Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-07 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до Добропільської міської ради Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] матері [PERSON] на Ѕ частку житлового будинку [ADDRESS] загальною площею 72,6 кв.м, житловою площею 39,0 кв.м. (літера А-1) з надвірними побудовами та спорудами: а-1 нежитлова прибудова, а2-1 веранда, а3 ганок, Б-1 сарай, пг погріб, В вбиральня, Г-1 літня кухня, Д-1 сарай, Е вбиральня, Ж-1 сарай, З-1 сарай, И-душ, Л-1 сарай, № 1 огорожа, № 2 ворота, № 3 хвіртка, I- вимощення, II- водопровід. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] , [INFO] , яка постійно проживала у [ADDRESS] . Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді Ѕ частини вищевказаного житлового будинку з відповідною частиною надвірних побудов та споруд. Позивач є спадкоємицею за законом першої черги, інші спадкоємці які прийняли спадщину або мають намір на спадщину відсутні. Спадковий житловий будинок батьки [PERSON] збудували у 1971 році на підставі нотаріально посвідченого 29.05.2069 року договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку в [ADDRESS] . Згідно копії довідки ТОВ «Добропільське БТІ» від 14.09.2021 року право власності на вказаний житловий будинок зареєстроване за батьком позивачки [PERSON] [INFO] . Батьки позивачки перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.05.1963 року. Таким чином будинок був збудований батьками позивачки у зареєстрованому шлюбі, і тому Ѕ частина житлового будинку належить матері позивачки [PERSON] . Але позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері на Ѕ ідеальну частку житлового будинку [ADDRESS] , оскільки за життя [PERSON] своє право власності на будинок не оформила. Тому, позивач просить суд визнати право власності в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] матері [PERSON] на Ѕ частку житлового будинку [ADDRESS] загальною площею 72,6 кв.м, житловою площею 39,0 кв.м. (літера А-1) з надвірними побудовами та спорудами: а-1 нежитлова прибудова, а2-1 веранда, а3 ганок, Б-1 сарай, пг погріб, В вбиральня, Г-1 літня кухня, Д-1 сарай, Е вбиральня, Ж-1 сарай, З-1 сарай, И-душ, Л-1 сарай, № 1 огорожа, № 2 ворота, № 3 хвіртка, I- вимощення, II- водопровід. Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися, звернулися до суду із заявами, згідно яких просять розглянути справу за їх відсутністю, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою, згідно якої просить розглянути справу за його відсутністю, по суті позовних вимог заперечень не має. Згідно ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , (дошлюбне прізвище [PERSON] ) є донькою [PERSON] , [PERSON] (а.с. 9). Батьки позивачки перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.05.1963 року по 27 вересня 2005 рік, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу, свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 11-12). Згідно довідки виданої Добропільським бюро технічної інвентаризації 14.01.2021 року, за [PERSON] зареєстровано право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] на підставі договору про надання в користування земельної ділянки (а.с. 16). Відповідно до нотаріально посвідченого 29.05.1969 року договору [PERSON] надано в безстрокове користування земельну ділянку для будівництва житлового будинку в [ADDRESS] (а.с. 13-14). 24.11.1978 року за [PERSON] зареєстровано право власності на будинок в [ADDRESS] , що встановлено з реєстраційного посвідчення від 24.11.1978 року (а.с. 15). Директором ТОВ «Добропільське БТІ» видано довідку 13.10.2021 року, що при обстеженні домоволодіння [ADDRESS] виявлено, що житловий будинок, господарські будівлі та споруди на земельній ділянці збудовані до 1992 року (а.с. 17). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Добропілля Добропільського міськрайонного управління юстиції Донецької області [PERSON] помер [INFO] у віці 65 років, про що складено відповідний актовий запис № 176 (а.с.8). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Добропільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), [PERSON] , [INFO] померла [INFO] , у віці 80 років, про що складено відповідний актовий запис № 470 (а.с.7). [PERSON] , [INFO] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 24 лютого 1974 року по 26 липня 2021 року. Станом на день смерті [INFO] [PERSON] була зареєстрована одна. (а.с. 20). Відповідно до фотокопії спадкової справи № 425/2006 до майна померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] [PERSON] , та [PERSON] звернулися із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 53,54). Відповідно до фотокопії спадкової справи № 138/2021 до майна померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] [PERSON] звернулась із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 81). [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері на Ѕ частку житлового будинку [ADDRESS] , оскільки за життя [PERSON] своє право власності на будинок не отримала. Аналізуючи надані докази позивачем суд дійшов висновку, що спірний житловий будинок [ADDRESS] , нажитий батьками позивача під час шлюбу до 2004 року, та перебував у спільній сумісній власності подружжя, останні проживали у вказаному будинку разом, тому вирішуючи спір необхідно застосовувати положення КпШС України, чинного на момент виникнення спірних правовідносин. Згідно зі статтею 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Як вбачається із статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 1220 ч. 1, 1223 ч. 3 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як встановлено ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно ч.\~1\~ст.\~1270\~ЦК Українидля прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом. В частині 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від\~1 липня 2004 року № 1952-IV\~вказано, що\~державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В ч. 1 ст. 3 вказаного Закону передбачено обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав. Частинами 2, 3\~ст. 3\~Закону України «Про державну реєстрацію оречових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що\~речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. \~Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов \~: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; \~на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. З урахуванням положень ч. 1 ст. 15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Наданими позивачем доказами суду доведено, що мати позивача [PERSON] набула право власності на вказаний житловий будинок під час шлюбу із [PERSON] , відповідно до ст. ст. 22, 28 КпШС України, на 1/2 його частину, а після її смерті [INFO] позивач [PERSON] , набула право власності в порядку спадкування за законом на зазначену частину житлового будинку. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Аналіз фактично встановлених у судовому засіданні обставин справи та вимог цивільного\~ законодавства дозволяє суду зробити висновок про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved