Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення аліментів на утримання дітей. Позовні вимоги мотивовано тим, що з відповідачем [PERSON] у період з початку 2014 року по листопад місяць 2021 року позивачка [PERSON] перебувала у фактичних шлюбних відносинах. Шлюб у підрозділах органів ДРАЦС вони не реєстрували. За цей період у сторін народилося четверо спільних дітей, а саме: дочка [PERSON] , [INFO] ; син [PERSON] , [INFO] ; дочка [PERSON] , [INFO] ; дочка [PERSON] , [INFO] . Сімейні відносини між батьками дітей припинилися у листопаді минулого року. До того часу позивач з [PERSON] вели спільне господарство, він утримував дітей, приймав вагому участь у розвитку та матеріальному забезпеченні родини, відповідально ставився до виконання сімейних обов`язків та інтересів сім`ї. Однак на даний час відповідач [PERSON] нехтує своїм обов`язком утримувати неповнолітніх дітей, з ними не проживає. Діти сторін проживають з позивачкою [PERSON] та перебувають на її утриманні. Батько дітей-відповідач [PERSON] з цього часу жодним чином не проявляє свого інтересу до сім`ї. Відповідач є працездатною людиною, інших непрацездатних осіб чи утриманців не має. Враховуючи матеріальний стан відповідача, його сукупний дохід, відсутність у нього на утриманні інших осіб, позивачка просить стягувати з відповідача аліменти щомісяця на дітей у твердій грошовій сумі по 1500 грн. щомісячно на кожну дитину. Сторони у судове засідання не з`явилися. Позивачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про день, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, однак в резолютивній частині позову міститься вимога про розгляд справи за відсутності позивачки. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи у судове засідання з невідомих суду причин не з`явилися і від нього не надійшло жодного клопотання про відкладення слухання справи або поважні причини неявки, тому суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що з відповідачем [PERSON] у період з початку 2014 року по листопад місяць 2021 року позивачка [PERSON] перебувала у фактичних шлюбних відносинах. Шлюб у підрозділах органів ДРАЦС вони не реєстрували. За цей період у сторін народилося четверо спільних дітей, а саме: дочка [PERSON] , [INFO] ; син [PERSON] , [INFO] ; дочка [PERSON] , [INFO] ; дочка [PERSON] , [INFO] . Сімейні відносини між батьками дітей припинилися у листопаді минулого року. До того часу позивач з [PERSON] вели спільне господарство, він утримував дітей, приймав вагому участь у розвитку та матеріальному забезпеченні родини, відповідально ставився до виконання сімейних обов`язків та інтересів сім`ї. Однак на даний час відповідач [PERSON] нехтує своїм обов`язком утримувати неповнолітніх дітей, з ними не проживає. Діти сторін проживають з позивачкою [PERSON] та перебувають на її утриманні. Батько дітей-відповідач [PERSON] з цього часу жодним чином не проявляє свого інтересу до сім`ї. Відповідач є працездатною людиною, інших непрацездатних осіб чи утриманців не має. Правовідносини між сторонами врегульовані нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 ч.1 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За правилами ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За змістом положень ст.ст. 1, 2 Закону України «Про прожитковий мінімум», ст.ст. 1, 6 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (норми матеріального права в редакції, чинній на час пред`явлення позову), прожитковий мінімум є базовим соціальним стандартом, який визначає рівень інших соціальних стандартів і соціальних гарантій, зокрема, у сфері доходів населення. За таких умов, незмінну і незначну за розміром протягом тривалого часу матеріальну участь батька у матеріальному забезпеченні дитини не можна визнати такою, що враховує реальні обставини та потреби дитини. З часом відносний розмір такої матеріальної участі лише зменшується та перестає відповідати умовам реальної, ефективної участі платника аліментів відповідно до належної з нього дійсної частки у забезпеченні потреб дитини. За приписами СК України матеріальне утримання дитини є обов`язком батьків, у контексті виконання якого може йтися лише про порядок надання такого утримання та про його розмір з урахуванням відповідних обставин. Присудження аліментів у твердій грошовій сумі допускається за наявності обставин, що мають істотне значення, безвідносно до характеру доходу платника та способу його одержання. Закон не містить вимоги визначення точного розміру аліментів суто як половини відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв`язаний з огляду на фактичні обставини справи, динаміку дійсних витрат тощо. З урахуванням фактичних обставин справи, динаміки значення базового соціального стандарту, вимога позивача щодо розміру аліментів не є надмірною, а аліменти у твердій грошовій сумі 1500 грн. на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, забезпечуватимуть грошове утримання у розмірі, близькому до половини розміру відповідного прожиткового мінімуму, узгоджуватимуться з вимогами закону, відповідатимуть інтересам дитини і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача. Слід враховувати також, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин, законодавства тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах. За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню і з відповідача слід стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі по 1500 гривень на місяць на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. З огляду на зазначене судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved