Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом в якому просить розірвати шлюб укладений між нею і відповідачем [PERSON] 20.11.2014 року у виконавчому комітеті Перегінської селищної ради Рожнятівського району Івано-Франківської області, неповнолітніх дітей залишити на проживанні разом з нею, прізвище [PERSON] не змінювати. Також просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до повноліття дітей. В обґрунтування позовних вимог позивачка зіслалася на те, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 20.11.2014 року. Від спільного проживання в них народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння між ними та взаємна байдужість, а також те, що вони різні за характерами люди, у них різні погляди на життя та сімейні проблеми, що призвело до розпаду їхньої сім`ї. А тому на даний час вони спільно не проживають та жодних сімейних відносин не підтримують, шлюб існує формально. Позивачка втратила почуття любові та поваги до відповідача та вважає, що збереження шлюбу є неможливим, а тому просить шлюб розірвати. Діти проживає разом з нею та перебувають на її повному матеріальному утриманні. Відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дітей в добровільному порядку не надає, хоч має таку можливість, оскільки працює на підприємствах лісової промисловості в межах України, отримує високі доходи, а тому має змогу сплачувати аліменти у зазначеному розмірі. У зв`язку з цим вона змушена звернутися до суду із вказаним позовом. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, направила суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю, просила про задоволення позову, не заперечила проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неприбуття суд не повідомив, відзиву на позов не подав. У відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за можливе і доцільне розглянути справу у відсутності сторін з ухваленням заочного рішення та при наявних матеріалах справи, яких достатньо, щоб вирішити питання про права та обов`язки сторін. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, суд вважає за можливе не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ст. 247 ч. 2 ЦПК України). Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного. Зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 20.11.2014 року вбачається, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20.11.2014 року (а.с.5). Від шлюбу сторони мають двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.8-9). В якості доказу про матеріальний стан відповідача, позивачка надала копію індивідуального трудового договору №6111 від 28.12.2021, з якого вбачаєься що відповідач [PERSON] працює в «IREM GENERAL CONTRACTOR SRL» у м. Бухарест, валовий місячний базовий оклад складає 3070 Леїв, що в перерахунку на гривні згідно курсу НБУ станом на час подачі позовної заяви до суду становить 19126 гривень (а.с. 15-22). Відповідно до інформації, наданої Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України на ухвалу суду від 10.03.2022 року про витребування доказів, [PERSON] за період часу з 01.12.2021 року по 05.04.2022 року перетинав державний кордон України, зокрема: 10.01.2022 року, 22.01.2022 року, 25.01.2022 року перетинав пункт пропуску «Чоп (Тиса)» з напрямком «виїзд» (а.с. 27). Відповідно до ст.112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (ст.55 СК України). Судом встановлено, що сторони спільно не проживають, шлюбні відносини не підтримують, втратили почуття любові та поваги один до одного, шлюб існує формально, майнового спору між сторонами не має, а тому суд вважає, що є всі підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 СК України, особа має право на вибір прізвища після розірвання шлюбу. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що позивачка після розірвання шлюбу просить не змінювати їй прізвище на дошлюбне та залишити їй прізвище [PERSON] , суд доходить висновку, що заявлена позовна вимога є підставною і підлягає до задоволення. За змістом ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставни, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України (частина друга статті 182 СКУ із змінами згідно ЗУ № 2037-VIII від 17.05.2017 року) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», установлений прожитковий мінімум на одну особу на 2022 рік в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні; від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний матеріально надавати допомогу матері (у вигляді сплати аліментів) для утримання дитини. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача на утримання дітей, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дітей, визначений законодавством прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, матеріальний стан позивачки, яка має на утриманні двоє малолітніх дітей, враховує той факт, що на відміну від відповідача, діти проживають разом з позивачкою і вона несе більші витрати пов`язані з вихованням та утриманням дітей, а також враховує потреби дітей на їх фізичний та духовний розвиток. Разом з цим, суд враховує фізичний та майновий стан відповідача, який є молодою особою працездатного віку, оскільки доказів протилежного не надано, офіційно працевлаштований, а тому вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів в розмірі по 3000 грн. на кожну дитину є виправданими. Таким чином, суд вважає, що з відповідача в користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 гривень на кожну дитину щомісячно. Відповідно до ч. ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачка понесла документально підтверджені судові витрати у виді сплати судового збору за подання до суду позовної заяви в розмірі 908 грн. 00 коп., що підлягають стягненню з відповідача на її користь у зв`язку з повним задоволенням позовних вимог. Відповідно до п.5 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Позивачка відповідно до закону звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, а тому з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача.

Outcome: approved