Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-17 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом\~про звільнення майна з-під арешту. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 05.12.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №1701/1207/88-091, відповідно до якого банк зобов`язується надати позичальнику, а позичальник прийняти, належним чином використовувати та повернути кредит. В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] укладено іпотечний договір №1701/1207/88-091-Z1 від 058.12.2007 року, згідно якого останній передав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно домоволодіння, а саме житловий будинок (цегла), літня кухня (цегла), колонка (металеві труби), що знаходяться за адресою [ADDRESS] та земельну ділянку, загальною площею 0,2498 га, кадастровий номер 56\~258\~816 00 03\~002 0031, що розташована [ADDRESS] . ВАТ «Сведбанк», який є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» відступило право вимоги за вищевказаним кредитним договором та іпотечним договором ТОВ «ФК «Вектор Плюс», відповідно до договору факторингу №15 від 28.11.2012 року та договором відступлення прав за іпотечними договорами від 28.11.2012 року. Таким чином, станом на день подання цього позову ТОВ «ФК «Вектор Плюс» є іпотекодержателем нерухомого майна іпотекодавця. 27.06.2017 року при зверненні до нотаріуса, представнику позивача стало відомо, що на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки постановою Відділу державної виконавчої служби Радивилівського районного управління юстиції від 12.07.2013 року накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження. Проте, позивач, як обтяжувач з вищим пріоритетом, володіє переважним та першочерговим правом на отримання задоволення своїх вимог щодо нерухомого майна. Існування арешту майна, що накладено на предмет іпотеки, унеможливлює реалізацію позивачем свого права як іпотекодержателя звернути на нього стягнення шляхом набуття права власності. Ухвалою суду від 20 березня 2019 року позову заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями року справу передано для розгляду судді Радивилівського районного суду Троцюк В.О. Ухвалою від 09 березня 2021 року справа прийнята до свого провадження, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Представником відповідача [PERSON] адвокатом Бернацьким П.В. подано письмові пояснення щодо позовних вимог, відповідно до яких вважає вказаний позов безпідставний. Вказує, що позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що накладення арешту на майно, що є предметом іпотеки, порушує його права, як особи (правонаступника) яка претендує на власність нерухомого майна шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Однак, між сторонами не має спору про право власності (користування) на майно, на яке накладено арешт і таке право позивача ніким не оспорюється, тому вказана заява повинна розглядатись в порядку, передбаченого розділу VІІ ЦПК України, діючої на час звернення до суду. Ухвалою суду від 06 грудня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду В судове засідання сторони не з`явилися. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явились, заяв та клопотань до суду не надходило. Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про час дату та місце проведення судового засідання, повторно не з`явився в судове засідання, зяяв та клопотань до суду не надходило. Від представника третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника. Враховуючи положення ч. 2 ст. 247ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд під час вирішення спору виходить з наступного. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд встановив, що 05 грудня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1701/120788-091, за умовами якого банк надавав [PERSON] кредит в іноземній валюті в сумі 55000,00 дол. США на строк до 04 грудня 2017 року зі сплатою 11,9% річних за користування кредитом. (а.с.6-9) Також вказаним договором передбачено, що забезпечення виконання зобов`язання по погашенню заборгованості за кредитом та інших зобов`язань щодо сплати відсотків за користування кредитом, пені. відшкодування збитків в зв`язку з порушенням позивальником зобов`язань виступає іпотека домоволодіння за адресою [ADDRESS] , що належить [PERSON] . 05 грудня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір №1701/1207/88-091-Z-1 за умовами якого, на забезпечення виконання [PERSON] умов кредитного договору №1701/120788-091 укладеного 05.12.2007 року з АКБ «ТАС-Комерцбанк», [PERSON] передає в іпотеку належне йому на праві приватної власності майно домоволодіння, а саме житловий будинок (цегла), літня кухня-сарай (цегла), колонка (металеві труби), що знаходиться за адресою [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,2498 га, кадастровий номер 56\~258\~816 00 03\~002 0031, що розташована за адресою [ADDRESS] . (а.с.10-13) При укладенні іпотечного договору, 05.12.2007 року приватним нотаріусом Радивилівського районного нотаріального округу Гордійчук В.І., на підставі\~ст.73 Закону України «Про нотаріат»\~та у зв`язку з посвідченням даного Іпотечного договору була накладена заборона відчуження зазначеного в договорі майна, та належить [PERSON] до припинення іпотечного договору (а.с.13). 28.11.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», як правонаступника АКБ «ТАС-Комерцбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу №15, відповідно до якого усі права вимоги ПАТ «Сведбанк» до [PERSON] за кредитним договором №1701/120788-091 від 05 грудня 2007 року з усіма додатковими до нього угодами були відступлені Товариству з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс». Також Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», як правонаступника АКБ «ТАС-Комерцбанк» були відступлені та перейшли до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» права за іпотечними договорами, в тому числі за іпотечним договором №1701/1207/88-091-Z-1 від 05.12.2007 року, відповідно до укладеного 28.11.2012 договору про відступлення прав за іпотечними договорами та додатку до нього. (а.с.22-23, 24) Відповідно до частини першої\~статті 4 ЦПК України, частини першої\~статті 16 Цивільного кодексу України\~(далі\~ЦК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно зі\~статтею 16 ЦК України\~звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту. При цьому спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду. Судом встановлено, що іпотекодержателем даного нерухомого майна виступає позивач - ТОВ «ФК «Вектор Плюс», відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 27.06.2017 року (а.с.27). Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні та користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому\~Законом України «Про іпотеку»(абзац третій\~статті 1 цього Закону). Обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно (частина перша\~статті 4 Закону України «Про іпотеку»\~у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки). В разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (частина шоста та сьома\~статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Однією з підстав для відмови у державній реєстрації прав є наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно (пункт 6 частини першої\~статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). 03 липня 2018 року Верховна Рада України прийняла\~Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» № 2478-VІІ. Згідно з пунктом 10 розділу І цього Закону\~частину четверту статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~парламент доповнив пунктом 7 про те, що відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі «державної реєстрації права власності на нерухоме майно іпотекодержателем - фінансовою установою в порядку, передбаченому\~статтями 33-38 Закону України «Про іпотеку». Наявність зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки обтяжень, інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем». Іпотекодержатель, зокрема і новий кредитор, який набув прав іпотекодержателя від банку чи іншої фінансової установи, може безперешкодно реалізувати право на задоволення своїх вимог до боржника переважно перед іншими його кредиторами, зокрема, шляхом реєстрації права власності за ним на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому\~статтею 37 Закону України «Про іпотеку». За змістом зазначеного припису пункту 7 частини четвертої\~статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~обтяження предмета іпотеки, зареєстровані після державної реєстрації іпотеки за банком або іншою фінансовою установою, не є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержателем та для державної реєстрації за ним (зокрема і за новим кредитором, який набув прав іпотекодержателя від банку чи іншої фінансової установи) права власності на цей об`єкт. Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування»\~застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої\~статті 36 Закону України «Про іпотеку», що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього\~Закону (пункт 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення»\~Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування»). Згідно з пунктом 1 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення»\~Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через три місяці з дня набрання чинності цим Законом. Він був опублікований 03 листопада 2018 року, набрав чинності 04 листопада 2018 року та був введений у дію 04 лютого 2019 року. Іпотека за договором іпотеки була зареєстрована за АКБ «ТАС-Комерцбанк» 05.12.2007 року. В той же день, тобто 05.12.2007 року було накладено заборону відчуження. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 27.06.2017 року, встановлено, що на іпотечне майно накладено арешт, та внесено відповідні записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме: №38009764 від 12.07.2013 постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесена начальником відділу державної виконавчої служби Радивилівського районного управління юстиції. Вказаною постановою накладено арешт на домоволодіння та земельну ділянку, що знаходяться за адресою [ADDRESS] . (а.с. 25-27). На запит суду щодо надання для огляду в судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження №38009764 начальник Радивилівського відділу державної виконавчої служби у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Орищина І. повідомила, що виконавче провадження №38009764 знищене, в зв`язку із закінченням терміну зберігання. З наданої суду виписці із ВП спецрозділу Автоматизованої системи виконавчого провадження вбачається, що виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого листа №2-437/2011 від 12.07.2013 року, виданого Радивилівським районним судом Рівненської області про звернення стягнення на предмет іпотеки - домоволодіння та земельної ділянки, що знаходяться за адресою [ADDRESS] власником яких є [PERSON] . Виконавчий лист було повернуто стягувану ПАТ «Сведбанк» на підставі п.9 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (встановлено законну заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника). (а.с.82-83) Той факт, що іпотека зареєстрована саме за позивачем на підставі договорів відступлення права вимоги не змінює факту виникнення у банку права іпотеки на квартиру 05.12.2007 року. Отже, за змістом пункту 7 частини четвертої\~статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їхобтяжень»\~станом на день звернення до суду ТОВ «ФК «Вектор Плюс», яке набуло від банку права іпотекодержателя щодо іпотеки, зареєстрованої за банком ще 05.12.2007 року, наявність обтяження речових прав на квартиру, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, не може бути підставою для відмови позивачу у державній реєстрації права власності на квартиру у порядку, встановленому\~статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Така підстава для відмови існувала до моменту введення в дію 04\~лютого 2019 року Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 755/5072/17, постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12 грудня 2019 року у справі № 923/880/18 (пункти 4.44-4.45)). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 8 червня 2021 року (справа № 346/1305/19, провадження № 14-181цс20) зауважує, що іпотекодержатель, зокрема і новий кредитор, який набув прав іпотекодержателя від банку чи іншої фінансової установи, може безперешкодно реалізувати право на задоволення своїх вимог до боржника переважно перед іншими його кредиторами,\~зокрема,\~шляхом реєстрації права власності за ним на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому\~статтею 37 Закону України «Про іпотеку». За змістом зазначеного припису пункту 7 частини четвертої\~статті 24 Закону № 1952-IV\~обтяження предмета іпотеки, зареєстровані після державної реєстрації іпотеки за банком або іншою фінансовою установою, не є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержателем та для державної реєстрації за ним (зокрема і за новим кредитором, який набув прав іпотекодержателя від банку чи іншої фінансової установи) права власності на цей об`єкт. З огляду на викладене ТОВ «ФК «Вектор Плюс» не доведено порушення його права іпотекодержателя щодо реєстрації права власності на домоволодіння та земельну ділянку через накладення на них арешту, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Накладення арешту на заставлене майно не позбавляє кредитора права задовольнити його вимоги в майбутньому і не скасовує для нього правил пріоритетності, передбачених\~Законом України «Про іпотеку» (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 листопада 2020 року у справі № 761/31581/19, постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 листопада 2019 року у справі № 331/3944/18). Наявність арешту, накладеного на предмет іпотеки, не порушує пріоритетного права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 березня 2021 року у справі № 2-6875/10, постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року у справі № 686/1953/13-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 8 червня 2021 року у справі № 346/1305/19, постанова Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 2-5285/10). В той же час, позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що має намір скористатися правами кредитора та іпотекодержателя та звернути стягнення на предмет іпотеки, проте ним не доведено факту неможливості звернути стягнення на предмет іпотеки через наявний арешт. З огляду на викладене суд вважає, що позивачем не доведено порушення права іпотекодержателя щодо реєстрації права власності на домоволодіння та земельну ділянку чи продажу предмету іпотеки через накладення на них арешту державним виконавцем, а тому позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі відмови в позові - на позивача. Таким чином судовий збір не підлягає стягненню з відповідачів.

Outcome: dismissed