Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, у якому, просить визначити місце проживання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що сторони перебувать у зареєстрованому шлюбі із 14 липня 2007 року. У даному шлюбі народився син - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із позивачкою у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Відповідач із позивачем та неповнолітнім сином не проживає, матеріальної допомоги на утримання сина не надає, усі витрати на дитину позивач несе самостійно. [PERSON] неодноразово вчиняв насильство в сім`ї, як щодо позивачки, так і щодо їх неповнолітнього сина. Так, 27 серпня 2019 року [PERSON] наніс позивачці удари в різні ділянки тіла, чим спричинив їй тілесні ушкодження, про що нею повідомлено Тернопільський відділ поліції. За даним фактом 28.08.2019 внесено відомості в ЄРДР та було розпочато кримінальне провадження № 12019210010002520 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Також, 10 лютого 2020 року [PERSON] вчинив щодо [PERSON] насильство фізичного та психологічного характеру, про що внесено відомості до ЄРДР та розпочато кримінальне провадження за № 12020210010000411. Також, в березні 2019 року [PERSON] наніс тілесні ушкодження сину [PERSON] , в результаті чого останній впав на підлогу. Вважає, що проживаннянеповнолітнього сина - [PERSON] , разом із нею, відповідатиме якнайкращому забезпеченню його інтересів. Позивач вважає, що вона, як мати, має переважне право на визначення місця проживання дитини разом із нею. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не подавав. Позивач [PERSON] та представник позивача - адвокат Ороновська О.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просять суд їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився і не повідомив суд про причину своєї неявки, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Представник Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської радиу судове засідання не з`явився, згідно отриманого від них листа, просить справу слухати у відсутності їх представника, підтримують наданий ними висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини із матір`ю - [PERSON] . 16 травня 2022 року закрито підготовче судове засідання у даній цивільній справі та призначено справу для розгляду по суті. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі із 14 липня 2007 року (Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України) У даному шлюбі народився син - [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 18.11.2008 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України). Неповнолітній [PERSON] проживає разом із [PERSON] у квартирі [ADDRESS] (довідка №154 , видана 16 травня 2022 року ДП «Благоустрій 1» ПП «Благоустрій», без реєстрації. Згідно довідки, виданої Тернопільською класичною гімназією Тернопільської міської ради Тернопільської області, [PERSON] , [INFO] навчається у гімназійному (5-А) класі Тернопільської класичної гімназії Тернопільської міської ради Тернопільської області. У закладі навчається з 01 вересня 2016 року. Батько [PERSON] , [PERSON] за період навчання у початкових класах не цікавився ні успішністю сина, ні його стосунками з однокласниками, не відвідував батьківські збори та виховні заходи. Іноді приходив до закладу, щоб забрати сина після уроків. На сигнали вчителів про конфліктні ситуації сина з однокласниками не реагував і для їх вирішення у заклад не з`являвся. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України, мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько й мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Згідно вимог ст.ст. 7, 155 СК України, дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Відповідно до ч.2 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. У відповідності до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 3 ст.29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно ст.9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованоїПостановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Згідно висновку Органу опіки і піклування Служби у справах дітей Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей №277 від 23 березня 2022 року беручи до уваги пропозиції комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування рекомендує визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Суд, враховуючи всі обставини, які мають істотне значення для визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , повністю погоджується з позицією органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання дитини із матір`ю, а тому вважає, що слід визначити його місце проживання, за місцем проживання матері - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Крім того, суд зауважує, що батько дитини, у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботі відносно неї та участі у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. На підставі наведеного,

Outcome: approved