Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-17 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовної заяви [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] , актовий запис № 1422, свідоцтво про смерть [NUMBER] . За життя, [PERSON] належав житловий будинок з господарчими побудовами за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі продажу від 22 січня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Колесниковою Н.Л. за реєстровим номером № 274, який зареєстровано КП ДОР « Криворізьке БТІ», що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.01.2007 року за номером 13344602, в момент укладення договору, нотаріус перевіряла наявність або відсутність арештів або будь яких заборон, що підтверджується відповідним записом в договорі, жодним перешкод для укладання договору в день його посвідчення не було, потім чоловік зареєстрував право власності в БТІ та мав на руках всі документи на будинок. В даному будинку були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , яка на момент смерті чоловіка була зареєстрована з ним за однією адресою: [ADDRESS] , дана обставина підтверджується копією довідки № 4288 від 28.09.2020 року. Після смерті чоловіка у встановлений законом строк та порядок позивач звернулася до державного нотаріуса Третьої Криворізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, що підтверджується копією витягу зі спадкового реєстру, який долучається до позовної заяви. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] , які звернулися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини немає, заповіт не посвідчувався, свідоцтва про право на спадщину не оформлювалися, дана обставина буде підтверджена матеріалами спадкової справи, яка заведена після смерті [PERSON] , клопотання про витребування копії спадкової справи, долучається до позовної заяви. Після спливу встановленого законом строку, позивач звернулася задля оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом, але отримала постанову про відмову у вчинення нотаріальної дії від 07 липня 2021, тому що, при підготовці до видачі свідоцтва про права на спадщину за законом було виявлено відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, запис про арешт нерухомого майна щодо житлового будинку з господарчими побудовами, за адресою: [ADDRESS] - на ім? я його попереднього власника [PERSON] ( номер запису № 43982238 ( спеціальний розділ) від 24 січня 2007 року на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № АЕ 908030 від 19 січня 2007 року ДВС в Жовтневому районі міста Кривого рогу. Постанова про арешт майна та оголошення заборони його відчуження була надіслана на адресу нотаріальної контори ДВС в Жовтневому районі м. Кривого Рогу 18 січня 2007 року та надійшла за призначенням 24 січня 2007 року за вх. № 62\\2-41 та в цей же день арешт нерухомого майна був зареєстрований Третьою Криворізькою державною нотаріальною конторою в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, номер витягу № 10988799 від 24 січня 2007 року, реєстраційний номер 4398238 Оскільки, арешт накладено стосовно колишнього власника будинку, у якого ми з чоловіком купили будинок, вважає, що відповідач своїми діями грубо порушує її конституційне право власності на нерухомість, придбану мною у повній відповідності до приписів чинного законодавства України. Враховуючи той факт, що на сьогоднішній день позивач є законним спадкоємцем будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а існуванням такого арешту порушуються його права як єдиного спадкоємця вказаного будинку, позивач звертається до суду з даним позовом. Аргументи учасників справи Представник позивача у судове засідання не з`явився,\~ надав суду заяву, у якій просив розглядати справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив їх задовольнити та у разі неявки відповідача постановити у справі заочне рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв про розгляд справи у його відсутності, відкладення розгляду справи не надходило. Від третьої особи Покровського відділу Державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) пояснень та заяв по відкладення слухання справи не надходило. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників провадження, які належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 1\~ ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Зі згоди позивача суд ухвалює\~ рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ ст. 224 ЦПК України. Фактичні обставини справи, встановлені судами Судом встановлено,\~що дійсно,22 січня 2007 року укладено договір купівлі-продажу на житловий будинок з господарськими побудовами за адресою [ADDRESS] , посвідченого приватним нотаріусом Колесниковою Н.Л. за реєстровим номером № 274, який (а.с.10). Вказаний договір купівлі-продажу зареєстровано КП ДОР « Криворізьке БТІ», що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.01.2007 року за номером 13344602 (а.с.11). Копією реєстраційного посвідчення КП ДОР « Криворізьке БТІ» від 25 січня 2007 року року підтверджується, що житловий будинок\~з господарськими\~побудовами за\~адресою [ADDRESS] , зареєстрований за [PERSON] на праві приватної власності. [PERSON] помер23 [INFO] , що підтверджується, свідоцтвом про смерть [NUMBER] виданий Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по інгулецькому та Металургійному районах у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 1422 (а.с.8). Копією довідки № 4288 від 28.09.2020 року, встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , яка на момент смерті чоловіка була зареєстрована з ним за однією адресою: [ADDRESS] (а.с.19). Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №4398238 від 24 січня 2007 року підтверджується, що на вказане житлове приміщення накладено арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АЕ 908030, 19.01.2007, ДВС в Жовтневому районі м. Кривого Рогу, зареєстровано в реєстрі заборон №2. Відомості про заборону відчуження нерухомого майна внесено 24 січня 2007 року о 17:31 годині реєстратором Третьої криворізької державної нотаріальної контори (а.с.17 зворот). Довідкою Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 12 липня 2021 року №17-346 підтверджується, що станом на 12 липня 2021 року у відділі відсутні відкриті виконавчі провадження, боржником по яких є [PERSON] (а.с.20). З постанови про відмову у вчинення нотаріальної дії від 07 липня 2021 року державного нотаріуса Третьої криворізької державної нотаріальної контори О.О. Ситніка, встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, містить про арешт нерухомого майна щодо житлового будинку з господарчими побудовами, за адресою: [ADDRESS] - на ім? я його попереднього власника [PERSON] ( номер запису № 43982238 ( спеціальний розділ) від 24 січня 2007 року на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № АЕ 908030 від 19 січня 2007 року ДВС в Жовтневому районі міста Кривого рогу (а.с.21). Даною постановою відмовлено [PERSON] у\~видачі свідоцтва\~про право\~на спадщину\~за законом житлового будинку з господарчими побудовами, за адресою: [ADDRESS] ,яка залишилась після смерті чоловіка [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] (а.с.21). Зі спадкової справи №97/2021, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , інші спадкоємці із заявою про прийняття спадщини не звертались, заповіт не посвідчувався, свідоцтва про право на спадщину не оформлювалися (а.с.49-66). Згідно відповіді Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на виконання ухвали про витребування доказів , згідно даних АСВП та ЄДРВП неможливо надати копії матеріалів виконавчого провадження стосовно [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , в межах якого було видано постанову АЕ908030 від 19.01.2007 р. про арешт майна, оскільки термін зберігання таких проваджень становить три роки (а.с. 68, 77). Мотивувальна частина Позиція суду та застосовані норми права Статтею 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 1 Протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою\~Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (даліКонвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Зазначені принципи сформульовано і в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4\~ст. 41 Конституції України\~ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Тобто, право приватної власності [PERSON] є непорушним. Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини - стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «[PERSON] проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року). Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року). Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «[PERSON] та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98). Відповідно до положення\~ст. 47 Конституції України\~держава створює умови, за яких громадянин матиме змогу придбати житло у власність. Стаття 41 Конституції України\~наголошує, що кожен\~має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 30 ЦПК України\~передбачено, що позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Статтями316-320,321,328 ЦК України\~передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава - не втручається у здійснення власником права власності. Право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із Закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статями 386-393 ЦК України\~передбачено, що держава забезпечує рівний захист усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч. 4ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього\~Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Згідно із ч.2 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. При надходженні заяви боржника у випадках виявлення арештів, державний виконавець перевіряє підстави завершення, наявність інших виконавчих проваджень, та у разі виконання боржником покладених на нього зобов`язань рішенням суду, державним виконавцем готується постанова про зняття арешту з майна ( у разі її відсутності в матеріалах виконавчого провадження), завіряється підписом та гербовою печаткою, що є підставою для зняття арешту та внесення відповідних записів до Державних реєстрів. Як встановлено з довідки Покровського відділу Державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) неможливо надати копії матеріалів виконавчого провадження стосовно боржника [PERSON] в межах якого було винесено постанову про арешт майна та заборони на його відчуження, оскільки термін зберігання завершених виконавчих проваджень становить 3 роки. У разі, якщо арешт накладений по виконавчому провадженню, яке знищено, відповідно до пункту 9.9 порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 25.12.2008 №2274/5, строк зберігання завершених виконавчих проваджень становить три роки, державним виконавцем на заяву боржника надається письмово роз`яснення (довідка) для звернення до суду. Згідно п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року « Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. За ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Згідно ст.657 ЦК України у редакції на момент укладення договору купівлі-продажу від 22 січня 2007 року:\~Договір єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Договір купівлі-продажу\~від 22.01.2007 року спірного арештованого майна відповідає вимогам чинного на момент його укладення законодавству та його державна реєстрація була здійснена нотаріусом, який його посвідчував, відповідно до Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №671 від 26.05.2004 року. Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації (Постанова Верховного Суду від 24.01.2020 року у справі №910/10987/18). Так, пункт 9 частини 1 ст.27\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що\~державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва,\~проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення\~права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Згідно зі ст. 2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є, перш за все, встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. Як встановлено з матеріалів справи , позивач звернулася для оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом, але отримала постанову про відмову у вчинення нотаріальної дії від 07 липня 2021, тому що, при підготовці до видачі свідоцтва про права на спадщину за законом було виявлено відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, запис про арешт нерухомого майна щодо житлового будинку з господарчими побудовами, за адресою: [ADDRESS] - на ім? я його попереднього власника [PERSON] ( номер запису № 43982238 ( спеціальний розділ) від 24 січня 2007 року на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № АЕ 908030 від 19 січня 2007 року ДВС в Жовтневому районі міста Кривого рогу. Постанова про арешт майна та оголошення заборони його відчуження була надіслана на адресу нотаріальної контори ДВС в Жовтневому районі м. Кривого Рогу 18 січня 2007 року та надійшла за призначенням 24 січня 2007 року за вх. № 62\\2-41 та в цей же день арешт нерухомого майна був зареєстрований Третьою Криворізькою державною нотаріальною конторою в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, номер витягу № 10988799 від 24 січня 2007 року, реєстраційний номер 4398238 Таким чином, договір було укладено 22 січня 2007 року, а запис про арешт було внесено 24 січня 2007 року, тобто вже після укладання договору. Саме через наявність обтяження у вигляді арешту, яке було накладено відносно попереднього власника [PERSON] нотаріус не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину на вказаний будинок. Арешт, накладений на майно позивача, порушує право її власності. Хоча спірний арешт був накладений на підставі ЗУ «Про виконавче провадження» та в межах повноважень відповідної ДВС, наразі позивачем доведено факт належності їй спірного майна на час прийняття відповідного рішення про накладення на нього арешту в межах виконавчого провадження на ім? я його попереднього власника [PERSON] , тому арешт, накладений на спірне майно, підлягає зняттю. При таких обставинах, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову та зняття арешту з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та виключення його з опису, тому що накладення арешту перешкоджає вільному розпорядженню майном позивачем, яка є його власником. Щодо судових витрат Відповідно до п.1 ч.2, ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: approved