Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

У травні 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до ТОВ «Сігнет-Центр» про витребування та повернення земельної ділянки, мотивуючи його тим, що вона є власником земельної ділянки площею 2.7830 га, яка розташована на території Карабчиївської сільської ради Ружинського району Житомирської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1825283800:02:000:0293, що стверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 006679. В квітні 2021 року, отримавши Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вона дізналась , що на належну їй земельну ділянку зареєстровано речове право -право оренди, строк дії якого до 11.11.2026 року. Суб`єктом вказаного речового права зазначено орендаря - Товариство з обмеженою відповідальністю «Сігнет-Центр», а підставою внесення запису про державну реєстрацію права - договір оренди землі б/н від 11.11.2013 р., додатковий договір про внесення змін та доповнень до договору оренди землі б/н від 05.10.2015 р. та додатковий договір про внесення змін та доповнень до договору оренди від 25.01.2016 р. Вказаний Договір оренди від 11.11.2013 р., а також додаткові договори від 05.10.2015 р. та від 15.01.2016 р. з ТОВ «Сігнет-Центр» позивачка не підписувала. На підставі вказаного, враховуючи правову позицію Верховного Суду, яка викладена в постанові від 19.08.2020 р. у справі № 385/344/16-ц, а також те, що відповідач добровільно не повертає їй земельну ділянку, вона вимушена звертатись до суду з позовом про повернення земельної ділянки. В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують з вказаних в позовній заяві підстав. Представник відповідача ТОВ «Сігнет-Центр» в судове засідання, не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час, місце розгляду справи, його неявка в судове засідання визнана судом з неповажної причини. 08.06.2021 року надав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що 11.11.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сігнет-Центр» та [PERSON] було укладено договір оренди землі та додатковий договір про внесення змін та доповнень до договору оренди землі від 11.11.2013 року від 05.10.2015 року та додатковий договір про внесення змін та доповнень до договору оренди землі від 11.11.2013 року від 25.01.2016 року на земельну ділянку кадастровий номер 1825283800:02:000:0293 площею 2.7830 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Карабчиївської сільської ради, Ружинського району, Житомирської області. Договір оренди землі та додаткові угоди про внесення змін та доповнень до нього були зареєстровані реєстраційною службою Ружинського районного управління юстиції Житомирської області. Позивач в своїй позовній заяві стверджує, що в квітні 2021 року їй стало відомо, про існування договору оренди та додаткових угод до нього, що не відповідає дійсності, адже [PERSON] 11.11.2013 р. надавала ТОВ «Сігнет-Центр» всі необхідні для укладення договору оренди документи: копію державного акта на земельну ділянку, паспортні дані, ідентифікаційний код, без чого неможливо укласти договір оренди. Оспорюваний договір оренди землі та додаткові угоди до нього містять всі істотні умови передбачені Законом України «Про оренду землі», сумлінно виконуються відповідачем, будь які претензії від позивача на протязі дії договору та додаткової угоди не надходили, що свідчить про те, що договір оренди оренди землі від 11.11.2013 р. та додаткові договори про внесення змін та доповнень до договору оренди землі від 11.11.2013 р. від 05.10.2015 р. та додатковий договір про внесення змін та доповнень до договору оренди землі від 11.11.2013 р. від 25.01.2016 р. укладені в належній формі. А тому, просить суд у задоволенні позову [PERSON] до ТОВ «Сігнет-Центр» про повернення земельної ділянки, відмовити повністю. Суд, дослідивши докази наявні в матеріалах справи, встановив наступне. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За правилами ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки площею 2.7830 га, яка розташована на території Карабчиївської сільської ради Ружинського району Житомирської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1825283800:02:000:0293, що стверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 006679, виданим 31.10.2003 року Ружинською районною державною адміністрацією (а.с.7). 11.11.2013 р. між позивачем та ТОВ «Сігнет-Центр», було укладено договір оренди землі, згідно якого позивач передав вказаному господарству в оренду, тобто в строкове платне користування, належну їй земельну ділянку строком на 5 років. Право оренди на підставі вказаного договору оренди було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права. Суб`єктом вказаного речового права зазначено орендаря - Товариство з обмеженою відповідальністю «Сігнет-Центр», а підставою внесення запису про державну реєстрацію права - договір оренди землі б/н від 11.11.2013 р., додатковий договір про внесення змін та доповнень до договору оренди землі б/н від 05.10.2015 р. та додатковий договір про внесення змін та доповнень до договору оренди від 25.01.2016 р. (а.с.8-13). Статтею 31 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено. Статтею 33 вказаного Закону передбачено, що після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніш як за один місяць до закінчення строку дії договору оренди землі. Як вбачається з пояснень позивачки викладених нею в позовній заяві вказаний Договір оренди від 11.11.2013 р., а також додаткові договори від 05.10.2015 р. та від 25.01.2016 р. з ТОВ «Сігнет-Центр» позивачка не підписувала, а відповідач добровільно не повертає їй земельну ділянку. Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи за №СЕ-19/106-21/13069-ПЧ від 25.03.2022 року яка проведена в рамках цивільної справи №291/659/21: -досліджуваний підпис від імені [PERSON] у графі «ОРЕНДОДАВЕЦЬ» розділу «Реквізити сторін» на четвертій сторінці договору оренди землі від 11.11.2013, який укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сігнет-Центр», виконаний не [PERSON] , а іншою особою. -підпис від імені [PERSON] у графі «ОРЕНДОДАВЕЦЬ» додаткового договору від 05.10.2015 про внесення змін та доповнень до договору оренди землі від 11.11.2013, який укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сігнет-Центр», виконаний не [PERSON] , а іншою особою; -підпис від імені [PERSON] у графі «ОРЕНДОДАВЕЦЬ» додаткового договору від 25.01.2016 про внесення змін та доповнень до договору оренди землі від 11.11.2013, який укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сігнет-Центр», виконаний не [PERSON] , а іншою особою (а.с.133-143). В суду, відсутні будь-які підстави вважати висновок судово-почеркознавчої експертизи, яка проведена по даному цивільному провадженні за клопотанням позивача, неналежним доказом, так як експерт був попереджений про кримінальну відповідальність. Згідно із ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). У ст.203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно із ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому утілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами». Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч.1 ст.14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається в письмовій формі. Як встановлено в судовому засіданні, позивачка Договір оренди від 11.11.2013 р., а також додаткові договори від 05.10.2015 р. та від 25.01.2016 р. з ТОВ «Сігнет-Центр» не підписувала, відповідно, істотні умови цього договору не погоджувала, тому у неї було відсутнє волевиявлення на укладення Договору та Додаткові договори. Разом з цим, у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує ч.ч.2, 3 ст.215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є не вчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення». Згідно ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. На підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що, спірні Договір оренди землі та додаткові договори до договору оренди землі від 11.11.2013 р. є неукладеними, тому суд для усунення перешкод у користуванні належним позивачці майном, задовольняє її позовні вимоги шляхом витребування та повернення земельної ділянки. Негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96). З відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі.

Outcome: approved