціна позову становила 274 925,28 євро. Таким чином, за подання позовної заяви в дохід держави слід стягнути з позивачки [PERSON] 9605 грн судового збору.

Outcome: approved