Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-23 00:00:00

[PERSON] звернувся\~до суду\~з позовною\~заявою до\~ [PERSON] ,\~яка діє\~в своїх\~інтересах та\~інтересах малолітньої\~ [PERSON] ,\~третя особа,\~що не\~заявляє самостійних\~вимог до\~предмета спору\~ Служба у\~справах дітей\~виконавчого комітету\~Сучевенської сільської\~ради Чернівецького\~району Чернівецької\~області, про усунення перешкод у праві користування власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком.\~В обґрунтування\~своїх позовних\~вимог посилається\~на те,\~що він є власником житлового будинку [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстровані дружина та дочка сина відповідачі по справі. Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 18.04.2011 року шлюб, зареєстрований між його сином та відповідачкою [PERSON] , розірваний. Місце перебування невістки і внучки йому невідоме, оскільки з 2009 року вони у його будинку не проживають. На даний час збільшилась оплата за користування комунальними послугами, а тому виникла необхідність в оформленні субсидії, однак реєстрація відповідачів у будинку перешкоджає йому в її отриманні. В добровільному порядку відповідачі знятися з реєстрації не бажають. Зважаючи на вищевикладене, просить суд визнати [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак від його представника [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Вiдповiдачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час і місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомила і не просила суд відкласти розгляд справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору Сучевенської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області в судове засідання не з`явився, однак від представника надійшов лист про розгляд справи у їх відсутності, проти задоволення позову не заперечують. Крім цього, Службою у справах дітей виконавчого комітету Сучевенської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області було надано суду висновок щодо недоцільності виселення неповнолітньої [PERSON] із житлового будинку [ADDRESS] . Дослiдивши матерiали справи, суд дiйшов висновку, що позовнi вимоги пiдлягають задоволенню частково. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко врахувати правовідносини, які виникають між власником та колишніми членами його сім`ї. Згідно відомостей із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №256557885, свідоцтва про право власності серії [NUMBER] та довідки №811 від 02.04.2021 року, виданої Сучевенською сільською радою Чернівецького району Чернівецької області, [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок [ADDRESS] , який був збудований у 1980 році. Відповідно до довідки №232 від 08.02.2022 року та акту обстеження житлово побутових умов №15 від 09.02.2022 року, виданих Сучевенською сільською радою Чернівецького району Чернівецької області, до складу сім`ї [PERSON] входять : [PERSON] дружина, [PERSON] син, [PERSON] дочка, [PERSON] , колишня невістка, зареєстрована, але не проживає та онука [PERSON] зареєстрована, однак не проживає із позивачем. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] . Її батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 18.04.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно висновку Служби у справах дітей виконавчого комітету Сучевенської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області вирішено вважати за недоцільне виселення неповнолітньої [PERSON] із житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до довідки №655 від 23.05.2022 року, виданої Сучевенською сільською радою Чернівецького району Чернівецької області, [PERSON] та [PERSON] перебувають за межами України з 2009 року. Наведені докази підтверджують те, що відповідачка [PERSON] не проживає у вказаному будинку більше 1 року, а тому суд вважає, що остання втратила право користування вказаним житлом. Вирішуючи питання щодо задоволення позовних вимог в частині визнання малолітньої [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд приходить до наступних висновків. Так, права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного із них). Разом з тим причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі неповнолітньої дитини, а тому за своїм характером є поважними. Оскільки підставою втрати особою права користування житлом є лише неповажність причин відсутності понад встановлені строки, то малолітня дитина як самостійний суб`єкт житлових правовідносин (окремо від батьків) не може бути визнана такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Відповідно до положень статті 18\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до ч.2 ст.18\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її не проживання у спірному будинку не є безумовною підставою для позбавлення її права користування цим житлом. Через свій малолітній вік [PERSON] не може самостійно обирати місце проживання, а тому факт її не проживання у спірному будинку зумовлений поважними причинами і не є підставою для позбавлення дитини права користування житлом. Аналогічні висновки викладені в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 липня 2019 року у справі №465/7083/13-ц. Крім цього, суд враховує, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право особи на повагу до житла (рішення у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2003 року, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року. Втручання держави у право на повагу до житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві», інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною метою (рішення у справі «Зехентнер проти Австрії», 2009 року, пункт 56). Враховуючи вищенаведене, зокрема те, що відповідач [PERSON] не досягла повноліття, а відтак не набула повної цивільної дієздатності, на даний час в суду відсутні підстави для визнання її такою, що втратила право користування будинком з підстав, передбачених ст.405 ЦК України. На підставі наведеного,

Outcome: partial