Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-22 00:00:00

13.05.2021 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , в якому з урахуванням уточнень просить суд: - зняти обтяження - арешт № 4806994 з домоволодіння [ADDRESS] , яке складається з: літ. А-1 - житлового будинку, площею 61,3 кв.м.; літ. Б - сараю, площею 19,60 кв.м., літ. В - погріба з шийкою, площею 7,6 кв.м., літ. Г - сараю, площею 7,7 кв.м., літ. Д - сараю, площею 16,3 кв.м., літ. Є - сараю, площею 8,9 кв.м., літ. Ж - сараю, площею 3,6 кв.м., літ. З - душу площею 2,0 кв.м., зареєстрований на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Самарського району м. Дніпропетровська серії АА № 705256 від 26.04.2004 року в межах виконавчого провадження та виключити відомості з Єдиного реєстру заборони відчуження нерухомого майна запис про заборону відчуження та звільнення з під арешту домоволодіння за адресою [ADDRESS] . І. Стислий виклад позицій учасників справи. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що на підставі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25.09.2000р. по справі № 2-1073/2000, вона є власницею домоволодіння [ADDRESS] . Зазначене рішення набрало законної сили. В цьому домоволодінні позивач проживає з 30 листопада 1984 року. Воно придбане нею та відповідачем за спільні кошти в період шлюбу, але зареєстроване тільки на ім`я чоловіка. Шлюб між ними було розірвано і з цього часу він в будинку не проживає. [PERSON] весь час утримувала і утримує його в належному стані, проводить необхідні ремонтні роботи, сплачує комунальні послуги. Після отримання судового рішення [PERSON] звернулась до реєстраційної служби для проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок. Але, через скрутний матеріальний стан та складні життєві обставини, вона не змогла зареєструвати право власності. Згодом, коли матеріальний стан позивача покращився, вона знову звернулась до реєстраційної служби та надала повний перелік необхідних документів. Державний реєстратор під час усної консультації повідомила їй, що на домоволодіння Самарським ВДВС м. Дніпропетровська, згідно постанови серії АА № 705256 від 26.04.2004р., накладено арешт, відтак зареєструвати право власності позивачем не представляється можливим. Звернувшись до Самарського ВДВС, позивач усно отримала інформацію, що арешт на домоволодіння був накладений в рамках виконавчого провадження щодо стягнення на її користь з [PERSON] аліментів на утримання їх спільної доньки - [PERSON] , 1983р.н. Оскільки арешт накладено на все належне йому майно, а домоволодіння на момент винесення постанови про накладення арешту було зареєстровано на ім`я відповідача, то на нього теж було зареєстроване відповідне обтяження. Також виконавчою службою позивачу було надано копію постанови про накладення арешту. [PERSON] зазначила, що жодних претензій щодо аліментів до відповідача не має і просить зняти накладений арешт. Але, працівники виконавчої служби рекомендували звернутись із відповідною заявою, яка буде розглянута і ухвалено відповідне рішення. Після цього позивач одразу склала та подала до канцелярії виконавчої служби заяву про зняття арешту разом із копією отриманої нею постанови. Після неодноразових усних та письмових звернень до виконавчої служби з вимогою про зняття арешту, позивачем отримано відповідь від 09.03.2021р. за вих. № 6141/1 зі змісту якої вбачається, що надати будь-яку інформацію щодо виконавчого провадження та копію постанови про накладення арешту не має можливості, оскільки термін зберігання завершених виконавчих проваджень складає 3 роки. Отже позивач не має можливості зареєструвати право власності та реалізувати права щодо володіння, користування та розпорядження належним їй нерухомим майном (а.с.85-90). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Від відповідача [PERSON] відзиву на позовну заяву і всіх доказів, які можливо доставити до суду, що підтверджують заперечення проти позову на адресу суду не надходило, відповідач про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки поштою. Також суд повідомляв відповідача про судове засідання, шляхом надання оголошення на сайті «Судова влада України» (а.с. 100, 104, 109, 110). Відповідно до ст.ст. 280 - 282 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] та її представник адвокат Косовська Антоніна Олександрівна у судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі, просили задовольнити. \~ \~ \~ \~В судове засідання, призначене на 23 травня 2022 року, відповідач не з`явився, причини неявки суд невідомі. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Представник третьої особи Самарського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро), повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, у судові засідання не з`явився, правом на подання письмових пояснень не скористався. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 14.05.2021 року було відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання (а.с. 16). 08.07.2021 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська позов [PERSON] до Самарського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро), про зняття арешту - залишено без розгляду (а.с.22) Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 листопада 2021 року ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2021 року скасовано і справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду(а.с.44-48). Ухвалою суду від 13 січня 2022 року забезпечено докази шляхом витребування з Восьмої Дніпровської державної нотаріальної контори належним чином завіреної копії постанови Відділу державної виконавчої служби Самарського району м. Дніпропетровська, АА 705256, від 26.04.2004р., на підставі якої 16.04.2007р. зареєстровано обтяження - арешт № 4806994 на домоволодіння [ADDRESS] (а.с.69). 09.02.2022 року представник позивача адвокат Косовська Антоніна Олександрівна подала до суду клопотання про залучення до участі у справі належного відповідача та третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору (а.с.77-78) та у судовому засіданні 14.02.2022 року суд ухвалив клопотання представника задовольнити: виключити з числа відповідачів Самарський відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро) та залучити відповідачем [PERSON] . Залучити в якості третьої особи Самарський відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро) (а.с.82). 21.02.2022 року представник позивача адвокат Косовська Антоніна Олександрівна подала до суду уточнену редакцію позовної заяви (а.с.85-90). Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2022 року витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головного управління ДПС у Дніпропетровській області відомостей, щодо місця роботи [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] (а.с.93). 10 травня 2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Самарський відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро), про зняття арешту, до судового розгляду по суті (а.с.105). Під час розгляду справи судом заслухано пояснення позивача, представника позивача, досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи. 23.05.2022 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 11 грудня 1982 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований Амур-Нижньодніпровським відділом РАГС м. Дніпропетровська, про що видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] (а.с.96). [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено відповідний запис №1904 та 12 вересня 1983 року видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.95). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 05 травня 1996 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Самарської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська, шлюб між громадянином [PERSON] і громадянкою [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 05 травня 1996 року зроблено запис за №140 (а.с.97). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2000 року по справі №2-1073/2000, рішення виконкому Дніпропетровської Міської Ради народних депутатів №1340 від 21.08.1997 р. та Державного акту про право власності на землю від 29.01.1998 р. на ім`я [PERSON] визнано недійсним. Визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] (а.с.5-6). 26.04.2004 року постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження державного виконавця відділу державної виконавчої служби Самарського районного управління юстиції Бессараб Н.В. за виконавчим листом № 12-53, виданого 05.04.1996 року Самарським районним судом, накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] , а саме: домоволодіння [ADDRESS] (а.с. 81). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 64487845 від 27.07.2016 року, 16.04.2007 року Восьмою дніпровською державною нотаріальною конторою на підставі постанови ВДВС Самарського району м. Дніпропетровська АА 705256 від 26.04.2004 року, зареєстровано обтяження (арешт) № 4806994 на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Відповідно до листа Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 09.03.21 № 6741/1, перевіркою АСВП, АСВП Архів та АСВП Спец. Розділ відсутні відомості щодо виконавчих проваджень 2004-2007 роках відносно [PERSON] . Надати будь-яку інформацію відносно підстав накладення арешту не має можливості оскільки термін зберігання завершених виконавчих проваджень складає 3 роки. Відповідно до ч.1 п. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», арешт може бути знятий за рішенням суду (а.с.12). ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Суд, вирішуючи позовні вимоги по суті, виходить з наступного. Так, статтею 41\~Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976р. №6 (в редакції від 30.06.1978р. №5) надані роз`яснення, що вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016р. «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Нормами частин 1 та 2 ст.\~321\~ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Згідно з ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати скасування заборон в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до частин 1, 6 ст. 55 Закону України № 606-ХІУ від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» (в редакції закону, чинній на час накладення арешту) арешт майна боржника застосовується для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації; для виконання рішення про конфіскацію майна боржника; при виконанні ухвали суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Пунктом 2 частини 1 статті 40 Закону України № 606-ХІУ від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» (в редакції закону, чинній на час накладення арешту) у разі відсутності у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві. В силу частини 4 статті 40 цього Закону повернення виконавчого документа стягувачеві з підстав, передбачених пунктами 2-6 частини першої цієї статті, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання в межах строків, встановлених статтею 21 цього Закону. Також Законом України № 606-ХІУ від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» (в редакції закону, чинній на час накладення арешту) строк пред' явлення виконавчого листа до виконання був визначений у три роки (частина 1 статті 21). Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у ч. 6 ст. 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. З наведеної норми вбачається, що зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише у разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду. Отже, оскільки наразі виконавче провадження відносно [PERSON] за терміном зберігання у відділі виконавчої служби відсутнє, позивач після повернення виконавчого листа повторно не пред`являла його до виконання у передбачені законом строки та як вбачається з матеріалів позовної заяви зазначала, що не має жодних претензій щодо аліментів до відповідача., арешт майна боржника [PERSON] за наведених вище обставин та вимог закону із заходу забезпечення виконання рішення суду перетворюється на неправомірне обмеження права [PERSON] користуватися належним їй майном. У ході судового розгляду справи судом встановлено, що арешт майна боржника триває значний час з 2004 року, але протягом цього часу не було вчинено жодних виконавчих дій щодо майна, зокрема і не визначено це майно, що вказує на формальність арешту, а не наявність мети, з якою він повинен накладатися, а саме: для забезпечення реального виконання рішення відповідно до ч.1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження». За змістом ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні і суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в цивільному процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основних свобод людини, кожна сторона має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Судом встановлено, що через наявність арешту, який досі накладений на домоволодіння [ADDRESS] , права позивача порушуються, внаслідок чого вона не має змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, а тому права позивача підлягають судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом скасування арешту майна, а відповідно позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved