Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-16 00:00:00

27.05.2021\~року до\~Бабушкінського районного\~суду м.\~Дніпропетровська надійшла\~позовна заява\~ [PERSON] \~до товариства\~з обмеженою\~відповідальністю «Фінансова\~компанія «Аланд»,\~треті особи\~ приватний\~нотаріус Житомирського\~міського нотаріального\~округу Горай\~Олег Станіславович,\~приватний виконавець\~виконавчого округу\~м.\~Києва Малкова\~Марія Вікторівна\~про визнання\~виконавчого напису\~нотаріуса таким,\~що не\~підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовує наступним чином. 19.05.2021 року, позивачу сало відомо, що 23.07.2020 року приватним нотаріусом Горай О.С. було вчинено виконавчий напис № 14715 про стягнення з нього грошових коштів на користь відповідача у розмірі 20723,47 грн. за кредитним договором. 20.08.2020 року приватний виконавець відкрив виконавче провадження № 62862355 на виконання вищевказаного напису. Однак, як стверджує позивач, жодних кредитних договорів, окрім із АТ КБ «Приватбанк» він не укладав. Як вбачається з виконавчого напису, то ТОВ «ФК «АЛАНД» було відступлено право вимоги за кредитними договорами від ПАТ «Кредобанк», а саме кредитний договір CL2-58918 від 21.05.2017 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Кредобанк». Також позивач зазначає, що весь час проживає у м. Дніпро та зареєстрований з 02.02.2009 року за адресою: [ADDRESS] , місце роботи також знаходиться у м. Дніпро. Проте з невідомих йому причин виконавчий напис № 14715 від 23.07.2020 року вчинено приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., а виконавче провадження відкрито приватним виконавцем м. Києва, тобто у порушення вимог ЗУ «Про нотаріат», «Про виконавче провадження». Також позивач не розуміє як саме нотаріус міг зробити виконавчий напис на кредитний договір за умов, що з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. А тому, позивач вважає вище вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню та звернувся за захистом своїх прав до суду. Ухвалою суду від 28.05.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Сторони та треті особи у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Письмових заяв чи клопотань про відкладення справи розглядом не надали. Представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність, відповідно якої позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Треті особи правом на подання письмових пояснень не скористались. Через це суд, спираючись на норми ст. 247, 280 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку, за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалив заочне рішення. На ухвалу суду щодо витребування у нотаріуса матеріалів нотаріальної справи щодо виконавчого напису № 14715 повідомив наступне, свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України від 26.12.2011 року за № 8679 було анульоване. В нотаріальній конторі було проведено обшук та вилучені документи нотаріального діловодства та архіву відповідно до ухвали слідчого судді. У зв`язку із чим, надати матеріали не можливо. Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи у межах наданих позивачем та третьою особою письмових доказів, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 19.05.2021 року, позивачу стало відомо, що 23.07.2020 року приватним нотаріусом Горай О.С. було вчинено виконавчий напис № 14715 про стягнення з нього грошових коштів на користь відповідача у розмірі 20723,47 грн. Виконавчий напис було виконано відповідно до наданих документів ТОВ «ФК «АЛАНД», щодо стягнення заборгованості з позивача, у зв`язку із несплатою боргу за договором кредиту №CL2-58918 від 21.05.2017 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Кредобанк», який відступив право вимоги за даним кредитом ТОВ «ФК Кредит-Капітал», яке відступило право вимоги ТОВ «ФК«АЛАНД». На підставі вказаного ТОВ «ФК«АЛАНД» звернулось до приватного нотаріуса для вчинення виконавчого напису щодо стягнення заборгованості за період з 14.05.2020 року по 25.05.2020 року у розмірі 18197,46 грн., яка складається з суми кредиту 8950,82 грн., заборгованість за комісією 5439 грн., несплаченим відсоткам 3307,64 грн., а також 500 грн за вчинення виконавчого напису. Як стверджує позивач, він ніколи не укладав кредитний договір с ПАТ «Кредобанк». Раніше йому не надходило жодних листів з вимогою сплатити борг. Позивачу не відомо чому виконавче провадження було відкрито у м. Києві, оскільки він постійно проживає та працює у м. Дніпро, що не надає права винесення виконавчого напису приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округа та відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва, оскільки порушується вимог ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження», місцем відкриття виконавчого провадження чи місце виконання рішень є місце проживання, реєстрації, перебування боржника, або знаходження його майна. Також, позивач посилається у позовній заяві на те, що нотаріус перед вчиненням виконавчого напису не вияснив чи є дана заборгованість безспірною та такою, що посвідчена нотаріусом. Відповідно до вимог ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5. Відповідно до вимог ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 п. 2 глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 п. 2 глави 16 розділу ІІ Порядку). Підпунктами 3.2, 3.5 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису, нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 8 Закону України «Про нотаріат»). Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 п. 2 глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання йому стягувачем повідомлення - письмової вимоги про усунення порушень. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Відповідно до вимог ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження», місцем відкриття виконавчого провадження чи місце виконання рішень є місце проживання, реєстрації, перебування боржника, або знаходження його майна. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які, згідно з відповідним Переліком, є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора, про місце відкриття), так і необґрунтованість вимог до боржника. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 03.10.2019 по справі № 753/7572/18. Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. Згідно з вимогами ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України\~установлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно зі\~ст. 79 ЦПК України\~достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до\~ст. 80 ЦПК України\~\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. На підтвердження факту безспірності заборгованості за кредитним договором ані відповідач, ані нотаріус суду відповідних доказів не надали і викладені позивачем обставини спору щодо суми боргу не спростували та не заперечили. Відповідно до вимог ч. 10 ст. 84 ЦПК України, у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Враховуючи те, що нотаріус не надав витребувані судом докази, а відповідач позовні вимоги не заперечив з посиланням на відповідні докази, суд визнає наявність спору між сторонами щодо суми боргу. На підставі постанови Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами», доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № К/800/6492/17 залишено без змін постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, якою визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а саме: п. 2 змін, яким Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. За таких обставин суд мав задовольнити позов у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Отже, на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса 23.10.2020 року, постанова Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року втратила чинність внаслідок визнання її рішенням суду незаконною. У зв`язку з цим, нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис про стягнення заборгованості за кредитним договором, що укладений банком із [PERSON] у простій письмовій формі. З тих підстав, що заборгованість позивача за кредитним договором безспірною не є, а нотаріусами втрачено право на вчинення виконавчих написів про стягнення заборгованості за кредитними договорами, що укладені у простій письмовій формі, виконавчий напис вчинений з порушенням чинного законодавства України. Виконавчий напис порушує права позивача, оскільки на підставі нього було відкрито виконавче провадження. Таким чином, позивач опинився під загрозою протиправного позбавлення права власності на майно. Оскільки право позивача порушене, воно підлягає судовому захисту, шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення права, тобто шляхом визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. На підставі ст. 141 ЦПК України на відповідача слід покласти витрати позивача зі сплати судового збору. Статтею 15 ЦПК України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. За приписами ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, на правничу допомогу. Згідно з вимогами ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Згідно з вимогами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Судом встановлено, що звертаючись до суду з позовом [PERSON] визначив попередній розмір витрат на правову допомогу 7000 грн. До матеріалів справи долучено докази понесення [PERSON] витрат на правову допомогу у сумі 7000 грн. на підставі договору про надання правової допомоги від 21.05.2021 року. Виконання договору від 21.05.2021 року з боку адвоката Грицай В.О. підтверджується актом виконаних робіт від 26.05.2021 року, згідно із яким ним виконано такі роботи: складення позову, вартістю 5000 грн.; вивчення статусу справи та прибуття до суду 2000 грн. Отже, позивачем доведено і факт понесення витрат на правову допомогу, і факт її надання на визначену ним суму коштів. Оскільки обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7\~000 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved