Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Київської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування, мотивуючи свої вимоги тим, що 28.10.2016 року [PERSON] складений заповіт, яким вона заповідала все майно своїй дочці позивачці [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. 14.02.2020 року позивачка звернулась до П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. До складу спадкового майна входить Ѕ частина квартири [ADDRESS] . Постановою державного виконавця від 22.09.2020 року у видачу свідоцтва про право на спадщину позивачці відмовлено через відсутність у неї оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру. На підставі викладеного позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . У судове засідання позивачка та її представник не з"явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у своїй заяві представник позивача просить розглядати справу в його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності позивача та його представника. Представник відповідача - Київської міської ради - у судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача, за наявних у справі матеріалів. Представник третьої особи у судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своєму листі просить розгляд справи проводити в його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника третьої особи, за наявних у справі матеріалів. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 28.10.2016 року [PERSON] складений заповіт, яким вона заповідала все майно своїй дочці позивачці [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть. 14.02.2020 року позивачка [PERSON] звернулась до П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим було відкрито спадкову справу. До складу спадкового майна входить Ѕ частина квартири [ADDRESS] , що належала померлій [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності. Постановою державного виконавця від 22.09.2020 року у видачу свідоцтва про право на спадщину позивачці відмовлено через відсутність у неї оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ст.. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, як це передбачено ч. 1 ст. 1268 ЦК України. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] спадкоємцем за заповітом є її дочка [PERSON] . Право власності померлої [PERSON] на 1\\2 частину квартири [ADDRESS] підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 29.11.1996 року; витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 12.12.2012 року та копією технічного паспорту на квартиру від 22.11.2012 року. Враховуючи викладене вище, вимоги діючого законодавства, встановлені у справі обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved