Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-01 00:00:00

Стислий виклад обставин справи та обгрунтування позовних вимог Позивач Орган опіки та піклування Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивач обґрунтуває тим, що сім`я [PERSON] перебувала на обліку у Рокитнянському центрі соціальних служб з 08 жовтня 2020 року як така, що опинилася у складних життєвих обставинах. [PERSON] надавалася матеріальна допомога, продуктові набори. Соціальні працівники сприяли її працевлаштуванню, але через зловживання алкогольними напоями жінку звільняли. Матері малолітніх дітей пропонували отримати послуги психолога Центру, але вона на жодну призначену зустріч не з`явилася, рекомендації соціальних працівників не виконувала. Розпорядженням голови Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області від 24 грудня 2020 року № 307 дітей було тимчасово влаштовано до комунального закладу Рокитнянської селищної ради Київської області «Рокитнянський дитячий будинок «Чебурашка» за заявою матері, у зв' язку з важким матеріальним становищем, відсутністю постійної роботи та житла. [PERSON] зобов`язалася відвідувати дітей у закладі, влаштуватися на роботу, не вживати алкогольні напої та створити належні умови для повернення їх у сім`ю. За час перебування дітей у закладі мати відвідала дітей у лютому 2021 року. За таких обставин позивач переконаний, що свідоме і тривале нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками щодо дітей є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Крім того позивач просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття. Відповідачка [PERSON] жодних пояснень та заперечень стосовно позовних вимог не надала. Третя особа - Центр соціальних служб Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Позовна заява разом з доданими до неї документами надійшла до Рокитнянського районного суду Київської області 15 листопада 2021 року. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 грудня 2021 року справа передана для розгляду судді Чорненькій О.І. На виконання вимог частини 6 статті 187 ЦПК України, 10 лютого 2022 року судом подано запит до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача. Інформація про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача надійшла на адресу суду 15 лютого 2022 року, де вказано, що дані про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані щодо [PERSON] у розпорядженні ради відстуні, а інше місце реєстрації його невідоме. Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 17 березня 2022 року справу прийнято до свого провадження, відкрито провадження у справі та ухвалено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 11 годину 30 хвилин 28 березня 2022 року. Зазначену ухвалу разом з позовною заявою та додатками до неї, рекомендованим листом відправлено відповідачці та третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору за місцем реєстрації. Однак поштове відправлення надіслане відповідачці було повернено 07 квітня 2022 року з відміткою, що адресат відсутній за вказаною адресою. Крім того, відповідачку було викликано шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному сайті судової влади. Таке оголошення було розміщені 30 березня 2022 року. Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 11 квітня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду на 13 годину 00 хвилин 30 травня 2022 року. Позивач Орган опіки та піклування Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області у судове засідання свого представника не направив. Однак, через канцелярію суду, надіслано заяву якою позовні вимоги підтримує, просить проводити судове засідання без участі представника та не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання, в черговий раз, не прибула, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позов не надала та свою позицію щодо заявленого до неї позову у будь який інший спосіб не висловила. Третя особа Центр соціальних служб Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області у судове засідання свого представника не направив. Однак, через канцелярію суду, надіслано заяву якою позовні вимоги підтримує, просить проводити судове засідання без її участі та не заперечує щодо заочного розгляду справи. За таких обставин суд розглядає справу за наявними письмовими матеріалами. Відповідно до вимог статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи позицію позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, прийнявши всі заходи по виклику відповідачів, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статтей 223, 280 ЦПК України. Відповідно до положень частини 2 статті 247 ЦПК України, розгляд справи проводиться без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. З матеріалів справи судом встановлено, що сім`я [PERSON] перебувала на обліку у Рокитнянському центрі соціальних служб з 08 жовтня 2020 року як така, що опинилася у складних життєвих обставинах. [PERSON] надавалася матеріальна допомога, продуктові набори. Соціальні працівники сприяли її працевлаштуванню, але через зловживання алкогольними напоями жінку звільняли. [PERSON] пропонували отримати послуги психолога Центру, але вона на жодну призначену зустріч не з`явилася, рекомендації соціальних працівників не виконувала. Розпорядженням голови Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області від 24 грудня 2020 року № 307 дітей було тимчасово влаштовано до комунального закладу Рокитнянської селищної ради Київської області «Рокитнянський дитячий будинок «Чебурашка» за заявою матері, у зв' язку з важким матеріальним становищем, відсутністю постійної роботи та житла. [PERSON] зобов`язалася відвідувати дітей у закладі, влаштуватися на роботу, не вживати алкогольні напої та створити належні умови для повернення їх у сім`ю. За час перебування дітей у закладі [PERSON] відвідала їх у лютому 2021 року. Відповідачка офіційно попереджалася про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків, і притягувалася до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 175 та частиною 1 статті 178 КУпАП. В зв`язку з тим, що мати ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не спілкується з дітьми, не звернулася із заявою про повернення їх у сім`ю, орган опіки та піклування Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області вважає за необхідне звернутися до суду з метою захисту прав малолітніх [PERSON] та [PERSON] , та надання їм статусу дітей, позбавлених батьківського піклування. Рішенням Рокитнянської селищної ради Київської області від 26 жовтня 2021 року № 354, затверджено висновок органу опіки та піклування Рокитнянської селищної ради Київської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, суд зазначає наступне. Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. Частиною 1 статті 19 СК України передбачено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Згідно з частиною 2 статті 19 СК України, рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. Частиною 5 статті 19 СК України передбачено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У зазначеній справі суд погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його малолітнього сина, оскільки він є виваженим, грунтується на фактичних даних та захищає інтереси дитини. При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька (або матері) як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19). Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача. Згідно з ч.2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. В силу вимог ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, хоча має всі можливості брати матеріальну участь в їх утриманні, так як за віком та станом здоров`я є працездатна, тобто має можливість брати участь в утриманні своїх дітей. Суду не було представлено жодних доказів стосовно того, що відповідачка за своїм станом здоров`я чи матеріальним становищем не може виконувати своїх обов`язків по утриманню малолітніх дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з ким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У силу положень статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Висновки суду Вирішуючи даний спір, належно і повно дослідивши та оцінивши представлені сторонами докази, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] щодо [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Так, відповідачка [PERSON] у судові засідання не з`являлася, жодних пояснень та заперечень стосовно позовних вимог не надала. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно своїх дітей [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується наявними матеріалами цивільної справи та встановленими обставинами. Будь-яких доказів щодо безпідставності позовних вимог та доказів своєї участі у вихованні дитини відповідачка суду не надала. Оскільки факт ухилення відповідачки [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи, суд вважає, що є підстави для позбавлення її батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , згідно відповідних положень ст.164 Сімейного Кодексу України. Згідно з ч.2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, враховуючи те, що відповідачка є працездатною, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання двох дітей у розмірі 1/3 усіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткого мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 листопада 2021 року і до досягнення старшою дитиною повноліття, підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. На підставі наведеного,

Outcome: approved