Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на належні їй на підставі державних актів серії ЧН № 038575 та ЧН № 018691 земельні ділянки площами 2,49 га, кадастровий номер 7423887000:02:001:2581, і 0,39 га, кадастровий номер 7423887000:02:001:1365, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вона (позивач) на момент смерті [PERSON] проживала разом із нею в [ADDRESS] , а тому в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину після її смерті, як спадкоємець першої черги за законом. Нотаріус відмовив їй (позивачу) у видачі свідоцтв про прпаво на спадщину на вищезазначене спадкове майно у зв`язку із відсутністю документів, які б підтверджували факт її постійного проживання із [PERSON] на день її смерті, не зверненням до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а також через те, що оригінали правовстановлюючих документів відсутні.\~ [PERSON] просила суд: - встановити факт її постійного проживання разом із [PERSON] на момент смерті останньої в с. Сулак Ніжинського (Носівського) району Чернігівської області; - визнати за нею право власності на земельні ділянки площами площами 2,49 га, кадастровий номер 7423887000:02:001:2581, і 0,39 га, кадастровий номер 7423887000:02:001:1365, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . У судовоме засідання позивач не з`явилася, її представник позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, які зазначені у позовній заяві, та просив їх задовольнити. 2 червня 2022 року представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. У судове засідання представник Носівської міської ради Чернігівської області не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти задоволення позову, просив розгляд справи проводити без участі їх представника. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності представника відповідача за наявними у справі доказами, оскільки в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для його відкладення. У судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] дали показання, суть яких зводиться до того, що позивач близько 4 місяців до смерті [PERSON] постійно проживала разом із нею в с. Сулак та здійснювала догляд. У зв`язку із неявкою 2 червня 2022 року в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за життя набула право власності на земельні ділянки площами 2,49 га, кадастровий номер 7423887000:02:001:2581, і 0,39 га, кадастровий номер 7423887000:02:001:1365, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на її ім`я були видані відповідно державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 038575 та ЧН № 018691, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 12). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 10). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У судовому засіданні встановлено, що 16 серпня 1987 року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла позивачу, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 56). Зазначений заповіт є чинним, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 28 серпня 2021 року, а тому спадкування після смерті [PERSON] здійснюється за цим заповітом. Таким чином, в силу ст. 1223 ЦК України позивач, як особа, визначена у заповіті, має право на спадкування після смерті [PERSON] . У судовому засіданні встановлено, що спадкова справа після померлої [PERSON] не заводилася, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 32-33; 43). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї. У судовому засіданні встановлено, що на день смерті [PERSON] проживала та була зареєстрована одна в [ADDRESS] . Разом із нею фактично проживала дочка [PERSON] , що підтверджується обставинами, викладеними у позовній заяві, поясненнями представника позивача, показаннями свідків та матеріалами справи (а.с. 4-5). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] не може документально підтвердити факт її постійного проживання разом із [PERSON] на час відкриття спадщини після її смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення цього факту має для [PERSON] юридичне значення, так як дозволить їй реалізувати своє право на спадкове майно, яке залишилося після смерті матері. Позивач позбавлена можливості в іншому порядку встановити зазначений факт. Суд вважає доведеним факт постійного проживання позивача разом із [PERSON] на час відкриття спадщини після її смерті, а тому [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.\~ У судовому засіданні встановлено, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на земельні ділянки площами 2,49 га, кадастровий номер 7423887000:02:001:2581, і 0,39 га, кадастровий номер 7423887000:02:001:1365, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, у зв`язку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів, що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1023/02-31 від 8 грудня 2020 року (а.с. 16). З матеріалів справи вбачається, що оригінали державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЧН № 038575 та ЧН № 018691 втрачені, що підтверджується оголошеннями про втрату у газеті «Носівські вісті» (а.с. 13). Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. За позивачем необхідно визнати право власності на вищезазначені земельні ділянки у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , а не за законом, як позивач просила у позовній заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. З матеріалів справи вбачається, що позивач є громадянкою Республіки Білорусь, що підтверджується копією паспорта (а.с. 4-8), а тому суд вважає за необхідне роз`яснити їй обов`язок, передбачений ч. 4 ст. 81 ЗК України. Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивача, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивача.

Outcome: approved