Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-16 00:00:00

21.04.2021 року до суду надійшли матеріали зазначеної позовної заяви, зі змісту якої вбачається, що 07.03.2019 року сторони уклали договір позики, за умовами якого відповідач безпроцентно взяв у позику власні грошові кошти позивача у сумі 95 000 грн., які були передані шляхом внесення коштів у касу підприємства, що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру. Відповідач взяв на себе зобов`язання щодо повернення коштів до 01.02.2020 року, однак кошти не повернув. Позивачем вживалися заходи досудового врегулювання спору шляхом переговорів, однак стягнути кошти не вдалося. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 95 000 грн. та сплачений судовий збір. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11.05.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. В ухвалі про відкриття провадження у справі учасникам справи було визначено строк на подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень. 18.11.2021 року до суду надійшов відзив, у якому сторона відповідача позовні вимоги позивача визнає та просить задовольнити. Зазначає, що самостійно повернути кошти не має можливості, оскільки впродовж тривалого часу на розрахункові рахунки підприємства накладено арешт. Відповідно, наявність тривалого періоду здійснення виконавчих дій органами державної виконавчої служби унеможливлює виконання відповідачем зобов`язань за будь-якими договорами. Інших документів до суду не надходило. Так як розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, сторони у судове засідання не викликалися. Суд вважає за можливе розглянути справу за матеріалами наявними у справі. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч. 1, 2 ст. 207 цього Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Судом встановлено, що 07.03.2019 року між ДП «Київський науково-дослідний інститут гідроприладів» та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець (позивач) передає позичальнику (відповідачу) у власність власні грошові кошти в сумі 95 000 грн., шляхом внесення коштів в касу підприємства позичальника, які останній зобов`язався повернути до 01.02.2020 року. Згідно з 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Підтвердженням отримання відповідачем вказаних у договорі коштів є надані стороною позивача копії квитанцій до прибуткового касового ордеру від 11.03.2019 року № 33 та від 14.03.2019 року № 37. Також факт передачі коштів чином був визнаний стороною відповідача у відзиві. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно ст. 509 цього Кодексу зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Разом з тим, з позовної заяви вбачається, а відповідачем не заперечується, що у визначений в договорі строк останній кошти не повернув. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями ст.ст. 625, 629 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики від 07.03.2019 року в розмірі 95 000 грн. З огляду на наведене, позовна заява підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача також підлягає судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 950 грн.

Outcome: approved