Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-02 00:00:00

25.01.2022. адвокат Іщук І.М. в інтересах [PERSON] звернувся в суд з позовом до ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що [PERSON] працювала на ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» з 06.11.2020 по 30.06.2021. Вказує, що позивачу була нарахована, але не виплачена заробітна плата в розмірі 103 599,84 грн., в порушення вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України. Тому просив, стягнути з відповідача на користь позивача 103 599,84 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та 117 330,07 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.07.2021 по 19.01.2022 включно. 22.02.2022 до суду надійшов відзив ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів №2», відповідно до змісту якого представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Заперечення обгрунтовані тим, що розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивачем помилково розраховано з урахуванням відпрацьованих робочих днів у травні та червні 2021 року, однак розрахунок такої суми повинен здійснюватись відповідно до Порядку обчислення середньої заробіткої плати, затвердженої постановою Кабінету міністрів України №100 від 08.02.1995. Тому для розрахунку середньої заробітної плати за період затримки у розрахунку слід враховувати заробітну плату за квітень та травень 2021 року. Враховуючи різницю у заробітній платі за зазначені місяці та розбіжності у кількості робочих днів, середньоденна плата у позовній заяві позивачем визначена помилково та всупереч чинному законодавству. Окрім того, представником позивача невірно визначено кількість робочих днів для розрахунку середнього заробітку. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений судом про день і час слухання справи. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Як вбачається з матеріалів справи, то позивач [PERSON] перебувала на посаді заступника головного бухгалтера ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» у період з 06.11.2020 по 30.06.2021, що стверджується копією довідки №2 від 30.06.2021 (а.с.9). Згідно вищевказаної довідки також вбачається, що заборгованість по заробітній платі позивача становить 103 599,84 грн. Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України). При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок виплати заробітної плати і проведення повного розрахунку зі звільненим працівником - виплати всіх сум, що належать йому, а у разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Оскільки обов`язок своєчасної виплати заробітної плати і проведення повного розрахунку покладається саме на власника підприємства або уповноваженого ним органу, тому суд вважає, що саме роботодавець повинен доводити ту обставину, що заборгованість по заробітній платі у нього перед працівником відсутня. З копії довідки №3 від 30.06.2021 вбачається, що відповідач в порушення вимог ст. ст. 47, 116 КЗпП України у день звільнення [PERSON] , не виплатив останній всіх сум, що їй належать, а саме, нараховану заробітну плату у період з листопада 2020 року по червень 2021 року у розмірі 103 599,84 грн., які є невиплаченими і на даний час, а тому дані вимоги підлягають до задоволення. Крім того, судом встановлено, що 12.11.2021 Луцьким міськрайонним судом Волинської області [PERSON] видано судовий наказ у справі №161/20070/21 (провадження №2-н/161/1191/21) про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з боржника ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» у розмірі 103599, 84 грн., а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 73844, 10 грн. В подальшому, ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.12.2021 вищевказаний судовий наказ було скасовано. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України). При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок виплати заробітної плати і проведення повного розрахунку зі звільненим працівником - виплати всіх сум, що належать йому, а у разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Оскільки обов`язок своєчасної виплати заробітної плати і проведення повного розрахунку покладається саме на власника підприємства або уповноваженого ним органу, тому суд вважає, що саме роботодавець повинен доводити ту обставину, що заборгованість по заробітній платі у нього перед працівником відсутня. Як встановлено судом, відповідач в порушення вимог ст.ст. 47, 116 КЗпП України, у день звільнення позивача не виплатив останній всіх сум, що належать їй від підприємства, а саме нараховану заробітну плату, у зв`язку з чим вона звернулась до суду з заявою про видачу судового наказу. Із роз`яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при розгляду справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затриманням розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного для після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Таким чином? суд прийшов до висновку, що оскільки з вини відповідача позивачу не виплачено при звільнені всіх сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, останній вправі згідно ст. 117 КЗпП України вимагати стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 10.11.2018 року по 29.10.2019 року ( в межах позовних вимог). Відповідно до п. 21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої пов`язана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Позивачем було надано суду розрахунок, згідно якого сума середньоденного заробітку позивача становить 820,49 грн. (31 178,57 грн. / 38 робочих дні у травні та червні 2021 року). Однак розрахунок представника позивача в частині виведення суми середньоденного заробітку на середньомісячне число робочих днів у періоді з травня по червень 20221 року, а в подальшому розрахунок середнього заробітку за вказаний ним період з 01.07.2021 по 19.01.2022 шляхом множення середньомісячної заробітної плати позивача на кількість місяців у періоді є невірним. Так, період затримки розрахунку при звільненні позивача вказується представником позивача з 01.07.2021 (останній робочий день позивача 30.06.2022) по 19.01.2022 включно (дата звернення до суду з позовом), та становить 140 робочих днів. Отже, розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при звільненні становить 114 868,60 грн., з розрахунку: 140 робочих дні (з 01.07.2021 по 19.01.2022) х 820,49 грн. (середньоденна заробітна плата позивача на день звільнення). Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» на користь позивача слід стягнути 114 868,60 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.07.2021 по 19.01.2022 (в межах позовних вимог). Згідно положень ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч.1 .п.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 992,40 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. Одночасно з цим, у зв`язку із помилковою сплатою позивачем судового збору при зверненні з даним позовом, суд ухвалює повернути позивачу, сплачений нею судовий збір у розмірі 946,30 грн. згідно квитанції №3ХАТ-0869-5385-С1МК від 20 січня 2022 року, з державного бюджету в порядку, передбаченому ст.7 Закону України «Про судовий збір» Вирішення питання про стягнення з відповідача чи повернення з державного бюджету судового збору у розмірі 227 грн., сплаченого [PERSON] як заявником при зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості та середнього заробітку з ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» згідно квитанції №АХ80-ЕСК8-ЕА17-ЕА89 від 08.11.2021, не вирішується в межах даної справи.

Outcome: partial