Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-05 00:00:00

Представник Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» ( далі АТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідач звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого в даний час є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк») з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 13.11.2013. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складають між нею та банком Договір про надання банківських послуг (надалі Договір) , що підтверджується підписом у заяві. Свої зобов`язання АТ КБ «Приватбанк» за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, свої зобов`язання за вказаним договором не виконала. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 15.08.2021 має заборгованість у розмірі 11627,85 грн., яка складається з наступного: - 9167,12 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; - 2460,73 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «Приватбанк». Просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 11627,85 грн. та понесені у справі судові витрати. Представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву (а.с. 92-95) відповідно до якого вона позов визнає частково у розмірі 1040,40 грн. У відзиві зазначила, що анкета-заява, яку підписала відповідач разом з Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами банку" не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору, дана форма кредитного договору не може розцінюватись як договір приєднання. Внаслідок недодоржання у даному випадку письмової форми кредитного договору є неможливість погодження ціни договору. Щодо тіла кредиту, який просить стягнути банку, представник відповідача зазначає, що згідно виписки банку, останнє зняття коштів відповідачем відбулось 11.09.2019 у сумі 808,55 грн. "переказ зі своєї картки", після чого, згідно тієї ж виписки, відповідач повернула кошти у розмірі 7126,72 грн. Окрім того, 18.10.2021 відповідач повернула кошти у розмірі 1000 грн., що підтверджується скриншотом переказу. Таким чином, розмір боргу становить 1040,40 грн. (9167,12 грн. - 7126,72 грн. - 1000 грн.). Представник позивача подав до суду відповідь на відзив ( а.с. 104-108), відповідно до якого позов вважає обгрунтованим та просить його задовольнити у повному обсязі. Посилається на те, що вважає кредитний договір належно укладеним в силу ч. 2 ст. 639 ЦК України. Відповідач підписала анкету-заяву, чим підтвердила що вона ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку. Підписанням анкети-заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. Також між сторонами є укладеним договір приєднання відповідно до вимог ч. 1 ст. 634 ЦК України. Із виписки банку чітко прослідковується, що відповідачу встановлено кредитний ліміт та те, що вона користувалася кредитом, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали у касах магазинів, а також частково сплачувала заборгованість за кредитом. В свою чергу, відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи у справі не проводились. Представником відповідача подано до суду заперечення на відповідь на відзив (а.с. 137), у яких вона зазначила, що позивач, скориставшись необізнаністю відповідача, діючи недобросовісно та порушуючи при цьму норми діючого законодавства, спонукав останню на укладення договору позики на вкрай невигідних для неї умовах, з якими вона не мала можливості ознайомитись та оцінити належно. Також, послалась на норми міжнароднго законодавства та судової практики та часково на обставини, наведі нею у відзиві на позовну заяву. Також позивачем 16.11.2021 подавалась заява про зменшення позовних вимог (а.с. 121), у якій він просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 10627,85 грн., з яких: 9167,12 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 1460,73 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Представник відповідача подала до суду відзив на заяву про зменшення позовних вимог (а.с. 146-147), у якому зазначила, що відповідачем як і раніше визнається позов у розмірі 1040,40 грн. з обставин, наведених у відзиві на позовну заяву. Також зазначила, що позивачем зменшено позовні вимоги за простроченими відсотками рівно на 1000 грн., оскільки відповідач саме таку суму проплатила 18.10.2021, а тіло кредиту залишилось незмінним. Однак, відповідач повернула банку кошти у загальному розмірі 8126,72 грн. (включаючи проплату у розмірі 1000 грн.), проте, банк дану суму порахував у повернення заборгованості по відсотках, а не кредиту. В судове засідання представник позивача не з`явився. В матеріалах справи наявне клопотання від нього про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала частково у розмірі 1040,40 грн. як заборгованість по кредиту. Розмір відсотків не визнає. Суду надала пояснення, аналогічні наведеним нею у відзиві на позовну заяву та відзиві на заяву про зменшення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник АТ КБ «Приватбанк» стверджує, що відповідно до підписаної відповідачем 13.11.2013 заяви, вона підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua., складають між нею та банком договір і дана заява підтверджує той факт, що відповідач була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк». На підтвердження позовних вимог, представник позивача надав суду такі докази: копію заяви позичальника від 13.11.2013 (а.с. 16); розрахунок заборгованості станом на 15.08.2021 за договором від 13.11.2013 (а.с. 12-13); довідку про зміну умов кредитування (а.с. 14); довідку про надання кредитних карток (а.с. 15); паспорт споживчого кредиту, підписаний відповідачем 14.07.2021 (а.с. 17-20); копію витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" (а.с. 21); витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 22-55). Також, з відповіддю на відзив позивач надав суду виписку за договором з відповідачем [PERSON] (а.с. 111-118) та з заявою про зменшення позовних вимог - розрахунки заборгованості відповідача перед позивачем (а.с. 122-129), останній станом на 31.10.2021. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 цієї ж статті визначено, що до відносин за кредитним договором застосовується правове регулювання щодо відносин за договором позики. За таких обставин зобов`язання за кредитним договором виникають з моменту передачі кредитодавцем позичальнику коштів, згідно умов кредитного договору. Згідно вимог ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Тобто, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин (в тому числі договір) вважається укладеним в письмовій формі, якщо її зміст, зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватися і інші засоби зв`язку, наприклад електронний. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Таким чином, кредитний договір має бути укладений у письмовій формі у вигляді одного документа (що містить усі істотні умови), підписаного обома сторонами, або у вигляді декількох документів, якими сторони обмінялися (листи, телеграми, телетайпне чи електронне повідомлення тощо). При цьому документи, якими сторони обмінюються, також мають містити їх підписи. Між тим, аналіз документів, які, на думку представника позивача, є кредитним договором, свідчить про те, що такий підпис містяться лише в заяві позичальника від 13.11.2013. Надані ж представником позивача Умови та правила надання банківських послуг та довідка про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна", 30 днів пільгового періоду" підпису відповідача не містять, а тому позивачем не доведено, що відповідач при складанні заяви від 13.11.2013 ознайомилася саме із цими Умовами та правилами надання банківських послуг (як зазначено в заяві позичальника) і розуміла саме ті Умови та правила надання банківських послуг, що додано представником позивача до позову. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15). Також в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим банком в період - з часу виникнення спірних правовідносин (13.11.2013) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Аналогічна позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19. Як зауважила Велика Палата Верховного Суду у вищевказаній постанові, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем банк дотримав вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-XII ( в редакції на момент укладення договору) щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Також судом встановлено, що відмітки про те, на який строк видавалась картка, анкета-заява, яку підписала відповідач, не містить. В свою чергу, Правила користування платіжною карткою підпису відповідача не містять. Таким чином, твердження позивача, що відповідач, як позичальник, була повністю проінформована про умови кредитування є недоведеними. Представник позивача, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості по кредиту, просить стягнути 10627,85 грн., з яких 9167,12 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 1460,73 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Дані вимоги, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, обґрунтовує, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, також Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms/pages/70/, як невід`ємні частини спірного договору. Однак, надані представником позивача Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Суд вважає, що витяг з Тарифів та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті: https://www.privatbank.ua та містяться у матеріалах цієї справи, не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Наданий позивачем паспорт споживчого кредиту підписаний відповідачем лише 14.07.2021, а тому, враховуючи, що анкету-заяву нею підписано ще 13.11.2013, не може слугувати належним доказом інформування відповідача про умови кредитування, в тому числі сплати відсотків тощо. Таким чином, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем, АТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Аналогічні висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Таким чином, суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 1460,73 грн. у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача щодо їх сплати позивачу у підписаній нею анкеті-заяві. В свою чергу, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та витяг з Тарифів, що розміщені на сайті: https://www.privatbank.ua, як зазначено вище, не можуть вважатися у цій справі складовою частиною спірного кредитного договору, як і підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд погоджується, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення основної заборгованості за кредитом (тіло кредиту) є законними. Разом з тим, представником відповідача з відзивом на позовну заяву надано копію переказу 18.10.2021 коштів з однієї банківської карти на іншу, а саме на карту [NUMBER] (яка зазначена у довідці банку про отримані кредитні картки (а.с. 15), у розмірі 1000 грн., що дає підстави суду вважати, що відповідач переказала дані кошти в якості погашення заборгованості по кредиту. Отже, оскільки суд дійшов висновку про безпідставність вимог позивача щодо стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, законність вимог щодо сплати заборгованості за тілом кредиту, враховуючи, що відповідачем сплачено в якості заборгованості 1000 грн., суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом у розмірі 8167,12 грн. (9167,12 грн. (заборгованість за простроченим тілом кредиту) - 1000 грн. (розмір кредитних коштів, сплачеий відповідачем під час розгляду справи у якості заборгованості за кредитом) = 8167,12 грн.). Суд відхиляє доводи представника відповідача щодо того, що відповідачем погашено заборгованість по кредиту в сумі 8126,72 грн. за відсутності належних та допустимих доказів цього (окрім проплати заборгованості у розмірі 1000 грн.). Також належних та допустимих доказів того, що відповідач має заборгованість за кредитом у розмірі 1040,40 грн. не надано. За викладених обставин, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у розмірі 8167,12 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 2270 грн. (а.с. 1), підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог - у сумі 1747,90 грн. (розрахунок: 2270 грн. х 77 % = 1747,90 грн). На підставі викладеного,

Outcome: partial