Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-05 00:00:00

26 вересня 2016 року [PERSON] , в інтересах [PERSON] , звернулася до Томаківського районного суду Дніпропетровської області із позовною заявою до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним майном подружжя та його поділ. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що з 2010 року по 01 вересня 2016 року [PERSON] та [PERSON] проживали в будинку [ADDRESS] однією сім`єю без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство, перебували фактично в шлюбних стосунках та під час ведення спільного господарства придбали майно, яке перебуває у користуванні відповідача по справі - [PERSON] . З врахуванням того, що сторони по справі перестали вести спільне господарство на підставі ст. 60, ч. 1 ст. 62 Сімейного кодексу України просить суд встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу з 2010 року по 01 вересня 2016 року; визнати об`єктом спільного майна [PERSON] та [PERSON] майно набуте під час спільного поживання. Поділити майно, набуте за час проживання, а саме: виділити [PERSON] автомобіль марки «HYUNDAI» 2013 року випуску, державний номер [NUMBER] , вартістю 160 000 гривень, виділити [PERSON] - телевізор «Philsps»; диван; шафа-купе; комп`ютер; стіл для комп`ютера; два газових двоконтурних котла «Данко»; дві металеві арки розміром 3м.х40м, з м.х20м.; худобу (50 голів свиней); 15 тонн зерна; житловий будинок та капітальний гараж, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки «HYUNDAI» 2013 року випуску, державний номер [NUMBER] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] різницю у вартості спільного набутого майна у розмірі 110 250 гривень 00 копійок. Просить стягнути з відповідача понесені судові витрати по справі. 27 вересня 2016 року суддею Томаківського районного суду Дніпропетровської області Омеко М.В. відкрито провадження по справі. 30 вересня 2016 року [PERSON] звернувся в суд із заявою про забезпечення позову. Ухвалою від 3 жовтня 2016 року заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено. [PERSON] надала заперечення на позовну заяву, матеріали справи не містять дати подання заперечення. Згідно яких [PERSON] зазначила, що надані [PERSON] аргументи про ведення спільного господарства та ведення спільного життя нічим не підтвердженні. Вона намагалася створити родину із [PERSON] , дійсно, він в період часу з 2011-2016 роки періодично проживав у неї, їхні відносини не були постійними та спільного господарства вони не вели. Автомобіль марки «HYUNDAI» 2013 року випуску, державний номер [NUMBER] взагалі не може розглядатися предметом спору, оскільки придбаний її матір`ю [PERSON] , право власності на даний автомобіль зареєстровано за її матір`ю - [PERSON] . Диван, шафа-купе, комп`ютер, комп`ютерний стіл дві газові колонки «Данко» придбані коштами її матері, 50 голів худоби (свиней) також не можна розглядати предметом спору, оскільки їх вирощуванням та продажом займається її мати. В частині 15 тонн зерна зазначає, що у її власності знаходиться земельний пай у якості сплати за користування її земельною ділянкою вона отримує від орендаря плату у вигляді зерна (пшениця, ячмінь, кукурудза, тощо). В будинку [ADDRESS] , який належить на праві власності її матері знаходилося 10 тонн зазначеного зерна. [PERSON] усвідомлюючи, що він не має наміру проживання з нею, маючи вільний доступ до володіння її матері, самостійно вивіз 10 тонн зерна у невідомому напрямку. В частині гаража, який розташований на території домоволодіння [ADDRESS] , права власності де належить їй - [PERSON] , відповідач по справі в 2011 році звернувся до неї із прохання про надання в оренду цього гаражу для здійснення ним підприємницької роботи. Оскільки по веденню всього господарства, в тому числі і на території домоволодіння, яке належить їй - [PERSON] займається її мати, вона - [PERSON] надала рекомендацію [PERSON] звернутися до її матері - [PERSON] . Між [PERSON] та її матір`ю - [PERSON] була здійснена домовленість про надання в оренду [PERSON] гаражу, але той, в свою чергу не сплачує грошові кошти, а веде роботи по благоустрою будинку [ADDRESS] . На підставі наведеного просить повністю відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог. [PERSON] 11 жовтня 2016 року подала зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання майна спільним майном подружжя та його поділ. В обґрунтування зустрічної позовної заяви [PERSON] зазначає, що [PERSON] незаконно присвоїв собі 10 тонн пшениці, які належали її матері і яка знаходилася на території домоволодіння, яке належить її матері за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що у 2007 році нею було придбано автомобіль ВАЗ-21101, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] , даний автомобіль належав їй на праві власності . За час, коли [PERSON] намагався створити уявну видимість їхнього спільного проживання він користувався цим автомобілем. У 2016 році вона попросила [PERSON] здійснити продаж цього автомобіля, у зв`язку з цим, на початку вересня 2016 році, коли їхні стосунки наближалися до розірвання, [PERSON] повідомив їй, що ним знайдено покупець на автомобіль і для цього йому потрібна нова довіреність на його ім`я, що вона і зробила 08 вересня 2016 року. При цьому [PERSON] пообіцяв, що грошові кошти, які будуть отримані від продажу автомобіля він повене їй - [PERSON] . В подальшому з`ясувалося, що [PERSON] переоформив право власності на автомобіль ВАЗ-21101, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] на своє ім`я. Грошові кошти від реалізації цього автомобіля [PERSON] їй не повернув. Середня ринкова вартість даного автомобіля складає на даний час 100 000 гривень. Просить суд, витребувати з регіонального сервісного центру МВС України в Дніпропетровській області інформацію про належність на підставі оформлення державної реєстрації автомобіля ВАЗ 21101, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір сірий, який станом на 08.09.2016 року належить [PERSON] та був зареєстрований під державним номером [NUMBER] . Стягнути з [PERSON] на її користь суму вартості автомобіля ВАЗ 21101, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір сірий 100 000 гривень; стягнути з [PERSON] на її користь суму вартості 10 тонн зерна - 30 000 гривень, яке [PERSON] безпідставно придбав собі; стягнути з [PERSON] на її користь понесені нею судові витрати в розмірі 1 300 гривень. 11.10.2016 року ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] , про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним майном подружжя та його поділ та зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільним майном подружжя та його поділ були об`єднанні в одне провадження. 26.10.2016 року ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області скасовано захід забезпечення позову у вигляді арешту на житловий будинок [ADDRESS] ; житловий будинок [ADDRESS] ; на майно, яке знаходиться за адресами: в житловому будинку [ADDRESS] ; в будинку [ADDRESS] - телевізор «Philsps»; диван; шафа-купе; комп`ютер; стіл для комп`ютера; два газових двоконтурних котла «Данко»; дві металеві арки розміром 3м.х40м, з м.х20м.; худобу (40 голів свиней); 15 тонн зерна; автомобіль марки «HYUNDAI» 2013 року випуску, державний номер [NUMBER] . 26.10.2016 року, 31 травня 2017 року [PERSON] подавав уточнені позовні заяви. 28.10.2016 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про забезпечення зустрічного позову, шляхом накладення арешту на автомобіль ВАЗ 21101, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір сірий та передання його на відповідальне зберігання - [PERSON] . 31 жовтня 2016 року заява [PERSON] про забезпечення її зустрічної позовної заяви Томаківським районним судом Дніпропетровської області задоволена частково - накладено арешту на автомобіль ВАЗ 21101, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір сірий. 25.11.2016 року [PERSON] подала уточнену зустрічну позовну заяву. 17.10.2017 року ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області по справі призначено комплексну судову будівельно-технічну та оціночна-будівельну експертизи. На час проведення експертизи провадження по справі зупинено. 28.02.2018 року відновлено провадження у справі на підставі ч. 1 ст. 254 ЦПК України. 05.09.2022 року ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області по справі призначено будівельно-оціночну експертизу у справі. На час проведення експертизи провадження по справі зупинено. 12.09.2019 року ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області клопотання представника [PERSON] - [PERSON] задоволено, призначено додаткову будівельно-технічну та оціночної- будівельну експертизи. Провадження по справі зупинено. 19.12.2019 року ухвалою судді Томаківського районного суду Дніпропетровської області Скрипченка Д.М. провадження по справі поновлено на підставі ч. 1 ст. 254 ЦПК України. 17.01.2020 року представник [PERSON] - [PERSON] подав уточнену позовну заяву. 23.09.2020 року адвокат Касьяненко Г.О, яка діє в інтересах [PERSON] надала відзив на уточнену позовну заяву. В наданому відзиві просила відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] з підстав недоведеності наведених в уточненій позовній заяві вимог. 30.11.2020 року [PERSON] через канцелярію суду надав відповідь на відзив на уточнену позовну заяву. 31.03.2021 року на підставі розпорядження голови Томаківського районного суду Дніпропетровської області Скрипченка Д.М. цивільна справа на підставі п. 2 ч. 1, ч. 4 ст. 31 ЦПК України була передана на розгляд Марганецького міського суду Дніпропетровської області. 01.10.2021 року цивільна справа ухвалою судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області Тананайською Ю.А. прийнята до розгляду та призначено слухання по справі. 06.06.2022 року ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільним майном подружжя та його поділ від 11.10.2016 року та уточнену зустрічну позовну заяву від 25 листопада 2016 року залишено без розгляду, на підставі ч. 5 ст. 223 та п. 3 ч.1 ст. 257 ЦПК України. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, суду пояснив, що приблизно з 15 листопада 2011 року, точної дати не пам`ятає, проживав з [PERSON] в [ADDRESS] . Займалися спільним господарством, побудував господарчі споруди та гараж, зробив утеплення будинку. З 15-20 вересня 2016 року перестали спільно проживати. На його ім`я був депозит в банку, він зняв кошти та придбав будівельні матеріали. Представник позивача [PERSON] просив позов задовольнити, суду пояснив, що доказами є акт депутата про проживання, покази свідків та висновки будівельно-технічної експертизи. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином в порядку, про причини неявки суду не повідомила. Третя особа [PERSON] в судові засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином в порядку, про причини неявки суду не повідомила. Суд, заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] , покази свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, якщо від цього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до частини першої статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. При застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, з метою вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99). У частині четвертій статті 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)». У постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15 зазначено, що «майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці». У постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц (провадження № 61-28343св18) зазначено, що «особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності». Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суд під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, має установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці. Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарством є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. Позивач та його представник зазначили, що доказами в справі є покази свідків, акт про проживання, висновок будівельної експертизи. Свідок [PERSON] суду показав, що проживає в с.Анастасівка, Томаківського району, з [PERSON] у нього дружні відносини, виконував роботи по перекриттю криші в будинку в смт.Томаківка, адреси не знає, [PERSON] заплатив за роботи 36000 гривень, роботи виконував восени 2014 року, потім консультував [PERSON] з приводу утеплення будинку. Власником будинку була його співмешканка. В розмовах [PERSON] повідомляв, що купляли телевізор, диван, меблеву стінку, інструменти ( які не знає). [PERSON] заробляв грошей більше ніж співмешканка, після того як перестав проживати не зміг забрати свої речі. Свідок [PERSON] суду показав, що працює в комунгоспі смт.Томаківки, [PERSON] знає років вісім, він орендував у підприємства приміщення, спілкувався з ним. Допомагав привозити [PERSON] матеріали, він вирощував свиней, разом з ним купували зерно для худоби. З орендованого приміщення до будинку, де проживав [PERSON] , адреси не знає, перевозили інструменти - болгарки, дрилі, бетонозмішувач. За проханням [PERSON] з двору вивозив навоз, років три підряд. [PERSON] говорив, що за свої коши придбав плазмовий телевізор. В будинку, де жив [PERSON] , не був, тільки у дворі. Свідок [PERSON] суду показала, що позивач її син, в грудні 2010 року син повідомив, що одружується з [PERSON] , разом прожили 6 років, держали господарство - свиней, придбавали разом корма. Зустрічалися на свята, ходили один до одного в гості, з попередньою дружиною розірвав шлюб за рік до початку проживання з [PERSON] будинку [PERSON] син робив ремонти, побудував гараж. Пішов від [PERSON] та йому не дозволили забрати речі. За час проживання придбали диван, шафа-купе, газовий котел, все за його гроші, оскільки він був приватним підприємцем. Не знає, які матеріали купували, але за час проживання побудував паркан, свинарники, кролівники, металевий гараж. Свідок [PERSON] суду показав, що проживає по сусідству з [PERSON] , [PERSON] знає близько 20 років, десь з 2010 року чи 2012 року [PERSON] проживав поряд, через одну садибу, близько років 5-6, точно сказати не може. Під час проживання будував паркан, замінили кришу на будинку, здійснив утеплення будинку. Йому не відомо чи забирав речі після припинення проживання. В будинку проживало дві жінки ( [PERSON] та її матір) та [PERSON] , з ким він спільне господарство йому не відомо, був у них в дворі, в будинок не заходив. Свідок [PERSON] суду показав, що працює ветеринарним лікарем, знає [PERSON] близько 15 років, він консультувався з приводу свиней, запрошував робити вакцини свиням, 2 рази на рік. Який період жив [PERSON] в смт.Томаківка, сказати не може, він купував корма свиням, варив їм їжу, прибирав. Робив ремонтні роботи по двору, побудував гараж. Господарство було ще за іншою адресою, туди завозили зерно. Жоден із свідків не зазначає точного періоду проживання [PERSON] з [PERSON] , джерело отримання коштів, спільного ведення господарства. Свідки впевнено, зазначають, що майно придбавалось за кошти [PERSON] , бо він на той час був приватним підприємцем та отримував більш значні суми доходу, при цьому жоден з них не був ні в приміщенні будинку [ADDRESS] , ні були близько знайомі з відповідачем [PERSON] , а всі відомості щодо спільного проживання, ведення спільного бюджету, знають тільки від позивача [PERSON] . Суд не приймає акт, складений депутатом Томаківської селищної ради Кільовою Ю.В. від 19 вересня 2016 року, як належний доказ на підтвердження факту проживання та ведення спільного господарства, оскільки повноваження депутата селищної ради визначені Законом України «Про статус депутатів місцевих рад» та до компетенції депутата не входить складення акт обстеження житлових умов. Суд критично відноситься до посилання представника позивача - [PERSON] , в частині того, що [PERSON] в судовому засіданні визнала факт проживання, оскільки в судових засіданнях в Марганецькому міському суді Дніпропетровської області [PERSON]. участі не приймала, а обставини, які начебто визнанні в судових засіданнях не встановленні відповідним судовим рішенням, а зустрічні позови [PERSON] залишені судом без розгляду, в зв`язку з неявкою позивача. В наданих суду квитанціях (чеках) відсутні прізвища осіб, які були платниками коштів, чи відомості на підтвердження яких договорів здійснено оплату, що унеможливлює ідентифікацію платника, тому суд вважає їх неналежними доказами на підтвердження факту ведення спільного господарства, ведення спільного бюджету. Позивач просить визнати об`єктом спільного майна , в тому числі вартість поліпшень, здійснених в житловому будинку за адресою [ADDRESS] , в обґрунтування вартості поліпшень зазначає висновок будівельно-технічної експертизи від 17.07.2019 року та від 16.12.2019 року. Досліджуючи висновок експертизи судом встановлено, що експерт не надає висновок на питання в який період часу проведенні поліпшення, а тільки підтверджує наявність проведених поліпшень та їх вартість. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що наведені позивачем підстави у позові та надані ним докази не є такими, з якими закон пов`язує правовий статус жінки та чоловіка, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, та на майно яких поширюються положення СК України про спільність сумісної власності подружжя, наявні у матеріалах справи докази не підтверджують доводи позивача щодо існування між [PERSON] та [PERSON] відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та побуту, та придбання спірного майна, проведення робіт за їх спільні сумісні кошти або спільною працею. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. У рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Обов`язок доказування своєї трудової та/або фінансової участі у створенні спільної сумісної власності поза шлюбом належить позивачу. Аналізуючи вищенаведені норми законодавства, надавши правову оцінку всім представленим доказам, які встановлюють дійсні обставини справи, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на їх необґрунтованість та недоведеність.

Outcome: dismissed