Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом в якому просив: усунути перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] , шляхом його вселення в квартиру [ADDRESS] та встановити порядок користування квартирою, згідно якої виділити йому в користування житлову кімнату № [NUMBER] площею 9,4 м2., відповідачці [PERSON] виділити в користування житлову кімнату № 5 площею 18,0 м2, а відповідачам [PERSON] та [PERSON] виділити в користування житлову кімнату № [NUMBER] площею 14,0 м2., залишив і спільному користуванні сторін приміщення кухні площею 5,9 м2, ванної кімнати площею 4.2. м.2 та коридор площею 6 м2. Мотивуючи свою заяву тим, що він є наймачем квартири [ADDRESS] , квартира не приватизована. В спірній квартирі зареєстровані окрім нього, сини [PERSON] та [PERSON] , а також колишня дружина [PERSON] . Шлюб з [PERSON] розірвано на підставі рішення суду від 14.07.2004 року та з 2006 року між ними склалися неприязні стосунки. Після чого відповідачі, без його відома змінили замки на вхідні двері, , чинять перешкоди в користуванні квартирою, добровільно вирішити питання щодо розпорядження та користування квартирою не бажають, тому вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 листопада 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторона відповідача правом відзиву не скористалися, на адресу суду у встановленому законом порядку відзив не направили. Позивач в судове засідання призначене на 02 червня 2022 року не з`явився, належним чином повідомлений про день, час та місце судового засідання, подав заяву про розгляд справи без його участі, в попередніх судових засіданнях наполягав на задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні 26.05.2022 року відповідачка [PERSON] заперечувала щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] в судове засідання призначене на 02 червня 2022 року не з`явився, на електронну адресу суду подав заяву про розгляд справи без участі відповідачів [PERSON] та [PERSON] , а також без його участі, як представника. Проти позовних вимог заперечував в повному обсязі та просить відмовити в позові. Відзиву на позовну заяву відповідачі не подавали. Від представниці ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЖИТЛОКОМЦЕНТР» Зарівної С.В. надійшла заява про розгляд справи без її участі, при винесенні рішення просила врахувати письмові пояснення, які надані до суду. В матеріалах справи містяться письмові пояснення від 09.12.2021 року в яких просять відмовити позивачу в позовних вимогах в повному обсязі. По - перше, позивач просить усунути йому перешкоди в користуванні власністю (квартири), але не надає жодного доказу в підтвердження своєї приватної власності на спірну квартиру. По друге, позивач просить поділити кімнати в користування, однак не надано технічного паспорту квартири чи іншого доказу такого розподілу кімнат, щоб не перевищував розмірі встановлення ідеальної частки в приватній власності. Від представниці\~ТЕРРИТОРІАЛЬНОЇ ГРОМАДИ\~МІСТА КРИВОГО\~РОГУ В\~ОСОБІ ВИКОНАВЧОГО\~КОМІТЕТУ ПОКРОВСЬКОЇ\~РАЙОННОЇ У\~МІСТІ РАДИ\~Симоненко О.\~надійшла заява\~про розгляд\~справи без\~її участі\~,\~в позовних\~вимога просили\~відмовити в\~повному обсязі\~та прийняти\~рішення згідно\~норм чинного\~законодавства. В поясненнях зазначила, що спірна квартира є комунальною власністю,. Окрім того, при визначенні права користування [PERSON] та [PERSON] кімнатою № 4 житловою площею 14 кв.м, буде порушено житлові права останніх, оскільки житлова площа не відповідає рівню середньої забезпеченості громадян на одну особу. Щодо вселення позивача, слід зазначити, що шлюб між ним та [PERSON] розірвано у 2004 році, після розлучення вони мешкали разом, а з 2006 року в них склалися неприязні відносини і відповідачі змінили замки та тільки в жовтні 2021 року позивач звернувся до правоохоронних органів з проханням надати допомогу в доступі до житла, тобто 15 років позивач в квартирі не мешкав та не намагався вселитися до житла. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що з позивачем вони разом працювали. [PERSON] мешкав по [ADDRESS] , іноді заїжджав за ним по роботі це було у 2006 році, з ним мешкала жінка та двоє дітей. Приблизно після 2010 року позивач перестав там мешкати, коли розійшлись з дружиною. Деякий час він жив у батьків. У 2021 році в листопаді по адресі де він раніше мешкав йому не відчинили двері, навіть з поліцією. Чи є де мешкати позивачу йому не відомо. Свідок [PERSON] повідомив, що десь у вересні/жовтні 2021 року, біля школи «Юних моряків» навпроти будинок позивача, він сидів у машині, а [PERSON] намагався зайти до квартири, але жінка його не пустила, на що останній викликав поліцію, проте двері все одно ніхто не відкрив. Наразі позивач мешкає у батьків. Свідок [PERSON] суду зазначила, що відповідачку по справі знає більше 15-16 років, на теперішній час в спірній квартирі мешкає відповідачка, позивач в ній не мешкає. Жодного разу позивача в квартирі не бачила. Їй не відомо про спір між сторонами, чали лиши про те, що позивач наймається вселитися в квартиру. В спірній квартирі відповідачка робить ремонт, сплачує всі комунальні послуги. Старший син [PERSON] мешкає з матір`ю більше місяця, до цього сини не мешкали в квартирі. Допитана в судовому засіданні, як свідок [PERSON] , суду пояснила, що знайома з відповідачкою більше 17 років, Відповідачка проживає за адресою: [ADDRESS] з сином. Останній раз бачила в квартирі позивача років 16 тому, чому він перестав мешкати в вказаній квартирі не знає. Ходжу до неї в гості речей позивача там не бачила. Відповідачка зробила в квартирі великий ремонт за власні кошти самостійно. В спірній квартирі мешкає інший чоловік років вже 15, однак вже після того як вона розійшлась з позивачем. Вислухавши пояснення учасників справи в попередніх засіданнях, допитавши свідків по справі, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступного висновку. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи\~доказів). Згідно із статтею 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав». Такий загальний захист поширюється як на власника квартири, так і на наймача. У частині четвертій статті 9 ЖК Української РСР визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до частин першої, другої статті 58 ЖК Української РСР\~на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної в місті Ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Згідно із\~статтею 61 ЖК Української РСР\~користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до частини першої\~статті 64 ЖК Української РСР\~члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга\~статті 65 ЖК Української РСР). Судом встановлено, що ВИКОНАВЧИМ КОМІТЕТОМ ЖОВТНЕВОГО З`ЇЗДУ НАРОДНИХ ДЕПУТАТІВ від 17.11.1995 року було видано ордер на житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення 426 від 10.11.1995 року, склад сімї 3 особи: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , квартира житлової площі 41,4 кв.м., кількість кімнат 3 ( а.с. 96). Згідно виписки з фінансово особового рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] зареєстровані : [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Наймачем квартири є [PERSON] (а.с.10). Суд зазначав, що відповідачка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що не бажає, щоб позивач проживав в спірній квартирі. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 травня 2022 року по справі № 212/9071/21 (2/212/544/22) за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням шляхом зняття з реєстрації зупинено провадження у цивільній справі - до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 212/9831/21, 2/212/4551/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: ТОВ «Житлокомцентр», територіальна громада м. Кривого Рогу в особі Виконкому Покровської районної у місті ради про усунення перешкод в користуванні власністю, встановлення порядку користування квартирою та вселення. Згідно зі статтею 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судового рішення щодо втрати права користування [PERSON] спірною квартирою суду не надано. Враховуючи зазначене, позивач набув рівних із відповідачами прав користування спірною квартирою та не втратив право на користування квартирою у встановленому законом порядку, а відповідачами створюються перешкоди у користуванні квартирою, тому суд дійшов висновку про вселення позивача до спірної квартири. У частині третій статті 71 ЖК Української РСР наведено випадки, в яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї\~понад шість місяців. Вичерпного переліку поважності причин непроживання в жилому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи. У постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц (провадження № 61-37646св18) зроблено висновок щодо застосування статей 71, 72 ЖК Української РСР та вказано, що збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб. Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Верховний Суд виходить з того, що початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності особа продовжує зберігати відношення до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Тому, доводи заявника про те, що позивач втратив право на проживання в квартирі є безпідставними, оскільки [PERSON] не визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням, відповідно має право проживати в спірній квартирі, де зареєстрований. Щодо встановлення порядку користування квартирою шляхом виділення часток, суд зазначає наступне. Як встановлено судом та не заперечувалося сторонами, квартира\~ [ADDRESS] належить до комунальної власності міста, а тому порядок користування нею повинен визначатися за нормами ст.ст.\~61-70 ЖК України. За правилами ч.1 ст.61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Згідно із положеннями ст. 63 ЖК України предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (ч.1 ст. 48), частина кімнати або кімната, зв`язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо). Приписами ч. 1 ст. 48 ЖК України жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. Згідно із пунктом 53 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470 жиле приміщенні надається громадянам у межах 13,65 кв.м жилої площі на одну особу, але не менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в даному населеному пункті. Рішенням виконкому Криворізької міської ради № 307 від 24.12.1990 року «Про затвердження рівня забезпечення громадян житловою площею для визнання їх такими, що потребують покращення житлових умов» рівень середньої забезпеченості при наданні житлової площі складає 9 кв.м. Крім того, ч. 2 ст. 50 ЖК України передбачено, що при наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими дев`яти років, крім подружжя. Як вбачається з матеріалів справи, квартира [ADDRESS] складається з трьох кімнат відповідно площею 14,5 кв.м, 18,1 кв.м, та 9,3 кв.м. ( а.с. 11). Судом встановлено, що у спірній квартирі зареєстровано четверо повнолітніх осіб різної статі, а саме: позивач [PERSON] та його сини [PERSON] та [PERSON] , а також [PERSON] , шлюб між якими розірвано. Отже, виходячи із розміру житлової площі спірної квартири 41.4 кв.м, на кожного з зареєстрованих в ній осіб приходиться по 10, 35 кв.м. (41,4 кв.м/4 особи). Встановивши зазначені обставини, суд дійшов висновку, що виділення у користування [PERSON] житлову кімнату № 6 площею 9, 4 кв.м., відповідачці [PERSON] в користування житлову кімнату № 5 площею 18,0 кв. метрів, а відповідачам [PERSON] та [PERSON] в користування житлову кімнату № 4 площею 14,0 кв.м., із залишенням решти приміщень в загальному користуванні призведе до порушень житлових прав сторін, з урахуванням того, що на [PERSON] та [PERSON] приходиться по 7 кв.м. на кожного, яка є меншою за рівень середньої забезпеченості у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області жилої площі на одну особу, а тому суд відмовляє в цій вимозі в повному обсязі.

Outcome: partial