Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-31 00:00:00

02 листопада 2021 року за ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.09.2021 для розгляду за територіальною підсудністю до Софіївського районного суду Дніпропетровської області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення авансових платежів за договором. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказала, що 02.07.2018 її чоловік, [PERSON] , та відповідачка у справі, [PERSON] , дійшли згоди щодо укладення у майбутньому договору купівлі-продажу торгового павільйону - кіоску « [INFO] », який розташований по [ADDRESS] , за 100 000 гривень. Цього ж дня, 02.07.2018 [PERSON] передав відповідачці авансовий внесок в рахунок сплати частини вартості павільйону, у сумі 15 000 гривень, а 06.08.2018 - ще 15 000 гривень. За фактом отримання грошових коштів відповідачкою були здійснені відповідні записи, що містяться в розписці від 02.07.2018, при цьому було узгоджено, що тільки після повної сплати грошових коштів між сторонами буде укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу цього павільйону. Надалі, позивачка разом з чоловіком, які в рахунок придбання у відповідачки павільйону, передавали останній спільні кошти, з`ясували, що місце розташування павільйону не рентабельне, покупці відсутні, тому вони дійшли висновку, що їм не вигідна купівля даної споруди, у зв`язку з чим вона з [PERSON] досягли домовленості з відповідачкою [PERSON] про припинення виконання (попереднього) договору, зокрема сторони дійшли усної згоди з відповідачкою, що покупець поверне продавцю вказаний павільйон, а останній поверне їм частинами одержані раніше в рахунок придбання цього нерухомого майна аванс у сумі 30 000 грн. Однак, повернувши павільйон відповідачці, кошти, які були отримані останньою в рахунок авансу [PERSON] не були повернуті. Усні звернення та письмову вимогу щодо повернення суми авансу відповідачка до цього часу залишила без уваги. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті спадщину прийняла його дружина, позивачка [PERSON] . Позивачка вважає, що договір купівлі-продажу між її чоловіком та [PERSON] не відбувся, тому передані ним кошти у сумі 30 000 грн. згідно положень ч. 1 ст. 570 ЦК України є саме авансом, а відтак, зважаючи на відмову відповідачки добровільно їх повернути, такі кошти, в силу вимог ст. 1216, 1218 ЦК України підлягають стягненню з [PERSON] саме на її користь. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, проте надала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, проте про дату, час та місце його проведення повідомлялася неодноразово належним чином, про причину своєї неявки суд не повідомила, відзив на позов до суду не подала, заяв про розгляд справи за її відсутності чи необхідності відкладення розгляду справи до суду теж не направляла. У судовому засіданні, що мало місце 09.02.2022, відповідачка позов не визнавала, просила надати їй строк для складання відзиву на позов, яким до цього часу, як вже зазначалося вище, вона не скористалася. З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ст. 223, 247 ЦПК України судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що 02 липня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено у простій письмовій формі попередній договір купівлі-продажу торгівельного павільйону, який розташований по [ADDRESS] , за 100 000 гривень (а.с.5-6). Як видно з умов цього договору сторони дійшли згоди, що сплата грошових коштів за придбання павільйону буде провадитися покупцем [PERSON] частинами, по 15 000 грн. щомісяця і до повної виплати обмовленої суми. Крім того, визначено, що лише після повного погашення цієї суми між ними буде нотаріально посвідчений відповідний договір-купівлі продажу нерухомого майна. На виконання умов цього договору, покупцем 02.07.218 та 06.08.2018 були виплачені відповідачці грошові кошти по 15 000 грн., відтак загалом в рахунок придбання торгівельного павільйону [PERSON] було передано відповідачці 30 000 грн, про що свідчать відповідні записи у договорі та окремо складена відповідачкою розписка 02.07.2018 про отримання коштів (а.с.4). Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, є, серед іншого, договори та інші правочини. Згідно із вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/1084/18, який є обов`язковим на підставі положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, аванс є звичайною сумою попередньої оплати за договором, яка не виконує забезпечувальної функції, властивої завдатку. У разі невиконання зобов`язання, по якому передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила. Крім того, слід зазначити, що аналогічний правовий висновок викладено і у постанові Верховного Суду України від 13.02.2013 року в справі №6-176цс12. Зокрема, Судова палата в цивільних справах Верховного Суду України зазначає, що згідно із ч. 2 ст. 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника за попереднім договором платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Законом не передбачено, що якщо аванс згідно з умовами попереднього договору був переданий, а зобов`язання не виконано, тобто основний договір у визначений попереднім договором строк не укладений, то аванс залишається у сторони, яка його отримала. Така умова попереднього договору суперечить вимогам чинного законодавства. В ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 березня 2012 року, від 14 березня 2012 року, від 27 липня 2011 року у справах про стягнення авансових платежів, сплачених за попередніми договорами і розірвання таких договорів суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що в разі не укладення сторонами основних договорів у строк, визначений попередніми договорами, передані позивачами в рахунок оплати за основними договорами грошові кошти є відповідно до ст. 570 ЦК України не завдатком, а авансом і підлягають поверненню особам, які їх сплатили. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 546 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу нерухомості. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Оскільки договір купівлі-продажу торгівельного павільйону, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, тому передані позивачем відповідачу гроші є авансом, який підлягає поверненню позивачу. Частина 2 ст. 570 ЦК України встановлює презумпцію авансу, так як на відміну від завдатку аванс це лише спосіб платежу, він не виконує забезпечувальної функції за правилами ч. 1 ст. 546 ЦК України, а виконує функцію попередньої оплати. Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки доказам, у їх сукупності, суд дійшов висновку, що оскільки договори купівлі - продажу торгівельного павільйону, який б за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладений не був, а сторони лише домовились укласти такий договір у майбутньому, передана [PERSON] відповідачу грошова сума в розмірі 30 000 грн. є авансом, який підлягає поверненню. [INFO] помер [PERSON] (а.с.10) Позивачка [PERSON] є його дружиною та відповідно спадкоємцем за законом померлого, що підтверджено відповідною копією спадкової справи № 210/2021, яка була відкрита після смерті [PERSON] (а.с.9). Згідно змісту заяви про прийняття спадщини, вбачається, що все спадкове майно вона отримала після його смерті. Інші спадкоємці за законом чи за заповітом, які у встановлений законом строк звернулися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, як видно з копії матеріалів спадкової справи, відсутні (а.с. 47-59). Статтею 55 ЦПК України визначено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (ст.1218 ЦК України). Таким чином враховуючи викладене до позивача у порядку спадкування перейшли права та обов`язки, що належали її чоловіку [PERSON] , у тому числі вимагати суму внесеного авансу за торгівельний павільйон у розмірі 30 000 грн., який відповідач не повернула. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов [PERSON] задоволено повністю, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved