Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-31 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про поділ майна, що знаходиться у спільній сумісній власності. Позовні вимоги обгрунтувала тим, що із жовтня 2013 року до осені 2019 року проживала однією сім`єю із [PERSON] [INFO] у них народився син - [PERSON] . Восени 2019 року сімейні стосунки погіршилися, стали виникати часті сварки, що призвело до втрати почуттів та їх громадянський шлюб припинив існувати. У кінці 2019 року позивачка запропонувала відповідачу зробити добровільний поділ майна, яке було спільно ними придбане, про що скласти відповідний договір, який нотаріально посвідчити. Проте відповідач на її пропозицію не погодився. 30.10.2013 року сторони придбали для спільного проживання дві однокімнатні квартири, що належали [PERSON] та [PERSON] у одноповерховому житловому будинку під [ADDRESS] , а саме квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] . Квартира [ADDRESS] має загальну площу 50,5 кв.м, житловою площею 30,2 кв.м була придбана за 15300 грн., а квартира [ADDRESS] має загальну площу 34,0 кв.м, житлову площу 30,1 кв.м, була придбана за 9700 грн. Обидві квартири є суміжними та фактично переобладнані у двокімнатну квартиру. Кошти на придбання житла були надані батьками відповідача у сумі 20000 грн. та 20000 грн. позивачкою було взято у кредит. Вказані квартири перебувають у спільній сумісній власності сторін. Після придбання квартир, сторонами був зроблений ремонт у обох квартирах. З особистих коштів позивачки у квартирі було здійснено зовнішнє утеплення стін, придбано та встановлено пластикове вікно у ванній кімнаті, у 2016 році замінено вхідні дерев`яні двері в обох квартирах на металеві та пластикові та замінено вікна із дерев`яних на пластикові у обох кімнатах. На отримані від продажу будинку, отриманого у спадщину після померлого дідуся замінила підлогу у обох кімнатах, замінила електропроводку та поставила у квартирі [ADDRESS] натяжну стелю. У 2019 році сімейні стосунки із відповідачем припинилися, так як виникали суперечності у поглядах на проживання однією сім`єю. Відповідач застосував фізичне насильство до позивачки та її матері. Позивачка до поліції не звернулася, а за заявою її матері порушеного кримінальне провадження та матеріали передано до суду. У зв`язку з цими обставинами, позивачка змушена була разом із дитиною залишити спільне житло. Оскільки відповідач не погоджується на добровільний розподіл спільного майна, була вимушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та просила здійснити поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON] , а саме будинку [ADDRESS] : виділити [PERSON] квартиру [ADDRESS] , яка є більшою за площею, оскільки з нею проживає їх спільний син [PERSON] , а [PERSON] виділити квартиру [ADDRESS] за вказаною адресою. Ухвалою від 12.01.2022 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 01.06.2022 року залишено без розгляду клопотання позивачки [PERSON] про збільшення позовних вимог від 27.04.2022 року. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити у повному обсязі. Представник позивачки - адвокат Чолан М.В. наголосив на тому, що спільна дитина сторін проживає із матір`ю, тому суд може застосувати положення п.30 Постанови Пленуму ВСУ №1 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що він не заперечує проти мирного врегулювання спору, але не може знайти спільної мови із позивачкою. Просив відмовити у задоволенні позову, оскільки квартира [ADDRESS] , яку позивачка пропонує виділити йому не обладнана необхідними комунікаціями, а для влаштування всього необхідного потрібно докласти ще багато зусиль та коштів. Суд, заслухавши сторін, представника позивачки, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.2 ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] із жовтня 2013 року до осені 2019 року проживали однією сім`єю без укладення шлюбу за адресою: [ADDRESS] , разом із спільним малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Мартинівської сільської ради №01-19-03/2546 від 17.11.2021 року (а.с.13). Статтею 74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до договору купівлі продажу квартири від 30.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Карлівського районного нотаріального округу Пусан Т.В., [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] продали, а [PERSON] та [PERSON] придбали однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 50,5 кв.м, житловою площею 30,2 кв.м, вартістю 15300 грн. (а.с.14). Згідно договору купівлі продажу квартири від 30.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Карлівського районного нотаріального округу Пусан Т.В., [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] продали, а [PERSON] та [PERSON] придбали однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 34,0 кв.м, житловою площею 30,1 кв.м, вартістю 9700 грн. (а.с.15). Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Судом встановлено, що сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] (а.ч.16), який постійно проживає із позивачкою [PERSON] , що не спростовував у судовому засіданні відповідач [PERSON] . Відповідно до ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно абз.4 п.30 постанови Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Також судом встановлено, що квартира [ADDRESS] має майже однакову житлову площу - 30,2 кв.м, порівняно із квартирою [ADDRESS] за цією ж адресою - 30,1 кв.м. Проте квартира [ADDRESS] обладнана добудованою ванною кімнатою. У обох квартирах зроблено ремонт. На підтвердження особистого фінансового внеску позивачки [PERSON] у придбання спільної квартири та проведення у ній ремонтних робіт, нею надано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку-пай площею 9,7594 га (а.с.20), кредитний договір №2203/2748 від 07.11.2013 року про отримання позики у сумі 20000 грн. (а.с.21-30), витяг про реєстрацію у спадковому реєстрі №53612206 від 09.10.2018 року щодо реєстрації видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] після смерті [PERSON] , яка складається із житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями і спорудами (а.с.31), який, зі слів позивачки, був проданий нею, а виручені гроші витрачено на ремонт спірної квартири. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Врахувавши вищезазначене, суд вважає, що є передбачені законом підстави для поділу спільного майна подружжя, тому позов слід задовольнити та виділити [PERSON] квартири [ADDRESS] , яка за житловою площею майже ідентична іншій квартирі, проте є більше пристосованою для проживання у ній разом із малолітньою дитиною. Відповідачу виділити квартиру [ADDRESS] за вказаною адресою, яка також є цілком придатною для проживання. З урахуванням ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені нею витрати щодо сплати судового збору у сумі 908,00 грн. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 3, 70, 71, 74 СК України,

Outcome: approved