Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-31 00:00:00

Представник позивачки адвокат Кулініч К.В. звернувся до суду з позовом [PERSON] у якому просить визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення від 28.05.2021 за №260-21 та поновити позивачку на роботі з 29.05.2021. Позов мотивований тим, що [PERSON] з 04.11.2020 працювала в ТОВ «Алітоні» на посаді обробника виробів. Наказом №260-21 від 28.05.2021 позивачку було звільнено із займаної посади через її відсутність на робочому місці 27.05.2021, з чим вона категорично не погоджується. 26.05.2021 [PERSON] було підписано контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадових осіб рядового складу. Контракт набрав чинності 26.05.2021 і був укладений під час дії особливого періоду та підписувався в період перебування позивачки на лікарняному, а саме до 26.05.2021 включно. На підставі наказу командира військової частини [NUMBER] від 26.05.2021 №118-РС та припису Прилуцького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Чернігівської області від 24.05.2021 №1235 [PERSON] призначена на посаду радіо телефоніста радіостанції взводу зв`язку роти зв`язку тилового пункту управління військової частини [NUMBER] . З 27.05.2021 позивачку зараховано на котлове забезпечення і вона вважається такою, що приступила до виконання службових обов`язків за посадою з 26.05.2021. Звільнення [PERSON] із займаної посади на підставі п.4 ст.40 КЗпП України (за прогул) з боку відповідача є незаконним, оскільки відповідач не мав права звільняти позивачку під час дії особливого періоду, оскільки за нею зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі, незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, в яких вони працювали на час призову. 27.07.2021 до суду надійшов відзив від ТОВ «Алітоні», згідно з яким представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову, мотивуючи це тим, що 27.05.2021 [PERSON] передала ТОВ «Алітоні» листок непрацездатності від 26.05.2021, але на робоче місце не вийшла, у зв`язку з чим проводилася перевірка причин відсутності позивачки на робочому місці та було встановлено, що остання з 24.05.2021 перебуває за межами м.Прилуки, а з 26.05.2021 набув чинності контракт про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу, укладений командиром військової частини [NUMBER] та [PERSON] . На думку представника відповідача, листок непрацездатності не може підтверджувати поважність причин неявки [PERSON] на робочому місці, оскільки проведеною перевіркою відповідачем встановлено, що позивачка не перебувала на стаціонарному лікуванні взагалі та 24.05.2021 вже була в м.Коломия по причині укладення контракту на військову службу. Оскільки, [PERSON] не перебувала на стаціонарному лікуванні з 17.05.2021 по 26.05.2021, то в цей період часу була відсутня на робочому місці без поважних причин, у зв`язку з чим і був виданий наказ № 260-21 від 28.05.2021 про звільнення [PERSON] (а.п.23-26). У судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, представники позивачки наполягали на задоволенні позову. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Вислухавши думку сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 26.05.2021 набрав чинності контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу, укладений між командиром військової частини [NUMBER] та [PERSON] (а.п.10-13). Відповідно до копії витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] від 26.05.2021, [PERSON] вважається такою, що прибула до пункту постійної дислокації, військового містечка № [NUMBER] м.Коломия, яка уклала контракт строком на 3 роки, призначена наказом командира військової частини [NUMBER] від 26.05.2021 №118-РС на посаду радіотелефоніста радіостанції взводу зв`язку роти зв`язку тилового пункту управління військової частини [NUMBER] та з 26.05.2021 приступила до виконання службових обов`язків (а.п.14). Відповідно до копії доповідної записки від 17.05.2021, [PERSON] , обробник виробів швейного цеху, 17.05.2021 відсутня на роботі, причини майстру виробничої дільниці швейного цеху не відомі (а.п.27). Згідно копії доповідної записки менеджера з персоналу [PERSON] від 17.05.2021, нею встановлена причина відсутності [PERSON] на робочому місці. Зі слів [PERSON] , вона перебуває на лікуванні (а.п.28). Відповідно до копії доповідної записки майстра виробничої дільниці швейного цеху [PERSON] від 27.05.2021, [PERSON] відсутня на роботі 27.05.2021, про що майстра не попереджала, пояснень не надавала (а.п.29). З копії листка непрацездатності, серія АКА №853010, вбачається, що [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у Прилуцькій центральній районній лікарні з 17.05.2021 по 26.05.2021 (а.п.30). Відповідно до копії акта № 5 від 27.05.2021 про відсутність на роботі, 27.05.2021 [PERSON] протягом всього дня відсутня на роботі (а.п.31). Згідно копії акта № 6 від 27.05.2021 про відвідування вдома, 27.05.2021 для з`ясування підстав відсутності на робочому місці [PERSON] , було здійснено відвідування за місцем фактичного проживання [PERSON] . Ніхто не відчинив, на телефонні дзвінки не відповідає (а.п.32). Відповідно до копії доповідної записки начальника охорони ТОВ «Алітоні» Козінцевої Т.І. від 27.05.2021, [PERSON] в період з 05.05.2021 по 26.05.2021 не перетинала прохідну підприємства (а.п.33). Згідно копії пояснювальної записки охоронника ТОВ «Алітоні» [PERSON] від 27.05.2021, [PERSON] прохідну території підприємства 27.05.2021 не перетинала (а.п.34). Згідно копії пояснювальної записки охоронника ТОВ «Алітоні» [PERSON] від 28.05.2021, [PERSON] прохідну території підприємства 28.05.2021 не перетинала (а.п.35). Доповідною запискою менеджера з персоналу ТОВ «Алітоні» [PERSON] встановлено відсутність 27.05.2021 на роботі обробника виробів швейного цеху [PERSON] (а.п.36), що також зафіксовано в табелі обліку робочого часу (а.п.37). Загальними зборами трудового колективу ТОВ «Алітоні» від 28.05.2021 було ухвалено рішення про надання згоди на звільнення [PERSON] обробника виробів швейного цеху з роботи за п.4 ст.40 КЗпП (у зв`язку з прогулами без поважних причин) - а.п.39-41. Наказом № 260-21 про припинення трудового договору (контракту) від 28.05.2021 [PERSON] було звільнено з посади обробника виробів швейного цеху на ТОВ «Алітоні» на підставі акту №5 про відсутність на робочому місці від 27.05.2021 (а.п.15, 38). Листом №51 від 28.05.2021 менеджером з персоналу ТОВ «Алітоні» було здійснено виклик [PERSON] для отримання трудової книжки, у зв`язку зі звільненням з роботи (а.п.42-43). Приписом № 1235 від 24.05.2021 Прилуцького об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки, [PERSON] запропоновано 25.05.2021 вибути в розпорядження командира військової частини [NUMBER] м.Коломия для прийняття на військову службу за контрактом (а.п.60). Згідно копії довідки ВЛК Прилуцької центральної міської лікарні від 18.05.2021, [PERSON] придатна до проходження військової служби за контрактом (а.п.61), що підтверджується також копією картки обстеження та медичного огляду (а.п.62). Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.3 ст.119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток па підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей. Згідно ч.2 ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими ч.ч. 3 та 4 ст.119 КЗпП. Відповідно до ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Тобто, дія особливого періоду, під час якого за працівником зберігається робоче місце та середній заробіток відповідно до ст.119 КЗпП України, починається з моменту оголошення рішення про мобілізацію, включає строк проведення мобілізації або строк дії воєнного стану і частково відбудований період після закінчення воєнних дій. Відповідно до п.2 прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року № 1275-V11 поширено дію ч.ч. 2 і 3 ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч.3 ст.2 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та ч.3 ст.119 КЗпП України в редакції цього Закону на громадян України, які були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію». Указом Президента України від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію», який затверджено ЗУ «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 15 січня 2015 року, з метою підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань України на рівні, що гарантує адекватне реагування на загрози національній безпеці держави, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.п. 1, 17, 20 ч.1 ст.106 Конституції України постановлено: «Оголосити та провести протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом». З вищевказаного Указу вбачається, що ним встановлюється період проведення мобілізації. Мобілізація передбачає комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу. У ч.4 ст.3 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевою самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду. Проте, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Чіткого порядку припинення особливого періоду законом не визначено. Положеннями ст.1 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено також поняття демобілізації, як комплексу заходів, що проводяться з метою планомірного переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, на організацію і режим мирного часу . Указами Президента України від 17.03.2014 №303/2014 «Про часткову мобілізацію» оголошено часткову мобілізацію, тобто розпочато особливий період. Указом Президента України «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року №15» від 26 вересня 2016 року №411/2016 прийнято рішення провести у вересні - жовтні 2016 року звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року №15 «Про часткову мобілізацію», крім тих, які висловили бажання продовжувати військову службу. При цьому рішення щодо проведення демобілізації Президентом України не приймалося. Питання щодо наявності особливого періоду в державі поза періодом проведення мобілізації було предметом судового розгляду. Вищий адміністративний суд України у постанові від 16 лютого 2015 року (справа №800/582/14) виходячи із системного аналізу норм ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", зазначив, що закінчення періоду мобілізації не є підставою для припинення особливого періоду. Крім того, Верховний Суд у листі від 13.07.2018 № 60-1543/0/2-18 повідомив, що особливий період діє в Україні з 17.03.2014. після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 "Про часткову мобілізацію». Президент України рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав. Отже, Верховний Суд дотримується правової позиції, згідно з якою особливий період в Україні діє. Таким чином, враховуючи те, що стан особливого періоду не припинився, а тому на [PERSON] поширюється положення ст.119 КЗпП України щодо збереження місця роботи під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення, тому суд вважає звільнення позивачки з посади обробника виробів швейного цеху на ТОВ «Алітоні» є незаконним, оскільки таке мало місце 28.05.2021 під час проходження [PERSON] з 26.05.2021 військової служби у ЗСУ, що підтверджується відповідним контрактом і наказом командира військової частини. Доводи сторони відповідача про звільнення позивача за прогул саме з 17 по 28 травня 2021 року є безпідставними та такими, що спростовуються дослідженими у суді доказами, ще і тому, що спірний наказ винесено саме за прогул 27.05.2021. Інші аргументи представника відповідача також є неспроможними, та не впливають на визнання звільнення [PERSON] незаконним. Враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі, то відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір в сумі 908 грн 00 коп слід стягнути з відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Алітоні».

Outcome: approved