Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-18 00:00:00

у січні 2022 року позивач [PERSON] звернувся у суд з позовом про визнання трудових відносин припиненими. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що він є директором ТОВ «Нугора» відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. На даний час ТОВ «Нугора» фактично припинило свою діяльність, учасники не приймають жодної участі в управлінні підприємством, внаслідок чого позивач втратив матеріальну та будь - яку іншу зацікавленість у перебуванні на посаді директора. 08.11.2021 р. він надіслав ТОВ «Нугора» повідомлення про проведення загальних зборів учасників підприємства 09.12.2021 р. Проте, збори не відбулися у зв"язку з відсутністю учасників ТОВ «Нугора». Бездіяльність товариства та засновників призвела до порушення його трудових прав, оскільки позивач позбавлений можливості вільно обирати працю. За таких підстав, позивач просить суд визнати припиненими трудові відносини між [PERSON] та ТОВ «Нугора», а [PERSON] звільнити з посади директора ТОВ «Нугора» з 09.12.2021 на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України, зобов`язавши Управління «Центр надання адміністративних послуг Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації» виключити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запису про керівника (директора) ТОВ «Нугора» Білоцерківського О.М. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 14 лютого 2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. (а.с. 60) Відповідач ТОВ «Нугора» відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] є директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Нугора». Відповідно до ст. 29 ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Відповідно до ст. 39 ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» дирекція (директор) підзвітна загальним зборам учасників, організовує виконання їх рішень. Тобто, загальні збори учасників здійснюють управління товариством та реалізують право уповноваженого органу товариства усунути особу від виконання обов`язків члена виконавчого органу в будь який час і з будь яким підстав. 08 листопада 2021 року [PERSON] направив на адресу ТОВ «Нугора» заяву про звільнення за власним бажанням. Відповідно до ч. 1 ст. 31 ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» загальні збори учасників скликаються у випадках, передбачених цим Законом або статутом товариства, а також з ініціативи виконавчого органу товариства. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань учасником товариства є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Звертаючись у суд з даним позовом, [PERSON] стверджує, що 09 грудня 2021 року позачергові збори ТОВ «Нугора» не відбулися в зв`язку з неявкою учасників зборів. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітню плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбаченні законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами для припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38,39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40,41) або не вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на визначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижня. Таким чином, на підставі письмової заяви та попередивши власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний трудовий договір за ч. 1 ст. 38 КЗпП України, що [PERSON] було здійснено. Статтями ст. 97, 99 Цивільного кодексу України встановлено, що управління товариством здійснюють його органу. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом. Загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Аналогічні положення закріпленні у ч. 1 ст. 58 Закону України «Про господарські товариства» від 19 вересня 1991 року N 1576-XII, ст. 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» від 06 лютого 2018 року № 2275-VIII. Відповідно до положень статті 38 КЗпП України, ст. 58,59,60,62 Закону України «Про господарські товариства» право Товариства на звільнення за власним бажанням кореспондує обов`язок учасників Товариства провести загальні збори, на яких розглянути заяву керівника Товариства та створити/призначити новий виконавчий орган. Згідно із ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Конституційний Суд України у рішеннях від 07.07.2004 року № 14-рп/2004, від 16.10.2007 року № 8-рп/2007 та від 29.01.2008 року № 2-рп/2008 зазначив, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю Конституційний Суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю (індивідуально-трудова діяльність, фермерство тощо), так і можливість працювати за друдовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невід`ємним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Реалізація права громадянина на працю здійснюється шляхом укладання ним трудового договору і виконання кола обов`язків за своєю спеціальністю, кваліфікацією або посадою, яка передбачається структурою і штатним розписом підприємства, установи чи організації. Приписами ст. 22 КЗпП України та ст. 43 Конституції України забороняють будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладанні, зміні та припиненні трудового договору. Таким чином, уповноважені на звільнення керівники ТОВ «Нугора» проігнорували повідомлення [PERSON] про бажання реалізувати своє право на вільний вибір трудової діяльності, не розглянули по суті його заяву про звільнення протягом передбачених законодавством строків, не виконали покладені на них обов`язків, тим самим допустили порушення трудових прав [PERSON] . Крім того, позивач просить суд виключити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадянських формувань, запис про керівника (директора) ТОВ «Нугора» - Білоцерківського О.М. Положенням статті 10 Закону про державну реєстрацію юридичних осіб, свідчить, що наявність інформації у відкритому ЄДРПОУ про позивача як керівника ТОВ «Нугора» з огляду на фактичне припинення трудових відносин між ними, створює недостовірне уявлення у третіх осіб щодо керівництва ТОВ «Нугора» саме позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі, документів, що подаються заявником для державної реєстрації, судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в ЄДРПОУ щодо серед іншого, зобов`язання вчинення реєстраційних дій. У зв`язку з діями відповідача ТОВ «Нугора» позивач позбавлений можливості виключити інформацію щодо себе, як керівника ТОВ «Нугора», у встановлений законом про державну реєстрацію юридичних осіб спосіб та порядок шляхом надання державному реєстратору документів визначених ст. 17 закону про державну реєстрацію юридичних осіб. Таким чином, доводи позивача про те, що вимога щодо зобов`язання вчинення дій є способом захисту прав позивача з огляду на бездіяльність ТОВ «Нугора» та відсутність можливості вимагати винесення відповідного рішення уповноваженим органом юридичної особи ТОВ «Нугора» у зв`язку із звільненням позивача із займаної посади на підставі статті 38 КЗпП України, в ході розгляду справи знайшли своє підтвердження, а тому даний позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в сумі 992,40 гривень.

Outcome: approved