Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-01 00:00:00

адвокат Книш С.І. в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, третя особа: Головне управління державної казначейської служби України в Полтавській області про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним рішенням посадової особи ГУНП в Полтавській області. В обґрунтування позову вказав, що 06.11.2020 року інспектором СРПП № 2 Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області Панченко Т.М. складено протокол про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відносно [PERSON] . Постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05.01.2021 року провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрито за відсутності складу адміністративного правопорушення. Листом ГУНП в Полтавській області від 11.03.2021 року у відповідь на скаргу [PERSON] повідомлено, що в діях інспектора Панченко Т.М. вбачається недотримання вимог діючих наказів МВС, за що останнб притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді суворої догани. Вважає, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] , яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення , а також фактичне визнання ГУНП в Полтавській області незаконності дій посадової особи свідчить про незаконні дії інспектора [PERSON] є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди. Вказані обставини викликають дискомфорт, пригнічений настрій, завдали шкоди його здоров`ю, порушують життєві ритми та зв`язки, для поновлення яких необхідний час та зусилля, напружений психологічний стан, з`явилося відчуття постійної тривоги, хвилювання, нервові розлади. Ухвалою суду від 23.03.2021 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Від відповідача ГУ НП в Полтаській області до суду надійшов відзив, в якому позов вважає необґрунтованим, безпідставним та нічим не доведеним. Так, позивачем не надано жодного доказу, який би міг підтвердити сам факт протиправних дій ГУ НП в Полтавській області та жодних доказів в обґрунтування розміру моральної шкоди. Твердження позивача про наявність у нього моральних страждань не гуртуються на вимогах\~ст. 82 ЦПК України\~та підлягають доказуванню позивачем на загально визначених підставах згідно зі\~ст. 81 ЦПК України. Обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, є недоведеними, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Від представника відповідача Державної казначейської служби України надійшли письмові пояснення на позовну заяву, в якому представник прохає відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначає, що шкода завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно\~розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадку вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1\~ст.1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч.1\~ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч.6, така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, їх посадовими та службовими особами. Оскільки у справі, підставою для відшкодування шкоди позивач вважає неправомірні дії працівника поліції в частині неналежного виконання своїх службових обов`язків, то відсутні спеціальні для застосування статті 1176 ЦК України. При цьому сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди. Взаємозв`язку між захворюванням позивача на COVID-19 та складенням протоколу про адміністративне правопорушення не вбачається. З цих підстав, прохали відмовити у задоволенні позову у повному обсязі Від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій останній підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов в повному обсязі. Ухвалою суду від 17.02.2022 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач не з`явився, його представник - адвокат Приліпко І.Л. подала заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримує. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, просив розглядати справу без їх участі, проти задоволення позову заперечує. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, просив розглядати справу без їх участі. Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини письмовими доказами, дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 06.11.2020 року інспектором СРПП № 2 Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області Панченко Т.М. складено протокол про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відносно [PERSON] . Постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05.01.2021 року провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрито за відсутності складу адміністративного правопорушення. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей\~1166,\~1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті1173,1174цьогоКодексу). Проаналізувавши встановлені судом фактичні обставини по справі та положення норм чинного законодавства, суд приходить до висновку, що до даних правовідносин слід застосовувати положення\~ст. 1173 ЦК України. Відповідно до\~ст. 1173 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів Під час вирішення даного спору про відшкодування шкоди за\~ст.1173\~ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Вирішуючи позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди, суд вважає недоведеною наявність складових, які є підставою для відшкодування шкоди. Так, [PERSON] зазначає, що моральної шкоди йому завдано внаслідок незаконних дій посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане адміністративне провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень). Однак, судом не встановлено, що сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, жодного адміністративного стягнення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. до позивача застосовано не було. Частиною першою\~статті 23 ЦК України\~встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. В той же час, складання протоколу про адміністративне правопорушення неє притягненням особи до адміністративної відповідальності, так як відповідно до ст.. 283,284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом. Викладені обставини позивачем не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні\~статті 1176 ЦК України, як це помилково вважає [PERSON] , акцентуючи свої доводи на власному визначенні змісту частини 1\~статті 1176 ЦК України. Вказана норма не може бути застосована до даних правовідносин, оскільки чітко визначає підстави на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, а не ті підстави, на які посилається позивач. Позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому ГУ НП в Полтавській області\~моральної шкоди,оскільки не довів суду наявності обов`язкових елементів, а саме факту спричинення шкоди та протиправності дій заподіювача шкоди, що є підставою для відшкодування моральної шкоди. Таким чином, правові підстави для застосування норм\~статті 1176 ЦК України\~та визнання дій (бездіяльності) відповідача незаконними та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 641/2328/17. Крім того, безпідставним є посилання позивача,як на правову підставу для задоволення позову, на ст.4 Закону України\~«Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Вказаним Законом (частина 1 статті 1, пункт 5 статті 3, частини 1, 5, 6 статті 4) встановлено, що моральна шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною 1 статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (стаття 13 Закону). Згідно частин 1, 2, 7 статті 1176\~ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах (частина 6статті 1176 ЦК). Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що держава відповідає за завдану громадянину моральну шкоду лише у разі, якщо така шкода стала наслідком вчинення саме процесуальних дій відповідних органів, які обмежують права громадян. Суд вважає, що доводи позивача, з якими він пов`язує виникнення моральної шкоди та її розмір, не є підставою для застосування положень Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» та частин 2, 6, 7статті 1176 ЦК України, а обраний ним у зв`язку з такими діями спосіб захисту не відповідає характеру порушеного права. Крім цього, судом не встановлено взаємозв`язку між складанням протоколу про адміністративне правопорушення та захворюванням позивача на COVID-19, оскільки вказана хвороба є інфекційною та не може бути спричинена закриттям справи про адміністративне правопорушення. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що обставини на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, є недоведеними, а тому позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди [PERSON] не підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~та враховуючи, що позивач не справляє судовий збір у випадку, передбаченому п.13\~ст.2 Закону України «Про судовий збір», покладає судові витрати на рахунок держави.

Outcome: dismissed