Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-18 00:00:00

[PERSON] 18.01.2022 року звернувся до суду із позовною заявою до Радивилівської міської ради, відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Радивилівської міської ради про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення оплати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що 25 серпня 2021 року його було звільнено з роботи сторожа Бугаївського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) «Дивосвіт» комбінованого типу на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Підставою звільнення є рішення сесії Радивилівської міської ради від 08.04.2021 року №201 «Про припинення шляхом ліквідації юридичної особи Бугаївського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) «Дивосвіт» комбінованого типу Радивлівської міської ради Дубенського району Рівненської області. Повідомлення про майбутнє звільнення від відмовився підписувати, оскільки йому не було запропоновано іншу роботу. Однак, як йому стало відомо в грудні 2021 року, фактично ліквідація вказаного закладу дошкільної освіти не відбулась, відбулось припинення юридичної особи шляхом реорганізації. На даний час дошкільний заклад працює, всі працівники переведені на роботу в цей заклад. За таких обставин, просить поновити строк звернення до суду, як такий, що пропущений з поважних причин, визнати наказ про його звільнення незаконним, поновити на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду. Ухвалою суду від 24 січня 2022 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 03.02.2022 року позивачем частково було усунуто недоліки, вказані в ухвалі суду та подано уточнену позовну заяву, тому 08 лютого 2022 року судом винесено ухвалу про залишення позову без руху. 14 лютого 2022 року позивачем усунуто недоліки, вказані в ухвалі суду. 15 лютого 2022 року ухвалою судді було відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження\~з повідомленням\~\~учасників\~\~справита призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримали позовні вимоги та просять задовольнити позовну заяву в повному обсязі. Представник відповідача Радивилівської міської ради в судовому засіданні заперечив по суті позовних вимог, просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] з підстав пропуску строку звернення до суду. Представник відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Радивилівської міської ради заперечив проти задоволення позовних вимог, вказавши, що ліквідація Бугаївського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) «Дивосвіт» комбінованого типу завершилась, відповідний запис внесено до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Вважає вимоги позивача необґрунтованими та безпідставними. Просить в позові відмовити. Суд, заслухавши пояснення представників сторін процесу, дослідивши письмові докази, з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1\~ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1\~ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1\~ст. 13 ЦПК України). Згідно\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Наказом №58-к\~від 25.08.2021\~року відділуосвіти, культури, туризму, молоді та спорту Радивилівської міської ради [PERSON] звільнений з посади сторожа Бугаївського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) «Дивосвіт» комбінованого типу на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. відповідно до рішення сесії Радивилівської міської ради від 08.04.2021 року №201 «Про припинення шляхом ліквідації юридичної особи Бугаївського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) «Дивосвіт» комбінованого типу Радивлівської міської ради Дубенського району Рівненської області. (а.с.5) [PERSON] був повідомлений про те, що комісія з припинення юридичної особи Бугаївський заклад дошкільної освіти (ясла-садок) «Дивосвіт» комбінованого типу Радивилівської міської ради на підставі рішення Радивилівської міської ради від 08.04.2021 припинено юридичну особу - Бугаївський заклад дошкільної освіти (ясла-садок) «Дивосвіт» комбінованого типу Радивилівської міської ради шляхом ліквідації та про те, що відповідно до ст..49-2 КЗпП України його буде звільнено з посади сторожа, згідно ч.1 ст.40 КЗпПУ не раніше ніж 19 червня 2021 року. (а.с.46) [PERSON] відмовився отримати вказане повідомлення, про що було складено акт комісією з припинення юридичної особи Бугаївський заклад дошкільної освіти (ясла-садок) «Дивосвіт» комбінованого типу Радивилівської міської ради від 19.04.2021 року. (а.с.47) Факт відмови від отримання вказаного повідомлення [PERSON] підтвердив в судовому засіданні, вказавши що причиною цього стало те, що роботодавцем йому не було запропоновано іншої посади. Також [PERSON] повідомив, що з приводу його незаконного звільнення та не працевлаштування на рівнозначну посаду звертався урядову «гарячу лінію» та Дубенською районною державною адміністрацією йому надано відповідь. Згідно вказаної інформації рішення про припинення шляхом ліквідації Бугаївського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) «Дивосвіт» комбінованого типу Радивилівської міської ради внесено до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 17.09.2021 року. Приміщення, в якому функціонував вказаний заклад, передано на баланс Сестрятинської гімназії Радивилівської міської ради та на даний час використовується для роботи дошкільного підрозділу зазначеного закладу освіти. З питанням працевлаштування в зазначений заклад освіти [PERSON] , з його слів, не звертався. (а.с.45) З врахування встановлених обставин, суд вважає, що до виниклих між сторонами правовідносин слід застосувати наступні норми матеріального права. Відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У статті 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.\~\~В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», встановлений ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду застосовується судом незалежно від заяви сторін і пропущення такого строку є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. У разі пропуску передбачених строків звернення до суду за вирішенням трудового спору суд з`ясовує не лише причини пропуску зазначеного строку, а й усі обставини справи, права та обов`язки сторін. При пропуску строку без поважних причин суд наводить у рішенні мотиви, чому він вважає неможливим його поновити, та зазначає, що відмовляє в позові саме з цих підстав. Перевірка дотримання вимог закону щодо строків звернення до суду за вирішенням трудового спору здійснюється судом за принципом ex officio, незалежно від того, чи заявляє відповідач про пропуск позивачем строку звернення до суду, на відміну від застосування позовної давності при вирішенні судом цивільного спору, коли застосування позовної давності судом здійснюється тільки за заявою сторони у спорі (частина третя статті 267 ЦК України). Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 751/1198/18. Передбачений статтею 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Згідно з вимогами статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. У статті 234 КЗпП України не наведено переліку поважних причин для поновлення строку звернення з заявою про вирішення спору, оскільки їх поважність має визначається в кожному випадку, залежно від конкретних обставин. При цьому поважними причинами пропуску строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами. Отже, підстави пропуску строку можуть бути визнані поважними у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом строк, подання позову. Тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження рішення роботодавця щодо звільнення у строк, встановлений\~\~процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку на звернення до суду з позовом про поновлення на роботі з поважних причин. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 673/723/20. У рішенні Європейського суду з прав людини від 30 листопада 2006 року в справі Красношапка проти України вказано, що робітник, який вважає себе незаконно звільненим роботодавцем, має значний особистий інтерес у отриманні судового рішення щодо правомірності такої міри. Судом встановлено, що [PERSON] про своє звільнення із наведених підстав стало відомо 25 серпня 2021 року, що підтверджується поясненнями [PERSON] та його підписом про ознайомлення із наказом про звільнення №58-к від 25.08.2021 року. Позивач звернувся до Радивилівського районного суду РІвненської області із даною позовною заявою лише 18 січня 2022 року, що свідчить про пропуск ним місячного строку, встановленого статтею 233 КЗпП України. Позивач посилається причини для поновлення строку звернення до суду на ту обставину, що йому стало відомо, що дошкільний заклад функціонує в тому ж приміщенні зі слів сторонніх осіб, які підтвердили вказану обставину. Наведені позивачем причини для поновлення строку звернення до суду, суд вважає неповажними та не підтверджені жодним доказом, оскільки [PERSON] був звільнений з роботи 25 серпня 2021 року, будь-яких непереборних та об`єктивних перешкод, які не залежали від волі особи та які б перешкоджали позивачу в реалізації його права щодо оскарження рішення роботодавця, щодо його звільнення в місячний строк позивачем не наведені та судом не встановлені. Таким чином, суд не вбачає підстав для поновлення [PERSON] строку для звернення до суду із зазначеним позовом. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання наказу про його звільнення незаконним та поновлення на роботі слід відмовити, у зв`язку з пропуском строків звернення до суду. У свою чергу, відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Таким чином, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу стягується тільки у разі поновлення на роботі, як взаємопов`язаної вимоги. Отже, позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у контексті цієї справи є похідною від вимоги про поновлення на роботі, оскільки її вирішення напряму залежить від вирішення питання поновлення на роботі. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11 серпня 2021 року у справі № 753/5516/20. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством Оскільки позовні вимоги про стягнення моральної шкоди є похідними від позовних вимог про визнання наказу про звільнення та поновлення на роботі, тому вказані позовні вимоги також не підлягають задоволенню Враховуючи викладене, в задоволенні позовних вимог [PERSON] ради про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення оплати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди слід відмовити. Судові витрати, у виді судового збору, суд розподіляє відповідно до положень\~ст. 141 ЦПК України\~та у зв`язку з відмовою у задоволенні позову покладає їх на позивача, який ним сплачено до подання позову.

Outcome: dismissed