Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-02 00:00:00

4 лютого 2021 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, третя особа: [PERSON] , у якій просить визнати за нею право власності на 7/10 житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель, що знаходиться у [ADDRESS] , у порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування поданої заяви, зазначає, що [INFO] помер її батько - [PERSON] . Після смерті батька відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема на 7/10 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . За заявою [PERSON] 2 жовтня 2017 року державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області Шило О.С. заведено спадкову справу № 61314390 (332/2017). 20 жовтня 2020 року державним нотаріусом Шило О.С. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину житлового будинку у зв`язку з неподанням документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії. Позивач зазначає, що вона є спадкоємцем першої черги. Спадкове майно померлому [PERSON] належало згідно довідки на нерухоме майно, виданої комунальним підприємством «Вишгородське БТІ» 18 березня 2020 року №492, в якій вказано, що право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , станом на 31 грудня 2012 року зареєстровано у книзі №47 та №Д-1 під №439 за [PERSON] на підставі рішення Вишгородського районного суду Київської області від 27 березня 1986 року, договору дарування №2444 від 30 квітня 1996 року, посвідченим приватним нотаріусом Вишгородського нотаріального округу Голуб Л.А. Крім цього, позивач вказує, що 23 липня 2009 року її батьк - [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося на день його смерті, і на що він по закону матиме право, він заповів дочці - [PERSON] . Вважає, що внаслідок неможливості оформити спадкові права на належне її батьку майно порушується права позивачки як законного спадкоємця. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 8 лютого 2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання 4 березня 2022 року о 10:00. У підготовче судове засідання учасники провадження не з`явилися, про день, час та місце судового засідання повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили із заявами не зверталися. Зважаючи на предмет позову, для повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з`ясування питання щодо кола можливих спадкоємців, ухвалою суду від 4 березня 2021 року витребувано у державного нотаріуса Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області Шило О.С. належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та, у зв`язку із відсутні доказів належного повідомлення учасників провадження про день та час судового засідання, підготовче судове засідання було відкладено на 11:30 22 березня 2021 року, про що повідомлено учасників провадження. Після закінчення судового засідання, до суду надійшло клопотання позивача про витребування спадкової справи. 19 березня 2021 року до суду надійшла копія спадкової справи №332/2017, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 22 березня 2021 року до суду надійшло клопотання представника позивача - адвоката Жебраткіної Т.С. про відкладення підготовчого судового засідання. У підготовче судове засідання, призначене на 22 березня 2021 року учасники провадження не з`явилися, при цьому, враховуючи заяву представника позивача, підготовче судове засідання було відкладено на 11:00 20 квітня 2021 року про що повідомлено учасників провадження. Судове засідання, призначене на 20 квітня 2021 року не відбулося у зв`язку із перебуванням судді на лікарняному. Наступне судове засідання призначено на 10:00 10 червня 2021 року, про що повідомлено учасників провадження. До канцелярії суду 10 червня 2021 року від представника позивача - адвоката Жебраткіної Т.С. надійшло клопотання про заміну первісного відповідача - Новопетрівську сільську раду Київської області, на належного - Петрівську сільську раду Вишгородського району Київської області. Крім цього, у заяві просить відкласти підготовче судове засідання у зв`язку з необхідністю долучити до матеріалів справи додаткові докази. У судове засідання учасники провадження не з`явилися. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 4 березня 2021 року у справі замінено первісного відповідача - Новопетрівську сільську раду Вишгородського району Київської області належним відповідачем - Петрівською сільською радою Вишгородського району Київської області. Підготовче судове засідання відкладено на 15 липня 2021 року на 10:00, про що повідомлено учасників провадження. У підготовче судове засідання з`явилася представник позивача, представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, та третя особа не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. За клопотанням представника позивача підготовче судове засідання відкладено на 11 серпня 2021 року на 12:00. 20 липня 2021 року до суду надійшло клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи копію листа Вишгородського районного суду Київської області від 18 лютого 2021 року. 27 липня 2021 року до суду надійшов лист від відповідача - Петрівської сільської ради про розгляд справи у відсутності їх представника, позовні вимоги визнають. 9 серпня 2021 року до суду надійшли пояснення від третьої особи - [PERSON] , в яких вона зазначила, що жодних речових прав на об`єкт спадкування, щодо якого подано позов, а саме - 7/10 частин житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вона не висуває та позовні вимоги [PERSON] підтримує у повному обсязі. У підготовче засідання, призначене на 11 серпня 2021 року з`явилася представник позивача. Відповідач та третя особа до суду не з`явились, при цьому суд враховує раніше подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності. Враховуючи положення частини третьої статті 200 ЦПК України, а також наявність заяв відповідача та третьої особи про визнання позову, суд, з урахуванням думки представника позивача, вважав за можливе ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні. Оскільки, підчас вивчення та дослідження матеріалів справи було виявлено невідповідність у документах наданих позивачем, а також у зв`язку із необхідністю отримання відповіді на запити адвоката, які нею були надіслані до нотаріуса, а відповіді не отримано, у судовому засіданні було оголошено перерву до 22 вересня 2021 року. У судове засідання 22 вересня 2021 року з`явилася представник позивача. У зв`язку із наданими представником позивача додатковими доказами, а також враховуючи необхідність вчинення процесуальних дій, які вчиняються лише у підготовчому судовому засіданні, судом було прийнято рішення про повернення до підготовчого засідання у справі. За клопотанням представника позивача, для надання їй часу здійснити відповідні запити та отримати на них відповіді, у підготовчому засідання було продовжено перерву до 11 листопада 2021 року. У підготовче засідання 11 листопада 2021 року з`явилася представник позивача, яка надала додаткові докази та зазначила про необхідність продовжити по справі перерви, оскільки нею здійснені інші запити з метою отримання доказів, відповіді на які ще не отримала. У зв`язку з цим, у підготовчому засіданні було продовжено перерву до 29 листопада 2021 року. У підготовче засідання, призначене на 29 листопада 2021 року учасники провадження не з`явились. При цьому, через канцелярію суду від представника позивача надійшла заява про відкладення підготовчого засідання у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні. У зв`язку із зазначеним, підготовче засідання було відкладено на 13 січня 2022 року. У підготовче засідання, призначене на 13 січня 2022 року з`явилася представник позивача, яка заявила клопотання про витребування доказів, які самостійно надати не в змозі та просила закрити підготовче провадження і призначити справу до судового розгляду по суті. Клопотання представника позивача було задоволено та ухвалою суду від 13 січня 2022 року витребувано докази. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 13 січня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 10 березня 2022 року об 11:30. 7 лютого 2022 року до суду надійшла інвентаризаційна справа на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Також у супровідному листі зазначено, що станом на 31 грудня 2012 року у Вишгородському БТІ право власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна зареєстровано: за [PERSON] - 7/10 часток - згідно рішення Вишгородського районного суду від 27 березня 1996 року, договору дарування № 2444 від 30 квітня 1996 року, посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського нотаріального округу Голуб Л.А; за [PERSON] - 3/10 частки згідно договору дарування №5120 від 24 вересня 2002 року, посвідченого Вишгородською державною нотаріальною конторою. Судове засідання, призначене на 10 березня 2022 року не відбулося у зв`язку із введенням 24 лютого 2022 року в Україні воєнного стану згідно Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку із проведенням бойових дій на території Вишгородського району Київської області та з урахуванням наказу Голови Вишгородського районного суду Київської області Котлярової І.Ю. № 5а від 2 березня 2022 року «Про визначення особливостей роботи Вишгородського районного суду Київської області в умовах воєнного часу». Враховуючи наказ виконуючого обов`язки Голови суду від 4 квітня 2022 року № 8-а «Про скасування наказу №5а від 2 березня 2022 року «Про визначення особливостей роботи Вишгородського районного суду Київської області в умовах воєнного часу», наступну дату судового засідання визначено 12:00 3 червня 2022 року, про що повідомлено учасників провадження. У судове засідання з`явилася представник позивача. Представник відповідача та третя особа не з`явилися, про день, час та місце розгляду справі повідомлялися у встановленому законом порядку, при цьому суд, враховуючи раніше подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності та про визнання позовних вимог, суд, з урахуванням думки представника позивача, вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності. Представник позивача у судовому засіданні, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просила суд позовні вимоги задовольнити. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (стаття 12 ЦПК України). Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 12 липня 2017 року, виданим виконавчим комітетом Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області (а.с.22). Відповідно до заповіту від 23 липня 2009 року за № 33, посвідченого секретарем виконкому Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, [PERSON] заповів дочці - [PERSON] все його майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалось. Єдиним спадкоємцем за заповітом є його дочка - [PERSON] , позивач у справі (а.с.37). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема на 7/10 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до технічного паспорту на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , виготовленого 3 серпня 2002 року КП «Вишгородське БТІ» вказаний житловий будинок побудований у 1970 році (а.с.24-29). Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 27 березня 1996 року №2-7 за [PERSON] визнано право власності на 6/8 частини будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.30). Відповідно до договору дарування від 30 квітня 1996 року [PERSON] та [PERSON] подарували, а [PERSON] прийняв у дар 2/8 частини житлового будинку, з відповідними частинами надвірних будівель, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.31-32). Як зазначено у договорі, 2/8 частини житлового будинку належать дарителям на підставі рішення Вишгородського районного суду від 27 березня 1996 року, зареєстрованого у Вишгородському бюро технічної інвентаризації за № 438. Відповідно до договору дарування від 24 вересня 2002 року [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв у дар 3/10 частини житлового будинку, з відповідними частинами надвірних будівель, розташованого за адресою: [ADDRESS] , (а.с.33-34). Як зазначено у договорі житловий будинок належать дарителю на підставі рішення Вишгородського районного суду від 27 березня 1996 року та договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського нотаріального округу Голуб Л.А. 30 квітня 1996 року за реєстраційним номером №2444, зареєстрованих у Вишгородському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №47 під реєстровим №43. Згідно довідки на нерухоме майно, виданої комунальним підприємством «Вишгородське БТІ» 18 березня 2020 року №492, право власності на 7/10 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , станом на 31 грудня 2012 року зареєстровано у книзі №47 та №Д-1 від №439 за [PERSON] на підставі рішення Вишгородського районного суду Київської області від 27 березня 1996 року, договору дарування №2444 від 30 квітня 1996 року, посвідченим приватним нотаріусом Вишгородського нотаріального округу Голуб Л.А. (а.с.38-39). Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Відповідно до частини першої та другої статті 1220, частини першої статті 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно із частиною першою статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (частина перша статті 1223 ЦК України). Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У відповідності до статей 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно із пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Із вказаної норми слідує, що визнання права власності на майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення таких прав у законодавче визначеному порядку. Позивач виконала усі умови, передбачені законом, для прийняття спадщини і отримання свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Але вона позбавлена права отримати свідоцтво про право на спадщину у встановленому законом порядку через причини, які від неї не залежать. Із спадкової справи №332/1017, заведеної 11 липня 2017 року державним нотаріусом Вишгородської районної нотаріальної контори Київської області вбачається, що після смерті [PERSON] спадщину прийняла позивач [PERSON] шляхом подачі заяви про прийняття спадщини на нерухоме майно - 7/10 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.66). Постановою Державного нотаріуса Вишгородської державної нотаріальної контори Київської області Шило О.С. від 20 жовтня 2020 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину житлового будинку по спадщині [PERSON] . Приймаючи таке рішення, державний нотаріус вважав, що [PERSON] не надано документи, що підтверджують право власності спадкодавця на частину житлового будинку, оскільки, відповідно до листа Вишгородського районного суду Київської області №03-22/62/20 в алфавітних покажчиках по цивільних справах 1996 року відсутня інформація щодо надходження позовних заяв до відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.74-75). Згідно копії довідки, виданої Старопетрівською сільською радою Вишгородського району Київської області від 26 вересня 2017 року №742, [PERSON] був зареєстрований з 8 листопада 1975 року та постійно проживав в [ADDRESS] . Заповіт від імені [PERSON] від 23 липня 2009 року № 33 в реєстрі Старопетрівської сільської ради станом на 26 вересня 2017 року є чинним та ніким не оспорюється. Інших спадкоємців, які претендують на спадкове майно після смерті [PERSON] , в тому числі в порядку статті 1241 ЦК України, судом не встановлено. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] належало на праві власності на день смерті 7/10 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення Вишгородського районного суду Київської області від 27 березня 1996 року, договору дарування №2444 від 30 квітня 1996 року, посвідченим приватним нотаріусом Вишгородського нотаріального округу Голуб Л.А, що підтверджується довідкою на нерухоме майно, виданої комунальним підприємством «Вишгородське БТІ» 18 березня 2020 року №492 та копією інвентаризаційної справи №241. Наявність спорів щодо права власності на вказане нерухоме майно не встановлено. Згідно із статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтями 41, 55 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 №24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Неможливість подання позивачем належним чином завіреної копії рішення Вишгородського районного суду від 27 березня 1996 року про визнання за [PERSON] права власності на 6/8 частин житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , не спростовує факту належності спадкодавцю на праві власності вказаної частини житлового будинку. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких обставин, суд дійшов до переконання, що позивачем доведено належними та допустимими доказами обставини наведені нею у позовній заяві, наявність порушеного права позивача є очевидним, а отже підлягає захисту судом у спосіб, визначений законодавцем. Враховуючи, що 7/10 частини житлового будинку, з відповідними частинами надвірних будівель, розташованого за адресою: [ADDRESS] , належали [PERSON] на праві власності на день смерті, позивач є спадкоємцем за законом та заповітом після смерті батька, у цьому випадку не має іншої можливості, а ніж у судовому порядку, встановити своє право на спадщину, яке у неї виникло у зв`язку із смертю батька - [PERSON] , з урахуванням відсутності інших спадкоємців, та визнання позову сторонами, позов є обґрунтованим, а відтак наявні правові підстави визнати за [PERSON] право власності на 7/10 частини житлового будинку, з відповідними частинами надвірних будівель, розташованого за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] .

Outcome: approved