Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-01 00:00:00

АТ «Альфа-Банк» 04.01.2022 року звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] на користь банку 3% річних від простроченої суми боргу за договором кредиту, стверджуючи, що відповідач не виконує рішення суду від 20.06.2017 року про стягнення заборгованості за кредитним договором №665/ФОЗ.10/42 від 13.03.2008 року. Ухвалою суду від 21.01.2022 року позов прийнято до провадження і справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін про дату, час і місце розгляду справи. Сторони сповіщались судом неодноразово про дату, час і місце розгляду справи (відповідач сповіщався за останнім відомим місцем реєстрації). Заяв, клопотань, пояснень за позовом до суду сторони не надали. Дослідивши надані до позову докази і наведені доводи, суд дійшов висновку, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. Суд вивчив матеріали справи і встановив наступне: 13 березня 2008 року АКБ СР «Укрсоцбанк» і [PERSON] уклали кредитний договір №665-Ф03.10/42, за умовами якого Банк надав, а позичальник отримав кредит в сумі 188198 дол.США на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання - зі сплатою 13% річних та комісій в розмірі та порядку, визначеному договором, на строк до 12 березня 2018 року. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 13.03.2008 року АКБ СР «Укрсоцбанк» і [PERSON] уклали іпотечний договір, за умовами якого іпотекодавець передала в іпотеку Банку земельну ділянку площею 0,0430 га [ADDRESS] , що належала на праві власності [PERSON] . Рішенням Київського райсуду м. Одеси від 20.06.2017 року, ухваленим по справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступник АКБ СР «Укрсоцбанк») встановлено, що позичальник свої зобов`язання за договором кредиту не виконувала належним чином, внаслідок чого станом на 12.02.2016 року заборгованість [PERSON] за договором кредиту складала 13783978,57 грн. (що на той час дорівнювало 528452,46 дол.США), з яких 4788996,92 (або 183601,36 дол.США) борг за кредитом, 4683095 грн. (або 179541,28 дол. США) заборгованість за відсоткам, 2542292,23 грн. (або 97466,82 дол.США) пеня за несвоєчасне повернення кредитних коштів, 1769594,2 грн. (або 67843 дол.США) пеня за несвоєчасну сплату відсотків. Зазначеним судовим рішенням позов Банку до [PERSON] задоволено і в рахунок погашення боргу за кредитним договором №665-Ф03.10/42 звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 13 березня 2008 року - на земельну ділянку площею 0,0430 га [ADDRESS] , що належала на праві власності [PERSON] . Рішення суду набрало законної сили. АТ «Альфа Банк» є правонаступником АТ «Укрсоцбанк» внаслідок реорганізації з 15.10.2019 року. Банк доводить, що [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 11.11.2021 року має заборгованість за ставкою 3% на кредитну заборгованість в сумі 1240558,07 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на положення ст.625ЦК України і розраховує заборгованість за період з 11.11.2018 року по 11.11.2021 року. Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином-ст.599 ЦК України. Відповідно до ч.1,2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01.10.2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06. 2019 року у справі № 916/190/18. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три відсотки річних від простроченої суми. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином не виконувала своїх зобов`язань за кредитним договором, відповідно до якого їй було надано кредит строком до 12.03.2018 року. У зв`язку із цим банк звернувся до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за кредитом. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20.06.2017 року про звернення стягнення на предмет іпотеки підтверджено наявність грошового зобов`язання відповідача перед банком та його порушення. Таким чином, з ухваленням судом у 2017 році рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання ним грошового зобов`язання. Разом з тим, суд не отримав належних доказів щодо виконання рішення Київського райсуду м. Одеси від 20.06.2017 року, яким в рахунок погашення боргу за кредитним договором №665-Ф03.10/42 звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 13 березня 2008 року - на земельну ділянку площею 0,0430 га [ADDRESS] , що належала на праві власності [PERSON] шляхом реалізації предмету іпотеки з прилюдних торгів. Відсутні докази того, що позивач звертався в установленому законом порядку до виконавчої служби про примусове виконання судового рішення. За таких обставин, суд вважає позов Банку не доведеним, тому таким, що не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed