Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-08 00:00:00

Позивач, АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. Свої вимоги позивач мотивував тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву № б/н від 22 лютого 2011 року. При цьому, [PERSON] було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 300 грн. 00 коп., що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком [PERSON] отримав відповідну кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту неодноразово змінювався, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Таким чином, АТ КБ "Приватбанк" свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав [PERSON] , як позичальнику, можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та у межах встановленого кредитного ліміту. [INFO] позичальник [PERSON] помер. Згідно норм ЦК України, спадкоємці померлого мали право подати заяву про прийняття спадщини або відмову від спадщини у строк з 20 січня 2021 року по 19 липня 2021 року. На думку позивача, спадкоємцем, яка постійно проживала разом із спадкодавцем у його будинку на час відкриття спадщини, є відповідач по справі [PERSON] , що підтверджується даними в паспортах позичальника та відповідача. 01 вересня 2021 року позивачем на виконання вимог норм закону ЦК України до Першої Рівненської державної нотаріальної контори була направлена претензія кредитора, на яку 16 вересня 2021 року було отримано відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого позичальника із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа була заведена на підставі претензії АТ КБ "Приватбанк". 01 жовтня 2021 року до спадкоємця позичальника направлено лист-претензію, але ніяких дій не було виконано. Позивач вважає, що відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять в тому числі і зобов`язання померлого позичальника. Станом на дату смерті [PERSON] його заборгованість перед банком за кредитним договором № б/н від 22 лютого 2011 року становить 9\~296 грн. 44 коп., яка складається з: 6 831 грн. 88 коп. - заборгованості за тілом кредиту, 2 464 грн. 56 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими за прострочений кредит (згідно ст. 625 ЦК України). Враховуючи викладене, представник позивача просить суд стягнути з відповідача зазначену вище заборгованість та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270 грн.00 коп. 02.03.2022 року через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області представником відповідача адвокатом В.Федорковим подано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що після смерті [INFO] батька, боржника перед позивачем [PERSON] його дочка, відповідач [PERSON] не отримала в спадщину жодного майна чи майнових прав. Внаслідок зазначеного у відповідача відсутній обов`язок задовольнити вимоги позивача. Позивач безпідставно заявив свої вимоги до неї припускаючи, що відповідач проживала у квартирі боржника на час його смерті та відповідно його успадкувала. Однак, відповідач на день смерті [PERSON] була власником квартири, у якій проживала спільно з батьком, і тому навпаки, її батько боржник позивача [PERSON] на день смерті проживав спільно з нею у належній їй на праві приватної власності квартирі. На доказ наведеного до відзиву надано копію витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 192917766 від 13.12.2019 року. 26.04.2022 року через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області представником позивача за довіреністю [PERSON] подано відповідь на відзив, в якій посилається на ч. 1 ст. 1282 ЦК України та сама підтверджує, що вимоги до боржника можуть бути задоволені спадкоємцями лише в межах вартості майна отриманого в спадщину. При цьому позивач, розумічи, що нерухоме майно у спадщину не перейшло, зазначає про спадкове майно у вигляді предметів домашнього вжитку. Однак в даному випадку відповідач жодного майна в спадщину не отримала, а необґрунтовані припущення Позивача про наявність та вартість невідомих побутових речей, які можуть бути спадковим майном, є надуманими та безпідставними. 03.05.2022 року через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області представником відповідача [PERSON] подано письмові пояснення, у яких зазначає, що усі відносини із АТ КБ «Приват Банком» Попельницький І.С. припинив 05 липня 2018 року, коли вніс свій останній платіж по кредиту в сумі 300,00 грн., внаслідок чого з його слів розрахувався з банком повністю. Крім того в грудні 2019 року закінчився термін дії його останньої кредитної карточки, внаслідок чого [PERSON] втратив доступ до кредитних коштів. З того часу, понад три роки жодних претензій, вимог чи інших документів з банку на його адресу не надходило та він кредитними коштами не користувався. Зазначене підтверджується випискою банку від 18.11.2021 року, наданою банком додатком до даного позову. Відповідно до п.п. 2.1.1.12.11 Договору (арк. 90 Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 06.03.2010 року № СП-2010-205, додано Банком до Позову) та відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України у банку 01.09.2018 року виникло право вимоги до позичальника [PERSON] . Однак, банк своїм правом не скористався і лише через три роки, 10.09.2021 року направив претензію відповідачу, необгрунтовано припускаючи що вона є спадкоємцем [PERSON] , тому що у відповідача одна адреса із боржником. Однак, відповідач спадщини [PERSON] не приймала, оскільки вона є власником квартири, у якій проживав [PERSON] на дату смерті. Доказом цього є Витяг з реєстру прав власності, наданий суду та позивачу додатком до відзиву на позов. Крім того, зазначає, що відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом 6 місяців, від дати коли він дізнався, або міг дізнатися про відкриття спадщини, або одного року від дати настання права вимоги пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину. При цьому ч. 4 ст. 1281 ЦК України визначає, що «Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами 2 та 3 цієї статті, позбавляється права вимоги». Тобто з дати відкриття спадщини (смерті боржника) до претензії минуло 8 місяців, а від дати настання права вимоги - до претензії минуло 3 роки. Імперативний характер ч. 4 ст. 1281 ЦК України свідчить проте, що поновлення строків для пред`явлення претензії до спадкоємців не передбачений, а тому несвоєчасне звернення Позивача до суду з простроченою вимогою призводить до відмови в задоволення позову. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, повідомлялася про час та дату розгляду справи належним чином, подала через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області 02.05.2022 року заяву, в якій позовні вимоги підтримує ,просить їх задоволити та розгляд справи проводити у її відсутність. Представник відповідача - адвокат Федорков В.І. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просить в їх задоволенні відмовити з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши думку представника відповідача адвоката Федоркова В.І., дослідивши в судовому засіданні надані письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено що 22 лютого 2011 року [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, без зазначення бажаного кредитного ліміту за платіжною карткою "Універсальна"/Gold. Згідно з довідкою позичальнику [PERSON] було надано такі кредитні картки: 1. № [NUMBER] , дата відкриття 22.02.2011 року, термін дії 06/14; 2. № [NUMBER] , дата відкриття 07.03.2012 року, термін дії 02/16; 3. № [NUMBER] , дата відкриття 18.08.2014 року, термін дії 08/18; 4. № [NUMBER] дата відкриття 17.12.2015 року, термін дії 12/19; Позивач 22 лютого 2011 року здійснив старт карткового рахунку № [NUMBER] та надав 22 лютого 2011 року [PERSON] у користування грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту у сумі 300 грн. 00 коп. на вказаний вище картковий рахунок, який: -07 квітня 2011 року було збільшено до 400 грн. 00 коп., -08 червня 2011 року було збільшено до 800 грн. 00 коп., -18 жовтня 2011 року було зменшено до 500 грн. 00 коп., -14 лютого 2012 року було збільшено до 800 грн. 00 коп., -11 листопада 2014 року було зменшено до 640 грн. 00 коп., -31грудня 2014 року було зменшено до 0 грн. 00 коп., -06 січня 2015 року було збільшено до 800 грн. 00 коп., -15 січня 2015 року було зменшено до 0 грн. 00 коп., -06 лютого 2015 року було збільшено до 800 грн. 00 коп., -07 липня 2015 року було зменшено до 600 грн. 00 коп., -20 жовтня 2015 року було зменшено до 0 грн. 00 коп., -18 листопада 2015 року було збільшено до 5 000 грн. 00 коп., -31 січня 2017 року було збільшено до 5 200 грн. 00 коп., -15 грудня 2018 року було зменшено до 0 грн. 00 коп. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Рівненським міжрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 23 січня 2011 року. Згідно з розрахунком заборгованості за договором № б/н від 22 лютого 2011 року за клієнтом [PERSON] станом на 25 січня 2021 року рахувалась заборгованість на загальну суму 9\~296 грн. 44 коп., яка складається з: 6 831 грн. 88 коп. - заборгованості за тілом кредиту, 2 464 грн. 56 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими за прострочений кредит (згідно ст. 625 ЦК України). 01 вересня 2021 року АТ КБ «Приватбанк» направлено до Першої Рівненської державної нотаріальної контори претензію кредитора про включення кредиторських вимог до [PERSON] в спадкову масу. З відповіді Першої Рівненської державної нотаріальної контори вих. № 1090/02-14 від 19 вересня 2021 року вбачається, що даними обліку спадкових справ Першої Рівненської державної нотаріальної контори за 2021 рік спадкова справа після померлого [INFO] [PERSON] до дати звернення заведена не була. 01 жовтня 2020 року позивачем на адресу відповідача було направлено лист-претензію щодо проведення оплати заборгованості померлого [PERSON] за кредитним договором з АТ КБ «Приватбанк» від 22 лютого 2011 року, але з позовної заяви вбачається, що ніяких дій відповідач не виконав. У позовній заяві представник АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що спадкоємцем, який на час відкриття спадщини проживав зі спадкодавцем, є відповідач. Вказана обставина підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача, де адресою місця реєстрації зазначено: [ADDRESS] . З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та обтяжень № 192917766 від 13.12.2019 року вбачається, що власником земельної ділянки площею 0,0213 га розташованої за адресою: [ADDRESS] та житлового будинку, з надвірними будівлями розташованого за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] . Відповідно до п.п. 2.1.1.12.11 Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 06.03.2010 року № СП-2010-2056, які є складовою договору про надання банківських послуг та відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України у банку 01.09.2018 року виникло право вимоги до позичальника [PERSON] внаслідок того, що він припинив виконувати свої боргові зобов`язання (виписка за договором [PERSON] ). Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (ст.ст. 1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадкоємцем спадщини, визначені у частинах третій і четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України. Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Відповідно до положень ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених ст. 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень ст. 1282 ЦК України. Як зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року № 640/6274/16-ц при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені ч.ч. 2, 3 ст. 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі ч. 4 ст. 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України. Разом з тим, за змістом положень ст. 1282 ЦК України задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Проте, АТ КБ «Приватбанк» не зазначив та не надав жодного доказу про наявність у спадкодавця на праві власності за життя будь-якого рухомого/нерухомого майна та його вартості. Будь-які інформаційні довідки про нерухоме майно, що належали безпосередньо спадкодавцю - померлому [PERSON] в матеріалах даної справи відсутні. Таким чином, реєстрація за місцем проживання будь-якої особи зі спадкодавцем сама по собі не є безумовним підтвердженням того, що ця особа є спадкоємцем померлого. Вказане узгоджується з правовими висновками, висловленими в постанові Верховного Суду по справі № 320/6489/16-ц від 21 серпня 2019 року. Оскільки зі смертю позичальника відносини між кредитором АТ КБ «Приват Банк» і позичальником [PERSON] припинилися, а його спадкоємці сторонами кредитного договору не були, дані відносини також не можуть регулюватися нормами закону, які передбачають загальні наслідки невиконання стороною договірних зобов`язань, зокрема такі, як стягнення заборгованості за нарахованими відсотками за кредитним договором. За таких обставин, відсутні підстави вважати, що відповідач отримала у спадщину будь-яке майно після смерті [PERSON] , а тому і не набула статусу спадкоємця, а відтак у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Зобов`язання по поверненню позики у даному випадку включається до складу спадщини, тому у такому випадку застосовуються не умови договору позики щодо строків повернення позики чи його сплати, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення правовідносин) щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною 2 цієї статті, а саме: суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі, якщо вони відмовилися від одностороннього платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року по справі № 6-2962цс16. Статтею 12 ЦПК України передбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зважаючи, що: - у позивача виникло право вимоги до спадкодавця [PERSON] у вересні 2018 року, а звернувся він із вимогою до спадкоємців у жовтні 2021 року, тобто з пропуском визначеного ч. 3 ст. 1281 Цивільного кодексу України однорічного строку; - позивач пропустив визначений ч. 2 ст. 1281 Цивільного кодексу України шестимісячний строк пред`явлення вимоги до спадкоємців від дня відкриття спадщини, яким є 19.01.2021 року. А тому, позивач позбавляється права вимоги до спадкоємців. Враховуючи недоведеність позивачем факту наявності та обсягу спадкового майна після смерті [PERSON] , у межах вартості якого спадкоємець останнього несе відповідальність перед кредитором, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову банку до спадкоємця боржника про стягнення боргу. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги АТ КБ «Приват Банк» до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця є необґрунтованими, заявлені з пропущенням визначеного нормою закону строку, а тому з урахуванням норм матеріального права та представлених доказів у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» слід відмовити. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч. 1\~ст. 15 ЦПК України). Відповідно до положень частини першої, п.п. 1, 4 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно положень ч.ч. 1-4\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1. розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2. розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з правилами пункту 2 частини другої\~статті 141 ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною 8\~ст. 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 24 лютого 2022 року представник відповідача адвокат Федорков В.І. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначався попередній розрахунок суми судових витрат відповідача у зв`язку із розглядом даної справи, визначивши їх у розмірі 4 568 грн. 00 коп. 03.05.2022 року через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області представником відповідача адвокатом Федорковим В.І. подано акт виконаних послуг та оплати по договору про надання правничої допомоги від 21.02.2022 року в розмірі 3\~500,00 грн. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником відповідача надано суду: ордер про надання адвокатом правничої допомоги, попередній розрахунок наданих послуг адвокатом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом; акт виконаних послуг та оплати по договору про надання правничої допомоги від 05 травня 2022 року, відповідно до якого [PERSON] сплатила адвокату\~\~\~Федоркову В.І. 3\~500,00 грн. за договором про надання правничої допомоги\~від 21 лютого 2022 року. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що відповідачем доведено понесення нею витрат за надання правничої допомоги у розмірі 3\~500,00 грн., які підлягають стягненню з АТ КБ «Приват Банк» на її користь.

Outcome: approved