Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до Лохвицького районного суду Полтавської області із вищевказаним позовом. Позов мотивовано тим, що з 08.10.1999 року [PERSON] перебувала в шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 17.05.2021 року шлюб між сторонами розірвано. За час перебування у шлюбі подружжям набуто спільне майно, а саме: трикімнатна квартира в [ADDRESS] загальною площею 65,4 кв.м., житловою площею 37,3 кв.м, що належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 17.03.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Лохвицького районного нотаріального округу Звєрєвою Н.П., реєстраційний № 257, реєстраційний номер об"єкту нерухомого майна у РВПН 26679769, дата прийняття рішення про реєстрацію права власності 25.03.2009 року; 27/100 частини напівпідвального приміщення загальною площею 42,6 кв.м в [ADDRESS] , що належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 05.11.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Лохвицького районного нотаріального округу Звєрєвою Н.П., реєстраційний № 2133, реєстраційний номер об"єкту нерухомого майна у РВПН 12560809, дата прийняття рішення про реєстрацію права власності 08.12.2005 року. Договори купівлі-продажу укладені на ім"я відповідача, але нерухоме майно придбане подружжям під час перебування у шлюбі за спільні кошти. При розірванні шлюбу позивачем та відповідачем не було вирішено питання про поділ майна і на даний час вирішити добровільно немає можливості, тому позивач звернулася з позовом та просить суд визнати квартиру в [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] ; в порядку поділу спільного майна визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину вказаної квартири та на 1/2 частину квартири за [PERSON] . Крім того, визнати 27/100 частини напівпідвального приміщення в [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] і в порядку поділу спільного майна визнати за [PERSON] та [PERSON] по 135/100 частин за кожним вказаного напівпідвального приміщення; судові витрати провести відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. В судовому засіданні представник позивача по справі [PERSON] адвокат Кузьмич Н.О. позовні вимоги підтримала і просила задовольнити, пояснивши суду, що за час перебування у шлюбі подружжям набуто спільне майно, а саме: трикімнатна квартира в [ADDRESS] та 27/100 частини напівпідвального приміщення загальною площею 42,6 кв.м в [ADDRESS] . Договори купівлі-продажу укладені на ім"я відповідача, але нерухоме майно придбане подружжям під час перебування у шлюбі за спільні кошти, тому позивач просить поділити спільне майно. Представник відповідача по справі [PERSON] адвокат Панченко О.В. в судовому засіданні позовні вимоги визнала, проти позову не заперечила, пояснивши суду, що нерухоме майно, яке зазначено як об"єкт спільної сумісної власності -квартира в [ADDRESS] та 27/100 частини нежитлового приміщення в [ADDRESS] придбне в шлюбі, тому не заперечує проти визнання за позивачем та відповідачем по 1/2 частині зазначеної нерухомості. Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, дійшов наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1997р., кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов`язків або встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. \~ \~ \~ \~Суд зазначає, що Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України. \~ \~ \~ \~Згідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. \~ \~ \~ \~ Відповідно до частин 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом і в його обгрунтування пояснила, що з 08.10.1999 року вона перебувала в шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 17.05.2021 року шлюб між сторонами розірвано. За час перебування у шлюбі подружжям набуто спільне майно, а саме: трикімнатна квартира в [ADDRESS] загальною площею 65,4 кв.м., житловою площею 37,3 кв.м, що належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 17.03.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Лохвицького районного нотаріального округу Звєрєвою Н.П., реєстраційний № 257, реєстраційний номер об"єкту нерухомого майна у РВПН 26679769, дата прийняття рішення про реєстрацію права власності 25.03.2009 року; 27/100 частини напівпідвального приміщення загальною площею 42,6 кв.м в [ADDRESS] , що належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 05.11.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Лохвицького районного нотаріального округу Звєрєвою Н.П., реєстраційний № 2133, реєстраційний номер об"єкту нерухомого майна у РВПН 12560809, дата прийняття рішення про реєстрацію права власності 08.12.2005 року. Договори купівлі-продажу укладені на ім"я відповідача, але нерухоме майно придбане подружжям під час перебування у шлюбі за спільні кошти. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03.06.99р. №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. За положеннями частин 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 08.10.1999 року, який рішенням Лохвицького районного суду від 17.05.2021 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] . Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. \~ \~ \~ \~ Згідно ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до ст. 367 ЦПК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Позивачем доведено факт технічної можливості виділу належної їй частки в натурі без втрати цільового призначення всієї квартири. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Частинами 1,2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23,24 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Враховуючи, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та 27/100 частин напівпідвального приміщення , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - є спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON] , дане майно набуте за час шлюбу і дане визнає відповідач, тому позовні вимоги підлягають до задоволення. \~ \~ Відповідно\~до ч.\~1,\~п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий\~збір покладається\~на сторони\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог.\~Оскільки позов\~задоволено, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача підтверджений документально судовий збір. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved