Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-23 00:00:00

Адвокат Мусієнко М.В. від імені та в інтересах позивача звернувся до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить повністю звільнити позивача від виплати неустойки по аліментах та списати неустойку по аліментах з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди державного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у розмірі 81\~217,37 грн, покликаючись що при ухваленні рішення про стягнення з позивача неустойки по аліментах не було враховано, що у нього була вже інша сім`я та на утриманні перебувала малолітня дитина і позивачем частково сплачувались аліменти. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Шашуріній Г.О. Ухвалою судді від 03 лютого 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Учасники справи у судове засідання призначене на 12:00 год 19 травня 2022 року не з`явилися, скористалася правом відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позивач позов підтримує та просить задоволити, відповідач просить у задоволенні позову відмовити. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов наступного висновку. Згідно з ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.ст.12,81 ЦПК України). Позивач та відповідач є батьками неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується матеріалами справи. Сторонами не заперечено, що неповнолітній син проживає разом з матір`ю. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 30 вересня 2013 року ухвалено стягувати з позивача на користь відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн, починаючи з 29 липня 2013 року до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 листопада 2015 року у справі № 712/10372/15-ц стягнуто з позивача [PERSON] на користь [PERSON] неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 73\~645,52 гривень. Указане рішення не оскаржувалось та набрало законної сили. Указане рішення не оскаржувалось та набрало законної сили. За вимогами ч.2\~ст.196\~СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Статтею 197 СК України встановлено строк сплати заборгованості. Звільнення від сплати заборгованості за аліментами ,\~з якими\~з урахуванням\~матеріального та\~сімейного стану\~платника аліментів\~суд може\~відстрочити або\~розстрочити сплату\~заборгованості за\~аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. При цьому вказані норми закону не встановлюють конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для зменшення/звільнення від сплати заборгованості по аліментах чи неустойки. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Вочевидь, звільнення від сплати заборгованості по аліментах чи неустойки на неповнолітню дитину повинно мати місце лише у виключних випадках. Тобто, в розумінні цих положень закону підставою для звільнення від сплати неустойки за аліментами можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] просить суд звільнити його повністю від сплати неустойки за аліментами за рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 16 листопада 2015 року в повному обсязі, покликаючись, що ним не сплачувались аліменти через складне матеріальне становище та судом не було враховано, що у нього була вже інша сім`я та на утриманні перебувала малолітня дитина. Тобто, фактично позивач не згідний з рішенням суду Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 листопада 2015 року, яке набрало законної сили та таке ним в апеляційному порядку не оскаржувалось. Суд вважає, що обставини відповідача, що ним не сплачувались аліменти через складне матеріальне становище є повсякденними і істотного значення не мають та не є підставою для звільнення від сплати неустойки по аліментам. При цьому, розглядаючи дану цивільну справу, суд виходить з інтересів дитини та дотримання балансу між інтересами дітей та їх батьків, Ураховує, що відповідач сама протягом тривалого часу самостійно утримувала дитину, оскільки позивачем злісно не сплачувались аліменти, за що вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 січня 2015 року у справі № 712/17281/14-к позивача [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбачено ч.1 ст.164 КК України та призначено покарання у виді штрафу у сумі 1 7000 гривень. Даним вироком установлено, що позивач в період часу з липня 2013 року по листопад 2014 року ухилявся від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , за виконавчим листом № 464/6996/13-ц від 09 грудня 2013 року, виданого Сихівським районним судом м.Львова. Фактичне покладення обов`язку піклуватися та матеріально забезпечувати неповнолітню дитину винятково на матір є порушенням норм закону. Разом з тим, одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у\~СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. У відповідності до\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. З огляду на викладене, суд приходить переконання про відмову у задоволенні позову. Судові витрати у відповідності до ст.141 ЦПК України покласти на повивача.

Outcome: dismissed