Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-31 00:00:00

Позивач звернулась до суду із клопотанням про ухвалення додаткового рішення по справі № 739/1999/21 за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро», треті особи - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, Приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Палігін Олександр Петрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та просить стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» на її користь судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу в розмірі 4000, 00 грн. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню було задоволено в повному обсязі, а саме визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 23.09.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем, зареєстрований в Реєстрі за номером № 29386, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Дінеро» заборгованості у розмірі 17 749,00 грн; стягнено з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» на користь держави 1353 грн.00 коп. судового збору. Під час судового розгляду не було вирішено питання про розподіл судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу в сумі 4000,00 грн. Згідно із п. 3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Так, частиною .1 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Таких висновків також дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові по справі № 755/9215/15-ц при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Під час розгляду справи судом встановлено, що між позивачем, [PERSON] , та адвокатом Новик М.С. (копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та ордеру про надання правничої (правової) допомоги додано до клопотання про постановлення додаткового рішення) було укладено Договір про надання юридичних послуг від 25.11.2021, відповідно до виконаних робіт адвокатом складено розрахунок суми витрат за надану правову допомогу, в якому наведено опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, необхідних для надання правничої допомоги. [PERSON] сплачено за надані послуги адвоката 4000,00 грн., що посвідчується меморіальним квитанцією до прибуткового касового ордера від 25.11.2021. Враховуючи наведене, а саме те, що позивачем документально підтверджено понесені витрати на правову допомогу, а також те, що відповідач заперечень проти суми винагороди адвоката не подав, суд приходить до висновку, що витрати позивача на правову допомогу підлягають стягненню за рахунок відповідача, а клопотання [PERSON] про винесення додаткового рішення підлягає задоворленню. На підставі викладеного,

Outcome: approved