Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-05 00:00:00

10 грудня 2021 року АТ «Кредобанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №СL-289731 від 17 вересня 2020 року в розмірі 353106,41 грн, а також судові витрати та витрати на професійну правову допомогу. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 17 вересня 2020 року між сторонами укладений кредитний договір №СL-289731на суму 310500 гривень, зі сплатою процентів за користування кредитом строком на 60 місяців терміном до 16 вересня 2025 року. Зі своєї сторони, банк виконав всі умови підписаного договору, і надав відповідачу кредит у зазначеному вище розмірі, однак, відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань, своєчасно не сплачував кредит та відсотки за користування кредитом, в результаті чого станом на 22 вересня 2021 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 353106,41 грн., яка складається з : заборгованості за простроченим тілом кредиту - 300518,94 грн, заборгованості за простроченими процентами - 52587,47 грн. Зазначену суму, а також судові витрати позивач просить стягнути з відповідача. Відповідачем відзиву на позов не надано. Ухвалою суду від 02 лютого 2022 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. 05 квітня 2022 року ухвалою суду постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду. У судове засідання представник позивача не з`явився, але надав суду клопотання, в якому просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подавав. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 17 вересня 2020 року між АТ «Кредобанк» та відповідачем було укладено кредитний договір №СL-289731, який підписаний відповідачем, відповідно до умов якого АТ «Кредобанк» надало відповідачу грошові кошти в сумі 310500 гривень (а.с. 10-12). Згідно п. 1 та п. 2.1 Договору, кредитодавець передає позичальнику грошові кошти в сумі 310500 грн. на умовах строковості, зворотності, оплатності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах цього кредитного договору. Переказ коштів здійснено 17 вересня 2020 року, що підтверджується меморіальним ордером № 49602650 від 17 вересня 2021 року (а.с.6). Позивач повністю виконав взяті на себе за кредитним договором №СL-289731 від 17.09.2020 зобов`язання, про що свідчить меморіальний ордер № 49602650 від 17 вересня 2021 року про видачу коштів за договором №СL-289731 від 17.09.2020 в сумі 310500 гривень. Відповідно до п. 2.2 договору, строк дії кредитного договору складає 60 місяців до 16 вересня 2025 року. Кредитний договір набирає чинності у день надання кредиту (безготівкового перерахування суми кредиту на банківський (картковий) рахунок, вказаний позичальником або надання готівкових коштів позичальникові). Закінчення строку дії Кредитного договору не припиняє зобов`язання, яке не було виконане належним чином однією зі сторін. Згідно п.4.1, п. 4.2 зазначеного договору, проценти за користування Кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за ставкою 35% річних з дня видачі кредиту до дня повернення у повному обсязі. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, з яким погоджується суд, вбачається, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вищевказаним кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 22 вересня 2021 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 353106,41 грн., яка складається з: заборгованості за простроченим тілом кредиту - 300518,94 грн, заборгованості за простроченими процентами - 52587,47 грн. (а.с. 5). У зв`язку з неналежним виконанням умов вказаного кредитного договору позивачем 29 вересня 2021 року на адресу відповідача направлено вимогу про сплату заборгованості за кредитним договором (а.с. 13), яка залишена відповідачем без відповідного реагування. Положеннями ч.1 статті 6 ЦК України визначено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. За змістом норм ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею шостою ЦК України утверджений принцип свободи договору у цивільних правовідносинах, за змістом якого його учасники вправі врегулювати свої відносини на власний розсуд; учасникам цивільних правовідносин лише забороняється відступати від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин. Проаналізувавши зміст пунктів 2.2., 2.8., 2.9. кредитного договору, суд приходить до висновку, що сторони добровільно, на свій розсуд визначили загальний строк дії договору - 60 місяців, а також періоди і умови нарахування і сплати процентів за користування кредитом, а саме з 10 по 17 число кожного місяця. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази підтверджують укладення між АТ «Кредобанк» та відповідачем кредитного договору, отримання відповідачем грошових коштів та невиконання ним умов договору по поверненню коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами, тобто невиконання відповідачем умов, укладеного кредитного договору. Аналіз вищенаведеного переконує суд в тому, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за вищезазначеним кредитним договором підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Що стосується позовних вимог щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, то суд приходить до наступного. Стаття 59 Конституції гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. За результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України. Зокрема, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (п. 2 ч. 2, ч. 3ст. 137 ЦПК України). При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Всупереч наведеному позивачем лише наданий договір про надання правової допомоги разом з копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Враховуючи, що позивачем не надано документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження); як і не надано попереднього розрахунку часу, витраченого адвокатом та обсягу наданих адвокатом послуг, то суд приходить до висновку про те, що в цій частині позову належить відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial