Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-24 00:00:00

09 лютого 2022 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В позовній заяві зазначено, що позивач та відповідач по справі є матір`ю та сином. Після смерті чоловіка позивача та батька відповідача [PERSON] , який помер [INFO] , сторони успадкували квартиру [ADDRESS] . Позивач стала власником 2/3 часток зазначеної квартири, відповідач [PERSON] став власником решти 1/3 частки квартири. Право власності кожного на належну йому частку квартири було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до Договору дарування частки квартири, посвідченого 27 вересня 2019 року Першою вінницькою державною нотаріальною конторою за № 1-400, [PERSON] подарував позивачу належну йому 1/3 частку квартири [ADDRESS] . Таким чином, починаючи з 27 вересня 2019 року до даного часу позивач є єдиним власником квартири [ADDRESS] . Позивач до даного часу проживає і зареєстрована у вищевказаній квартирі разом із своїм онуком. Крім позивача та її онука у квартирі зареєстрований колишній співвласник - відповідач [PERSON] , оскільки він не встиг знятись з паспортної реєстрації в квартирі, хоча не проживає в ній біля 14-ти років, і біля 3-х років не має права власності на неї. Відповідач [PERSON] з 2008 року не проживає в спірному житловому приміщенні, своїх речей в квартирі не зберігає, участі в утриманні даного жилого приміщення та оплаті комунальних платежів відповідач не бере. Всі обов`язки по утриманню даної квартири покладені лише на позивача. До цього часу відповідач не приймає жодних мір до того, щоб знятись з паспортної реєстрації, тому через реєстрацію відповідача в спірній квартирі у позивача відсутня можливість оформити житлову субсидію, і остання несе непомірні для її доходів витрати по оплаті комунальних платежів. Крім того, з причини реєстрації в квартирі відповідача позивач не має змоги розпорядитися належним їй житлом на всій розсуд. У зв`язку з вищевикладеними обставинами позивач звернулась до суду з даною позовною заявою. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась судом у встановленому законом порядку. На адресу суду надала заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити за її відсутності та зазначила, що вимоги позову підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, з урахуванням приписів ст.ст. 223, 280 ЦПК України суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і позивач не заперечив проти такого порядку розгляду справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав. Як було встановлено судом, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 грудня 2017 року, державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Вінницької області Марценюк С.А. посвідчено, що спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , 1940 року народження, який помер [INFO] є його: син [PERSON] в 1/3 частці; дружина [PERSON] в 2/3 частках, у тому числі з урахуванням 1/3 частки у спадщині, від якої відмовилась дочка померлого [PERSON] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається із квартири номер [ADDRESS] (а.с. 6). 27 вересня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] (обдаровувана) було укладено договір дарування частки квартири, зі змісту якого вбачається, що « Дарувальник » (син) передав у власність безоплатно (подарував) «Обдаровуваній» (матері), а «Обдаровувана» прийняла в дарунок 1/3 частку в праві спільної часткової власності на квартиру номер [ADDRESS] (а.с. 8). Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію № 193 від 07 лютого 2022 року, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] (син), [PERSON] (онук), [PERSON] (Дружина) (а.с. 11). Як вбачається з Акту № 14490 від 31 січня 2022 року, складеного комісією в складі інспектора ТОВ «ЖЕО» Леонтьєвої С.П. та начальника ВВС ТОВ «ЖЕО» Чуманова В.Ю., що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Встановлено, що [PERSON] з 2008 року по теперішній час за вищевказаною адресою не проживає. Даний факт також підтверджується підписами сусідів, які проживають в буд. [ADDRESS] (а.с. 15). Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України). Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживає більше одного року, суд приходить до переконливого висновку, що вимоги позовної заяви про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням вище зазначеної квартири, підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved