Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

26.10.2021р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що Концерн «МТМ» є виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню м.Запоріжжя для побутових потреб. Відповідачі є споживачами цих послуг, оскільки їх квартира за адресою: [ADDRESS] , підключена до мережі централізованого опалення та постачання гарячої води. Вказані послуги їм надавались і ними споживались. Однак відповідачі неналежним чином виконують свій обов`язок з оплати отриманих послуг, у зв`язку з чим за період з 01.12.2017р. по 31.08.2021р. утворилась заборгованість в загальному розмірі 38 980,24грн. Просить стягнути з відповідачів вказану суму заборгованості та понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00грн. Ухвалою суду від 28.10.2021р. відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено відкрите судове засідання. 25.11.2021р. від представника відповідачів [PERSON] до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідачі позов не визнали повністю, вказують, що розрахунок суми заборгованості зроблений з порушенням норм законодавства, зокрема, в нього включена заборгованість в розмірі 7926,19грн., яка виникла станом на 01.12.2017р. Жодних доказів виникнення цієї заборгованості, до того ж за один місяць, позивач не надає. Розрахунок є поверховим, в ньому не зазначені норми споживання для споживачів без приладів обліку. Нарахування у липні та серпні 2019р. відповідно в розмірі 927,19грн та 1405,51грн. для двох споживачів без приладів обліку за нормою споживання є незрозумілим. Крім того, відповідач [PERSON] має 50% пільгу на сплату житлово-комунальних послуг як особа, евакуйована із зони відчуження ЧАЕС в 1986р., що н враховано позивачем під час здійснення нарахувань. Також вказують, що позивач звернувся до суду з цим позовом з пропуском строку позовної давності, що за їх заявою є підставою для відмови в позові. Просять в позові відмовити повністю. 07.12.2021р. від представника позивача Прокоп`євої Т.О. до суду надійшли письмові пояснення, в яких вказав, що позов поданий ним в межах строку позовної давності, оскільки протягом спірного періоду - з 01.12.2017р. по 31.08.2021р. відповідачі частково здійснювали оплати, остання в серпні 2021р., що свідчить про визнання ними суму боргу та є підставою для переривання строку позовної давності. Після кожного факту оплати перебіг строку позовної давності починається заново і на момент звернення з цим позовом не скінчився. Щодо пільг, на які має право відповідач [PERSON] , то їх призначення не входить до компетенцію Концерну «МТМ». Позивач здійснює нарахування у 100% розмірі, а по тим особовим рахункам, на які оформленні пільги, щомісяця надходять кошти у процентному співвідношенні до призначеної пільги. Щодо нарахувань за нормами споживання, то воно здійснюється відповідачам, оскільки в їх квартирі не встановлений прилад обліку гарячої води. Норми споживання затверджені рішенням виконкому ЗМР №474 від 28.11.2014р., та становлять 0,14куб.м. на 1 особу. Місячний обсяг гарячої води залежить від кількості діб постачання води в розрахунковому місяці і може відрізнятись. Також протягом спірного періоду змінювався тариф на послугу з централізованого постачання гарячої води, що також впливає на розмір плати. Просить позов задовольнити повністю. 18.01.2022р. від представника позивача Прокоп`євої Т.О. до суду надійшла уточнена позовна заява, в якій вона зменшила розмір позовних вимог та просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.12.2017р. по 31.10.2021р. в сумі 30 576,57грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00грн. Ухвалою суду від 18.01.2022р. уточнена позовна заява прийнята до судового розгляду. 16.02.2022р. до суду надійшли заперечення представника відповідачів [PERSON] , в яких він зменшені позовні вимоги не визнав повністю, вважає, що незважаючи на здійснений в грудні 2021р. перерахунок, позивач розрахунок заборгованості до ладу не привів. Вважає розрахунок боргу поверховим та формальним з підстав, які він викладав у відзиві на позов. Також просить застосувати строк позовної давності. Вважає, що оплата періодичного платежу не може свідчити про визнання боргу та переривання строку позовної давності. Просить в позові відмовити. 31.05.2022р. до суду надійшла письмова заява представника відповідачів [PERSON] , в якій він зазначив, що позивач незаконно здійснив нарахування плати за централізоване ГВП, підігрів ХВП та стоки ГВП в період з 05.01.2018р. по 04.01.2021р., оскільки в зазначений період припинення послуг з централізованого водовідведення було припинено КП «Водоканал», про що були складені відповідні акти та підтверджено листом КП «Водоканал» від 04.04.2022р. Просить в позові відмовити повністю. Представник позивача Прокоп`єва Т.О. в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити. Представник відповідачів [PERSON] в судове засідання не прибув за невідомими причинами, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін за наявними доказами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ст.525,526,530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004р. (далі - Закон №1875-IV), який діяв в період виникнення спірних правовідносин і втратив чинність з 01.05.2019р., а також Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017р. (далі - Закон №2189-VIII), який введено в дію з 01.05.2019р., правовідносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, мають ознаки зобов`язання, в силу яких споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Так, згідно з ст.32 Закону України №1875-IV та ст.7,9 Закону України №2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Згідно з п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005р. №630 (далі - Правила), розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно з п.20 Правил плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив, що позивач Концерн «Міські теплові мережі» є виробником теплової енергії та гарячої води, яка постачається населенню м.Запоряжжя для побутових потреб. Квартира [ADDRESS] знаходиться в багатоквартирному житловому будинку та підключена до мережі централізованого опалення та постачання гарячої води. У вказаній квартирі зареєстровані та мешкають відповідачі [PERSON] та [PERSON] . Згідно виписки з особового рахунку № [NUMBER] , заведеного на вказану квартиру, за період з 01.12.2017р. по 31.10.2021р. відповідачам нарахована плата за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води на загальну суму 44482,62грн., сплачено 13 906,05грн., заборгованість становить 30 576,57грн. Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає встановленим та доведеним, що квартира відповідачів підключена до мережі централізованого опалення та постачання гарячої води. Ці послуги у зазначений період їм надавались і ними споживались. За спожиті послуги нараховувалась помісячна плата, однак відповідачі в порушення вищевказаних норм діючого законодавства неналежним чином виконували свої зобов`язання щодо оплати спожитих послуг, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, стягнення якої позивач має право вимагати в судовому порядку. При цьому, суд враховує, що відповідачі в межах розгляду цієї справи факту отримання вказаних житлово-комунальних послуг, свого обов`язку щодо їх оплати та факту виникнення заборгованості не оспорювали. Заперечення відповідачів стосуються розміру заборгованості і, оцінивши наявні докази, суд вважає їх безпідставними. Зокрема, суд відхиляє доводи відповідачів про те, що в розрахунок заборгованості позивачем незаконно включена сума боргу в розмірі 7926,19грн., яка виникла до 01.12.2017р.. З аналізу виписки з особового рахунку, яка надана представником позивача, вбачається, що вказана сума боргу дійсно виникла до 01.12.2017р., тобто до заявленого в межах цієї справи періоду, і в розрахунок суми заборгованості за період з 01.12.2017р. по 31.10.2021р., яку позивач просить стягнути, не включена. Розрахунок суми боргу за цей період здійснений математичним підрахунком шляхом віднімання загальної суми здійснених оплат - 13906,05грн. («Оплачено») від загальної суми нарахувань - 44482,62грн («Начислено») в становить 30576,57грн. Також з виписки з особового рахунку вбачається, що протягом спірного періоду відповідачам нарахування плати за підігрів холодної води та стоки ГВС не здійснювалось, що спростовує їх відповідні доводи. Плата нараховувалась щомісячно за послуги централізованого опалення в опалювальний період та з лютого 2019р. по вересень 2021р. за послуги централізованого гарячого водопостачання за нормами споживання у зв`язку з відсутністю приладу обліку гарячої води, що відповідає нормами чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини. При цьому, відповідачі правомірність здійснення нарахування плати за послуги централізованого опалення та централізованого гарячого водопостачання за нормами споживання жодними належними та допустимими доказами не спростували. Також вони не надали належних та допустимих доказів на підтвердження того, що у визначений діючим законодавством спосіб оформили пільгу на сплату житлово-комунальних послуг і що заборгованість за вказані послуги незаконно визначена позивачем без урахування цієї пільги. Крім того, суд вважає безпідставною заяву відповідачів про застосування до позовних вимог строку позовної давності. Так, згідно з ст.257 та ч.3 ст.267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1,5 ст.261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.252-255 ЦК України. В той же час, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» №540-IX від 30.03.2020р. розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п.12, за змістом якого: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №211 від 11.03.2020р. (із змінами і доповненнями) з 12.03.2020р. на всій території України встановлено карантин, який неодноразово продовжувався постановами КМУ, у зв`язку з чим строк позовної давності за грошовими вимогами, обов`язок сплати яких настав з 12.03.2017 р., є продовженим на строк дії карантину. Як вже зазначалось, плата за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води відповідно до п.18 Правил вноситься споживачем щомісячно не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, у зв`язку з цим перебіг 3-річного строку позовної давності повинен починатися з 21 числа місяця, наступного за розрахунковим, щодо кожного чергового щомісячного платежу. З цим позовом Концерн «МТМ» звернувся до суду 26.10.2021р., тобто під час дії карантину, встановленого КМУ, з вимогою про стягнення заборгованості за період з 01.12.2017р. по 31.08.2021р., в подальшому змінив позовні вимоги і просив стягнути заборгованість за період з 01.12.2017р. по 31.10.2021р. Отже, виходячи з того, що строк сплати щомісячного платежу за грудень 2017р. настав з 21.01.2018р. (і так щодо кожного наступного щомісячного платежу), 3-річний строк позовної давності щодо стягнення боргу за цей період на момент встановлення карантину - 12.03.2020р. не скінчився, на час карантину є продовженим, суд вважає, що підстав для застосування строку позовної давності немає і заборгованість за період з 01.12.2017р. по 31.10.2021р. підлягає солідарному стягненню з відповідачів в повному обсязі. Підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності, як просять відповідачі, суд за вказаних обставин не знаходить. З вищевикладених обставин доводи представника позивача щодо переривання строку позовної давності відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України суд також вважає безпідставними. На підставі вищевикладеного, позов Концерну «МТМ» слід задовольнити повністю. Згідно з ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00грн., з кожного по 1135,00грн.

Outcome: approved