Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, згідно якої просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним в порядку спадкування обов`язкової частки у спадщині, після померлої [INFO] [PERSON] , право власності на ј частину спадкового майна, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , та складається з житлового будинку літ. «Ааа1» - загальною площею 87,7 кв.м, в тому числі жилою площею - 50, 4 кв.м, допоміжною площею - 33, 8 кв.м, сараю - літньої кухні літ. «Б», погребу б/н, вбиральні літ. «Ж», літнього душу літ. «Е», навісу літ. «М», колодязю літ. «К», гаража літ. «Д», огорожі №1-4, бруківки №5. Свої вимоги позивач мотивував тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] , після смерті якої залишилося спадкове майно, зокрема, у виді Ѕ частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Після смерті матері позивач звернувся до нотаріуса з метою прийняття спадщини і йому стало відомо, що його мати за життя склала заповіт, за яким заповіла належну їй Ѕ частину житлового будинку своїй дочці - [PERSON] , яка доводиться позивачу рідною сестрою. Позивач зазначає, що щодо спадкового майна померлої [PERSON] в нотаріальній конторі заведена спадкова справа та зареєстровані заяви про прийняття спадщини від [PERSON] як спадкоємця за законом, та [PERSON] як спадкоємця за заповітом. [INFO] померла [PERSON] . З метою прийняття спадщини після померлої сестри, позивач звернувся до нотаріуса, однак отримав письмову відмову, оскільки після померлої є спадкоємець першої черги, а саме її чоловік - [PERSON] , а позивач відноситься до другої черги спадкування. Окрім того, позивачу відмовлено у видачу свідоцтва про право на спадщину після померлої матері, оскільки у позивача відсутні оригінал заповіту та правовстановлюючі документи на спадкове майно. [PERSON] зазначає, що правовстановлюючі документи знаходилися у його сестри [PERSON] , однак оскільки вона теж померла, надати вказані документи не представляється можливим. Крім того, позивач зазначає, що оскільки він є інвалідом ІІІ групи з 2009 року, яка на момент смерті матері позивача вже була йому встановлена, то відповідно до норм чинного законодавства, позивач має право на обов`язкову частку у спадковому майні, що належало померлій [PERSON] , незалежно від змісту заповіту, тобто на ј частину спадкового майна, в тому числі на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За викладених обставин позивач і вимушений звернутись до суду із позовом для захисту своїх прав та інтересів. Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 24 лютого 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 28 березня 2022 року задоволено клопотання позивача про витребування докази; підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак представник позивача - адвокат Кінаш Т.В. надала до суду заяву, згідно якої просила суд розглянути справу без участі позивача та його представника, зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не надав до суду пояснень про причини неявки. Третя особа, державний нотаріус Другої кременчуцької державної нотаріальної контори Сороколат І.М. в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи, однак завчасно надала до суду клопотання, згідно якого просила суд розглянути справу за її відсутності та вказала, що при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Третя особа, державний нотаріус Першої кременчуцької державної нотаріальної контори Власенко Н.М. в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи, однак завчасно надала до суду клопотання, згідно якого просила суд розглянути справу за її відсутності та вказала, що при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Представник третьої особи, Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, однак представник третьої особи Костик А. надала до суду клопотання, згідно якого просила розглянути справу без участі міської ради та ухвалити рішення на підставі норм діючого законодавства. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 280 Цивільного процесуального Кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі письмових матеріалів справи, та із врахуванням тієї обставини, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, він не повідомив суд про причини неявки, ним не подано відзив, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Суд, приймаючи до уваги думку представника позивача, думку третіх осіб, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно свідоцтв про право на спадщину по закону серії ААК №183887 та серії ААК №183836 від 24 червня 1997 року [PERSON] та його мати [PERSON] успадкували після померлого [INFO] [PERSON] , в рівних частках спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] . Відповідно до довідки КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської обласної ради» за вих.№61/5605 від 10 листопада 2021 року, що міститься в матеріалах справи, власниками житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] та [PERSON] по Ѕ частці кожний. Вказане домоволодіння складається з: житлового будинку літ. «Ааа1» - загальною площею 87,7 кв.м, в тому числі жилою площею - 50, 4 кв.м, допоміжною площею - 33, 8 кв.м, сараю - літньої кухні літ. «Б», погребу б/н, вбиральні літ. «Ж», літнього душу літ. «Е», навісу літ. «М», колодязю літ. «К», гаража літ. «Д», огорожі №1-4, бруківки №5. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції. Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 22 вересня 1964 року міським ЗАГС міста Кременчука. Згідно зі статтею 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, позивач [PERSON] , будучи сином спадкодавця [PERSON] , є спадкоємцем першої черги за законом після померлої [PERSON] . Як вбачається з матеріалів спадкової справи №113/2017 після померлої [INFO] [PERSON] , з заявами про прийняття спадщини звернулися: [PERSON] - спадкоємець за законом, згідно статті 1241 Цивільного кодексу України та [PERSON] - спадкоємиця за заповітом, посвідченим Другою кременчуцькою державною нотаріальною конторою 28 січня 2008 року за реєстровим номером 2-16. Згідно заповіту, посвідченого 28 січня 2008 року державним нотаріусом Другої кременчуцької державної нотаріальної контори Сороколат І.М., та зареєстрованого в реєстрі за номером 2-16, [PERSON] , [INFO] , заповіла належний їй на праві особистої власності житловий будинок з господарськими будівлями та приватизовану земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] . Постановою державного нотаріуса Другої кременчуцької державної нотаріальної контори Сороколат І.М. від 24 листопада 2021 року за вих. №1030/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, згідно статті 1241 Цивільного кодексу України на частину житлового будинку з гоподарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та належить померлій [INFO] [PERSON] , оскільки спадкоємцем не подано правовстановлюючі документи, які відповідають вимогам законодавства. [INFO] померла рідна сестра позивача [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 14 грудня 2020 року Відділом реєстрації смерті міста Сімферополя Департаменту запису актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим. Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] підтверджується витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00030417944 від 19 квітня 2021 року та № 00030417713 від 19 квітня 2021 року, відповідно до яких батьками вказаних осіб внесено [PERSON] та [PERSON] . Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №00030417907 від 19 квітня 2021 року, 14 січня 1989 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в Кременчуцькому Палаці шлюбів зареєстровано шлюб. 19 квітня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Першої державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] . Однак, постановою державного нотаріуса Першої кременчуцької державної нотаріальної контори від 23 вересня 2021 року за вих. №1675/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину, оскільки після померлої [PERSON] є спадкоємець першої черги, а саме чоловік - [PERSON] , а [PERSON] - рідний брат, відноситься до другої черги спадкування. Положеннями статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування " від 30 травня 2008 року №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження». Відповідно до правових позицій, викладених в узагальненні судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Відповідно до положень статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно зі статтею 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона обов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1222 Цивільного кодексу України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Виходячи зі змісту статей 1217, 1222 Цивільного кодексу України, враховуючи матеріали спадкової справи №113/2017 та зміст постанови державного нотаріуса Другої кременчуцької державної нотаріальної контори Сороколат І.М. від 24 листопада 2021 року за вих. №1030/02-31, якою встановлено факт прийняття спадщини [PERSON] після померлої [PERSON] , позивач являється спадкоємцем після померлої матері [PERSON] . Як встановлено в судовому засіданні, померлій [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 червня 1997 року належить Ѕ частина житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] . Відповідно до вимог частини 1 статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців, він заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно статті 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати заяву про прийняття спадщини. Законодавством закріплене право фізичної особи призначити спадкоємців шляхом складання заповіту і розділити спадкове майно, майнові права і обов`язки на свій розсуд. Відповідно до частини 1 статті 1241 Цивільного кодексу України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Згідно пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги. Право на обов`язкову частку - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Тобто право на обов`язкову частку існує лише за наявності заповіту. Для визначення розміру обов`язкової частки у спадщині судам слід враховувати, що частиною 1 статті 1241 Цивільного кодексу України встановлено, що обов`язкова частка у спадщині визначається незалежно від змісту заповіту у розмірі половини частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом. Таким чином, свобода розпорядження власністю обмежується законодавчо встановленою для окремої категорії спадкоємців гарантією, за якою, незалежно від змісту заповіту, особи, визначені в частині першій статті 1241 Кодексу, спадкують половину частки, яка належала б їм у разі спадкування за законом. Перелік таких осіб, визначений статтею 1241 Цивільного кодексу України, є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає. До цього переліку входять лише особи, які належать до першої черги спадкоємців за законом і є малолітніми, неповнолітніми, повнолітніми непрацездатними дітьми спадкодавця, непрацездатною вдовою (вдівцем) та непрацездатними батьками. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11 лютого 2014 року по справі №1-1/2014, розкриваючи зміст поняття „повнолітні непрацездатні діти", що використовується в абзаці першому частини першої статті 1241 Кодексу щодо права на обов`язкову частку у спадщині повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця, ґрунтується на положеннях частини третьої статті 75 Сімейного кодексу, який відносить до категорії „непрацездатні" інвалідів I, II та III групи, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття „непрацездатний". Стаття 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" закріплює поняття непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є особою з інвалідністю з 2009 року, якому у встановленому законом порядку встановлена ІІІ група інвалідності. За викладених вище обставин, приймаючи до уваги встановлений в судовому засіданні факт, що позивач [PERSON] дійсно є спадкоємцем за законом в порядку статті 1241 Цивільного кодексу України після померлої [INFO] [PERSON] , як повнолітня непрацездатна дитина спадкодавця - інвалід ІІІ групи, який має право, незалежно від змісту заповіту, на половину частки, яка б належала б кожному із спадкоємців у разі спадкування за законом, приймаючи до уваги встановлену в судовому засіданні обставину прийняття позивачем спадщини після померлої на Ѕ частину її майна, оскільки неможливість оформити право власності на спадкове майно нотаріально дає право на визнання його в судовому порядку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved