Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-22 00:00:00

У грудні 2020 року\~\~ [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, спеціалізованої прокуратури\~у військовій\~та оборонній\~сфері Західного\~регіону про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Позов обґрунтовує тим, що з 03 лютого 2016 року по 09 квітня 2016 року він утримувався у Львівській установі виконання покарань УДПтСУ. 01 лютого 2016 року відносно нього порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, а 03 лютого 2016 року правоохоронними органами його було затримано за підозрою у вчиненні вказаного злочину. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 05 лютого 2016 року йому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, та визначено заставу у розмірі 5\~000\~000 гривень. 09 лютого 2016 року слідчий повторно звернувся до Шевченківського суду м. Львова з клопотанням, яке погоджено з прокурором у кримінальному проваджені - військовим прокурором Львівського гарнізону Західного регіону України про застосування щодо нього запобіжного заходу тримання під вартою по кримінальному провадженню № 4201624030000004 від 18 січня 2016 року у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 410 КК України. Ухвалою даного суду клопотання задоволено та з 09 лютого 2016 року по 09 квітня 2016 року з утриманням його у Львівській установі виконання покарань УДПтСУ у Львівській області, та визначено заставу у розмірі 30 000 000 гривень. 12 лютого 2016 року його було поміщено у Львівську установу виконання покарань УДПтСУ у Львівській області, де він пробув по 10 квітня 2016 року. В квітні 2016 року на виконання ухвали Шевченківського суду м. Львова за його звільнення з під варти було внесено 5 000 000 гривень застави. І за таких умов його було звільнено із закладу виконання покарань. Проте, кримінальні провадження закриті не були і продовжувалось проводитись розслідування. З часу його затримання тобто з 03 лютого 2016 року він не перебував на робочому місці. Ухвалами Шевченківського районного суду м. Львова з 11 квітня 2016 року по 28 травня 2017 року його відсторонено від посади директора. В подальшому в зв`язку з тим, що він перебував під слідством Державний концерн «Укроборонпром» видав наказ про звільнення його з роботи в зв`язку із закінченням строку трудового договору. \~ \~ \~ \~ Таким чином за час відсторонення від посади тобто з 03 лютого 2016 року по 29 травня 2017 року, він не отримував заробітної плати і така сума не отриманої заробітної плати з усіма іншими виплатами становила 326\~765,48 гривень, це є для нього втрачені доходи, які він отримав би, працюючи на посаді директора. Після закінчення досудового слідства матеріали кримінального провадження були передані на розгляд Хмельницького міськрайонного суду. Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 12 листопада 2018 року його визнано невинуватим у вчиненні злочинів передбачених ст. 198, ч. 3 ст. 369 КК України та виправдано в зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення та недоведеністю кримінального правопорушення. Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 11 лютого 2020 року в задоволенні апеляційної скарги прокуратури відмовлено, а вирок суду першої інстанції в цій частині залишено без змін. Постановою Верховного суду від 22 липня 2020 року касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а ухвалу Хмельницького апеляційного суду без змін. Таким чином він перебував під слідством та судом з 03 лютого 2016 року по 22 липня 2020 року. Ним була направлена заява до відповідача прокуратури про відшкодування вказаних коштів, але відповіді не надійшло. За нервових переживань будучи затриманим та незаконним переслідуваннями розпочалась хвороба - рак простати та рак лівої нирки, що було встановлено 29 березня 2016 року Львівським державним онкологічний регіональний діагностичним центром. Незважаючи на це відповідач не змінив йому міру запобіжного заходу і продовжував утримувати під вартою. Родичі та знайомі вимушені були збирати кошти на заставу у 5 000 000 гривень, що призвело до приниження його перед його оточуючими людьми. Унаслідок вищевказаних протиправних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду йому було завдано моральної шкоди, оскільки він переніс душевні страждання, зазнав немайнових втрат, які призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків й вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. З урахуванням викладеного просить суд стягнути на його користь з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з Єдиного казначейського рахунку у розмірі 2 000 000 грн на відшкодування моральної шкоди та суму неотриманого заробітку (втраченого доходу) в сумі 326\~765 гривень 48 копійок. В ході судового розгляду [PERSON] збільшив розмір позовних вимог, а саме просить стягнути на його користь з Держбюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку неотриманий заробіток (втрачений дохід) в сумі 449133,49 грн. та моральну шкоду в розмірі 6\~084\~871 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Клюка В.Ф. на позовних вимогах наполягали. Прокурор в судовому засіданні позов не визнала, надала суду письмові заперечення, а також клопотання про часткове закриття провадження по справі, зокрема в частині вимог до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону на підставі п. 2 ч, 1 ст. 255 ЦПК України в зв`язку з відсутністю предмету спору. Представник Державної казначейської служби України заперечив проти позовних вимог, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що цей державний орган та його структурні підрозділи є неналежними відповідачами, оскільки не несуть відповідальності за дії інших державних органів. До того ж зазначено, що розмір відшкодування шкоди необґрунтовано завищений. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] працював на посаді директора ДП «Красилівський агрегатний завод». 01 серпня 2016 року слідчим відділом слідчого управління військової прокуратури Західного регіону України порушено кримінальну справу відносно [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 05 лютого 2016 року [PERSON] обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, та визначено заставу у розмірі 5\~000\~000 гривень. 09 лютого 2016 року ухалою Шевченківського районного суду м. Львова [PERSON] обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, та визначено заставу у розмірі 30\~000\~000 гривень по кримінальному провадженню № 4201624030000004 від 18 січня 2016 року у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 410 КК України. 12 лютого 2016 року [PERSON] було поміщено у Львівську установу виконання покарань УДПтСУ у Львівській області, де він пробув по 10 квітня 2016 року. В квітні 2016 року його було звільнено із закладу виконання покарань. З часу його затримання тобто з 03 лютого 2016 року він не перебував на робочому місці. Ухвалами Шевченківського районного суду м. Львова з 11 квітня 2016 року по 28 травня 2017 [PERSON] відсторонено від посади директора. В подальшому в зв`язку з тим, що він перебував під слідством Державний концерн «Укроборонпром» видав наказ про звільнення [PERSON] з роботи в зв`язку із закінченням строку трудового договору (контракту), термін дії якого був по 28 травня 2017 року. Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 12 листопада 2018 року [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні злочинів передбачених ст. 198, ч. 3 ст. 369 КК України та виправдано в зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення та недоведеністю кримінального правопорушення. Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 11 лютого 2020 року в задоволенні апеляційної скарги прокуратури відмовлено, а вирок суду першої інстанції в цій частині залишено без змін. Постановою Верховного суду від 22 липня 2020 року касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а ухвалу Хмельницького апеляційного суду без змін. Відповідно до ч. 1 ст.\~3\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом положень статей 15, 16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди,\~\~відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Стаття 56 Конституції України\~проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка\~з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України є частиною національного законодавства,\~встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1176\~ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.\~Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Відповідно до п.п. 5, 6, 10, 24 ст. 3 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності; досудове слідство - форма досудового розслідування, в якій здійснюється розслідування злочинів; судове провадження - кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами; кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Відповідно до частини першої статті 43 КПК України виправданим у кримінальному провадженні є обвинувачений, виправдувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили. Надання особі статусу виправданого зумовлює появу у такої особи певних прав. Ні в КПК України 1960 року, ні в чинному КПК України немає окремої статті, яка б безпосередньо була присвячена правам виправданого. Проте частина третя статті 43 КПК України передбачає, що виправданий має права обвинуваченого, передбачені статтею 42 цього Кодексу, в обсязі, необхідному для захисту на відповідній стадії судового провадження. У статті 42 КПК України міститься широке коло прав, одним із яких є право вимагати відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в порядку, визначеному законом, а також відновлення репутації, якщо підозра, обвинувачення не виправдалися. У чинному КПК України це право закріплене вперше. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи\~03 лютого 2016\~року [PERSON] було затримано у підозрі вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України в межах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42016140400000014 від 01 лютого 2016 року, а вироком Хмельницького міськрайонного суду від 12 листопада 2018 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати в кримінальних справах Хмельницького апеляційного суду від 11 лютого 2020 року та постановою Верховного Суду від 22 липня 2020 року ухвалу Хмельницького апеляційного суду Хмельницької області залишено без змін, [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 369 КК України та виправдано. Таким чином, у період з 03 лютого 2016 року по 22 липня 2020 року щодо [PERSON] безпідставно застосовувались заходи кримінального провадження, що підтверджується виправдувальним вироком суду. Згідно зі статтею 130 КПК України, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом. На теперішній час єдиним таким законом є Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» № 266/94-ВР (надалі Закон № 266/94-ВР), прийнятий ще у 1994 році, сфера дії якого поширюється на широке коло суб`єктів, у тому числі на виправданих. Згідно з пунктом 1 статті 1, пунктом 1 статті 3 Закону № 266/94-ВР підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій. Наказом Міністерства юстиції України, ГПУ та Міністерства фінансів України 04 березня 1996 року затверджено Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» № 6/5/3/41 (далі - Положення № 6/5/3/41), пунктом 8 якого передбачено, що згідно з частиною першою статті 4 Закону № 266/94-ВР розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 Закону і підлягають відшкодуванню, визначаються з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Розмір цих сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт. Відповідно до довідки ДП «КАЗ» № 72-09/196 від 26 лютого 2021 року з 04 лютого 2016 року по 29 травня 2017 року (термін дії контракту) грошове забезпечення не виплачувалося, а тому нарахована заробітна плата становить 449\~133,49 грн. Дослідивши та обчисливши проведений представником відповідача ДП «КАЗ» розрахунок, суд вважає, що такий розрахунок обчислено вірно. Крім того, сторонами не заперечується встановлений розмір нарахованої заробітної плати в розмірі 449\~133 грн. 49 коп., а тому вказана сума підлягає стягненню. Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди, судом встановлено наступне. Внаслідок незаконного засудження, ухвалення судом виправдувального вироку, позивач має право на відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме: статті 1176 ЦК України, Закону N 266/94-ВР. (такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові 20 вересня 2018 р. N 686/23731/15-ц; N 14-298цс18). Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з п. 1 ст. 1, п. 5 ст. 3 Закону № 266/94-ВР підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. Відповідно до частин другої, третьої статті 13 цього Закону розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Статтею 4 Закону № 266/94-ВР визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст.\~1176\~ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державною у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Частинами 2, 3 статті 13 Закону № 266/94-ВР визначено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом провадиться відповідно до розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Вказане кореспондується і п.\~9\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~4\~від 31.03.\~1995\~року «Про\~судову практику\~у справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються в кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону). Відповідно до частини другої\~статті 25 Бюджетного кодексу України, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Відповідно до\~статті 2 ЦК України\~держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого\~указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відповідно до ст.\~8\~Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2020\~рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2020 року складає 4 723 грн. Зважаючи на приписи ч.ч. 2, 3 статті 13 Закону № 266/94-ВР розмір відшкодування моральної шкоди становить 250 319 грн., виходячи із розрахунку за 53 місяців 19 днів (53 місяців 19 днів х 4 723 грн.). Вказана сума є нижньою межею відшкодування моральної шкоди, гарантованою Державою. Позивачем в судовому засіданні надані обґрунтування та доведені відповідно до п. 5 Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03. 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» наявність завданої йому моральної шкоди, тривалі переживання потягнули виникнення та загострення хвороб, витрачання часу і коштів на лікування, необхідність застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, здоров`я і відновлення стосунків з оточуючими. Згідно зі ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. 14 липня 2021 року судовим експертом Кречик О.А. надано висновок експерта № 9752 за результатами проведення судово-психіатричної експертизи, згідно висновків якої встановлено психічні страждання позивача (на моральному рівні) та визначено орієнтовний розмір грошової компенсації за завдані [PERSON] страждання у розмірі 1634,4 мінімальні заробітні плати, розмір яких визначається рівнем розміру мінімальної заробітної плати, прийнятої в Україні на момент винесення рішення суду. Разом з тим, згідно ч.ч. 1, 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року №\~1774-VIII установлено, що з 1 січня 2017 року мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, крім розрахунку щорічного обсягу фінансування статутної діяльності політичних партій. Вивченням вказаної експертизи встановлено, що психологічні аспекти подій, що досліджуються у справі, формалізувались і надавались у математичних одиницях для визначення їх кількісного еквіваленту за допомогою формули, тотожній формулі, запропонованій [PERSON] та є її модифікацією, що є науковою рекомендацією по визначенню орієнтовного розміру компенсації моральної шкоди. Проте, вказані висновки експерта не можуть бути прийняті судом до уваги з огляду на наступне. Так з метою впорядкування проведених судових експертиз, приведення їх до єдиних висновків на підставі офіційних даних та на вимогу постанови Кабінету Міністрів України від 02 липня 2008 року № 505 «Про затвердження Порядку атестації та державної реєстрації методик проведення судових експертиз» Кабінетом Міністрів України введено в дію Реєстр методик проведення судових експертиз, які атестовані та рекомендовані до впровадження в експертну практику відповідно до Порядку атестації та державної реєстрації методик проведення судових експертиз. Порядок ведення Реєстру методик проведення судових експертиз затверджено наказом Міністерства юстиції України № 1666/5 від 02.10.2008. Держателем Реєстру є Міністерство юстиції України, яке здійснює його ведення. Інформація, яка міститься в Реєстрі, є відкритою для запитів правоохоронних органів, судів та заінтересованих юридичних і фізичних осіб. Судом встановлено, що експертиза була вчинена з використанням Методики психологічного дослідження у справах щодо заподіяння моральних страждань особі та відшкодування моральної шкоди (надалі - методика), реєстраційний код 14.1.75 Реєстру методик проведення судових експертиз. Дана методика внесена до реєстру та зареєстрована 18.01.2019 року. Разом з тим, основою вказаної методики 14.1.75 є «модифікована» Методика встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань [PERSON] з його формулою. При цьому 29 січня 2016 року рішенням Координаційної ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції України методика [PERSON] була виключена з Реєстру методик проведення судових експертиз, затверджених наказом Міністерства юстиції України. Разом із тим, згідно п. 1.4. Інструкції про призначення, проведення судових експертиз та експертних досліджень й Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, під час проведення експертиз (експертних досліджень) з метою виконання певного експертного завдання експертами застосовуються відповідні методи дослідження, методики проведення судових експертиз. Пункт 8.3 Методики (модефікованої), містить посилання на методи дослідження відповідно їх реєстраційних кодів в Реєстрі методик проведення судових експертиз. Разом з тим, рішенням Координаційної ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції України 28 січня 2021 року прийнято рішення про припинення застосування всіх психологічних методик, зазначених у Методиці. Таким чином, суд не може взяти до уваги висновки викладені у експертному дослідженні, зроблені на основі застосування методів дослідження у вигляді методик, які мали застосовуватися у Методиці як спеціальні методи дослідження, застосування яких було припинено. Окрім того, Методика визначає поняття «презюмованою моральна шкода» та «психічні страждання», однак чинне законодавство таких понять не закріплює. Варто зазначити, що не кожна психотравмуюча ситуація апріорі завдає моральних страждань певній особі, оскільки в силу своєї значущості або індивідуальних особливостей особистості людина може не помітити, що щось сталося або дуже швидко про це забуде, або навпаки, отримати сильний стрес тощо. У даному випадку, із досліджених у справі доказів стає зрозумілим, що найбільш психотравмуючим випадком для позивача є тримання його під вартою під час рецидиву онкологічного захворювання. Проведення стосовно позивача інших слідчих та негласних слідчих дій, а саме проведення обшуків у службовому кабінеті, житловому будинку, господарських приміщеннях, особистий обшук не завдали останньому такої ж сильної психотравмуючої дії як тримання його під вартою у період з 12 червня 2016 року по 10 квітня 2016 року, адже моральна шкода виникає внаслідок впливу не протиправного діяння, а саме психотравмуючої ситуації для позивача. Крім того,\~як вбачається\~зі змісту\~формули Методики,\~основними складовими,\~так само,\~як і\~формули [PERSON] \~є коефіцієнти\~«fv»\~(від\~англ fault\~\~«провина»,\~violator\~\~«те,\~що заподіяло\~шкоду») та «fs» (від англ. fault «провина», survivor «потерпілий») що фактично за своїм змістом, як і в Методиці [PERSON] визначають ступінь вини заподіювача та потерпілої особи. Відповідно до ч.1 ст. 124 Конституції України делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. У відповідності до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз й експертних досліджень і Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень від 08 жовтня 1998 року № 53/5 із змінами,\~судовому експерту забороняється: вирішувати\~питання, які виходять за межі спеціальних знань експерта, а також\~для з`ясування питань права\~і надавати оцінку законності проведення процедур, регламентованих нормативно-правовими актами. Таким чином, судовий експерт не має права замінювати собою органи досудового розслідування, суд, визначати ступінь вини заподіювача шкоди або потерпілого. Крім того, об`єктом дослідження вказаного експертного дослідження є потерпілий, а не заподіювач шкоди. Ступінь його ініціативи (впливу) жодним чином не може вплинути на глибину та інтенсивність моральних страждань потерпілого, оскільки це є виключно індивідуальною реакцією потерпілого на психотравмуючу ситуацію. Також суд наголошує, що в Методиці зазначено, що висновок психологічного дослідження за цією Методикою має орієнтовний (ймовірний) характер. Судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об`єктивності і повноти дослідження. На експерта у процесі експертизи в кримінальному процесі покладаються обов`язки: використовувати всі наявні в його розпорядженні науково-технічні методи, засоби і свої знання для правильного і науково-обґрунтованого розв`язання поставлених перед ним питань, отримання достовірних висновків; провести повне і всебічне дослідження, дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок; на вимогу органу дізнання, слідчого, прокурора, судді дати роз`яснення щодо даного ним висновку. Встановлюючи наявність або відсутність фактів заподіяння моральної шкоди та розміру відшкодування, суд враховує і вказує на те, що\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях\~(п 11. Постанови Пленуму ВСУ від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»). Таким чином, суд вбачає, що висновки зроблені з використанням методики 14.1.75 мають імовірний характер, а вихідна величина, запропонована експертом у розмірі 1634,4 розмірів мінімальних заробітних плат, а також формула і коефіцієнти для обрахування компенсації моральної шкоди, носять винятково абстрактний характер. Таким чином, висновок експерта № 9752 за результатами проведення судово-психіатричної експертизи від 14 липня 2021 року не може бути взятий судом до уваги, оскільки є неналежним та недопустимим доказом. Визначаючи розмір моральної шкоди, завданої позивачу суд виходить з наступного. Верховний Суд України у своїй постанові у справі № 6-28008св10 від 13 липня 2011 року зазначив, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Як вказує у своїй постанові ВП/ВС у справі № 752/17832/14-ц від 15 грудня 2020 року, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її безпідставного збагачення. При цьому, сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції. Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди. Якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При цьому, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більше аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Наведене відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 04.06.2018 у справі № 489/2492/17, від 13.06.2018 у справі № 464/6863/16, від 21.06.2018 у справі № 205/119/17, від 25.07.2018 року у справі №607/14493/16-ц. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму\~доходів громадян, що діють на час розгляду справи. На даний час в Україні відсутні нормативно сформульовані критерії та загальний метод оцінки розміру компенсації моральної шкоди. Разом з тим, питання про визначення розміру відшкодування моральної шкоди Міністерство юстиції України виклало у власних Методичних рекомендаціях «Відшкодування моральної шкоди». В основному 6-й розділ таких рекомендацій повторює положення ст. 23 ЦК України і пункт 9 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України. Пунктом 6.4 Методичних рекомендацій визначено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною справжнім стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, коли така компенсація стосується юридичної особи. Отже, саме у зв`язку з відсутністю чітко сформульованих критеріїв визначення розміру завданої моральної шкоди, законодавцем у певних випадках встановлено нижню межу такого розміру. Порушення прав людини чи погане поводження із нею завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У вказаній справі суд переконаний, що [PERSON] однозначно зазнав душевних страждань у зв`язку із притягненням його до кримінальної відповідальності, а також внаслідок застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Внаслідок тривалого кримінального переслідування, було порушено його звичний розклад життя, позивач змушений був звертатись за допомогою до фахівців у галузі права, переживати страждання доводячи свою невинуватість перед органами досудового слідства та судом, зазнавати розпачу та зневіри до посадових осіб, до системи правосуддя у цілому, через притягнення його до кримінальної відповідальності його було звільнено з посади, на якій він тривалий час працював, безпідставне обвинувачення та незаконне утримання під вартою спричинило втратою ним авторитету серед колег та підлеглих, погіршення його ділової репутації. Позивач, вимушений був докладати додаткові зусилля для відновлення його авторитету та ділової репутації. Разом з тим, суд відхиляє доводи заявника про розвиток в нього внаслідок ув`язнення онкологічної хвороби, зважаючи на відсутність доказів на підтвердження причино-наслідкового зв`язку між ув`язненням позивача та розвитком в нього онкологічного захворювання, разом з тим суд враховує що внаслідок діагностування у нього онкологічної хвороби в умовах перебування в слідчому ізоляторі в нього додатково погіршився психоемоційний стан, викликаний тривогою за своє життя та здоров`я, відсутністю можливості отримати повноцінне та якісне лікування виявленої у нього хвороби. За таких обставин, розмір моральної компенсації, яку [PERSON] просить стягнути з держави на його користь у сумі 6\~084\~871 гривня, на переконання суду, не співмірний із розміром його душевних страждань, а також впливом даної ситуації на його життя. Враховуючи викладене та

Outcome: partial