Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-16 00:00:00

31.01.2022 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь за період з 06.11.2013 по 28.01.2022 - 27777,72 грн. інфляційних збитків: 3367,74 грн. - 3% річних; 16062,96 грн. - пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за вказані періоди, а всього - 47208,42 грн. та 10 000 грн. моральної шкоди та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 жовтня 2013 року по справі №442/3535/13-ц частково задоволено його позов до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, а саме вирішено стягнути з [PERSON] на його користь 13638 грн. матеріальної шкоди за відновлювальний ремонт автомобіля, 1000 грн. моральної шкоди та 229,4 грн. судового збору. Отримавши виконавчий лист по справі, він звернувся до Дрогобицького міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області з заявою про відкриття виконавчого провадження. Дрогобицьким міськрайонним відділом ДВС ГТУЮ у Львівській області було відкрито виконавче провадження 525442496 з виконання виконавчою листа №442/3535/13-ц, виданого 06.11.2013 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області про стягнення з [PERSON] в його користь 13638 грн. матеріальної шкоди за відновлювальний ремонт автомобіля та 1000 грн. моральної шкоди та 229,40 грн. судовою збору. Однак, протягом тривалого терміну рішення суду не виконувалося з вини відповідача. Лише 14.12.2021 на його рахунок надійшли кошти по даному виконавчому провадженні, згідно платіжного доручення № 17497 від 13.12.2021 року, у сумі 14 867,40 грн. єдиним платежем, що підтверджується відповіддю Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 25.01.2022, В4/09-13/к 91. 15.12.2021 року виконавче провадження ВП №52542496 було закінчено, у зв`язку з повним фактичним виконанням відповідачем рішення суду. Таким чином, рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області не виконувалось відповідачем у період з 06.11.2013 по 14.12.2021, а тому згідно вимог ст. 625 ЦК України просить стягнути з останнього інфляційні збитки, 3% річних та пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань за вказані періоди. В зв`язку з наведеним просить позов задоволити. 01.02.2022 зроблено запит щодо встановлення місця реєстрації відповідача, відповідь на який судом отримано 18.03.2022. Ухвалою від 21.03.2022 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 14.04.2022, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. 11.04.2022 відповідачем подано відзив на позовну заяву та докази направлення такого позивачу, в зв`язку з чим розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення виклику сторін відкладено на 17.05.2022. 13.05.2022 відповідачем подано відповідь на відзив та докази направлення такого відповідачу. Станом на 17.05.2022 заперечення на відповідь на відзив відповідачем на подано та не заявлено клопотання про подання такого. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 жовтня 2013 року по справі №442/3535/13-ц частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, а саме вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 13638 грн. матеріальної шкоди за відновлювальний ремонт автомобіля, 1000 грн. моральної шкоди та 229,4 грн. судового збору, а.с. 13. 06.11.2013 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області на виконання вище зазначеного рішення було видано виконавчий лист, який пред`явлено до виконання Дрогобицьким міськрайонним відділом ДВС, а.с. 14. З постанови про закінчення виконавчого провадження від 15.12.2021 вбачається, що виконавче провадження ВП №52542496 було закінчено, у зв`язку з повним фактичним виконанням відповідачем рішення суду, а.с. 15. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. Відповідно до вимог ст. 610 Цивільною кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Суд вважає належним чином підтвердженими доводи позивача про те, що рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.10.2013, згідно якого у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати позивачу 13638 грн. матеріальної шкоди за відновлювальний ремонт автомобіля, 1000 грн. моральної шкоди та 229.40 грн. судового збору було виконано лише 14.12.2021. Дану обставину не заперечує також і відповідач у відзиві на позовну заяву. Разом з тим, вимогами ч. 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На виконання зазначеної матеріальної права позивачем здійснено розрахунок 3% річних та інфляційні втрати. При обчисленні таких позивачем було враховано загальний розмір заборгованості в сумі 13638 грн. Крім того, зважаючи, що рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.10.2013 не виконувалось відповідачем у період з 06.11.2013 по 14.12.2021, відтак позивачем застосоване поняття так званого триваючого правопорушення, а тому для розрахунку 3% річних та інфляційних втрат включено період з моменту виникнення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Відповідно до глави 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Відповідно до ст. 256 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові - ч. 4 ст. 267 ЦК України. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки - ст. 257 ЦК України. Разом з тим, у Постанові ВП ВС від 08.11.2019, справа №127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) визначено, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Як зазначено вище, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. За змістом цієї норми нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19). Поряд цим, беручи до уваги постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 по справі № 127\\15672\\16-ц до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність визначена у ст. 257 ЦК України (три роки). З огляду на зазначене, суд вважає необґрунтованими розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних здійснений позивачем за період з 06.11.2013 по 14.12.2020, оскільки нарахування таких повинно бути здійснено за період останніх трьох років, які передували поданню позовної заяви позивачем до суду - 01.02.2022 (01.02.2019 по 01.02.2022, що становить 1097 днів). Поряд з цим, суд вважає зазначити наступний розрахунок 3% річних від суми належної позивачу, який здійснюється за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Дата початку - 01.02.2019, Дата закінчення - 01.02.2022, Сума боргу - 13638 грн., Кількість днів - 1097 (з 01/02/2019 до 31/12/2019 - 13 638,00 x 3 % x 334 : 365 : 100 = 374,39 грн.; з 01/01/2020 до 31/12/2020 - 13 638,00 x 3 % x 366 : 366 : 100 = 409,14 грн.; з 01/01/2021 до 01/02/2022 - 13 638,00 x 3 % x 397 : 365 : 100 = 445,01 грн.) Відтак, загальна сума 3 відсотків річних - становить 1228,54 грн. Крім того, суд вважає за доцільне вказати, що розмір інфляційних збитків розраховується за формулою: ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ...... ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Останній період IIc (100,50 : 100) x (100,90 : 100) x (101,00 : 100) x (100,70 : 100) x (99,50 : 100) x (99,40 : 100) x (99,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (100,20 : 100) x (99,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,20 : 100) x (99,40 : 100) x (99,80 : 100) x (100,50 : 100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) = 1.20547024 Інфляційне збільшення: 13 638,00 x 1.20547024 - 13 638,00 = 2802,20 грн. Що стосується позовної вимоги про стягнення пені в розмірі 16062,92 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені, яка сплачується за кожен день прострочення, полягає в тому, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожним днем (місяцем) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Отже, аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця) їх нарахування, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, а також принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин та аналізу норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, можна зробити висновок про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність. Отже, можливість застосування як загальної, так і спеціальної позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони. Заява сторони про застосування позовної давності може бути викладена як у письмовій, так і усній формі. Разом з тим суд не повинен занадто формально ставитись до подання стороною заяви про застосування позовної давності, оскільки така заява може бути зазначена як позиція щодо задоволення певних позовних вимог, що також є заявою про застосування позовної давності. Позивач, звертаючись до суду із заявою про збільшення позовних вимог, просив стягнути пеню, обчислену за період із 06.11.2013 по 28.01.2022. Однак, відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності у відзиві на позовну заяву в частині стягнення неустойки. Однак, суд вважає, що позов в частині стягнення з відповідача пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання підлягає до часткового задоволення, а саме в межах річного строку, який обмежується останніми 12 місяцями (365 днів) перед зверненням позивача до суду, а саме за період з 01.02.2021 по 01.02.2022 року в сумі 2139,86 грн., Що стосується позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку про таке. Згідно ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до ч. 1 яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. ст. 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювана шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювана шкоди. При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювана шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Згідно з п. З роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В обґрунтування своїх позовних вимог в цій частині позивач зазначає, що завдана йому моральна шкода полягає в його душевних стражданнях та переживаннях, адже його моральний стан пригнічений внаслідок нечесного відношення до нього з боку відповідача. Крім того, вказує, що завдана моральна шкода пов`язана із сильним стресом, викликаним хвилюванням, постійним відвідуванням виконавчої служби, неодноразовими зверненнями до відповідача з проханням повернути гроші, неможливістю користуватись ними для сімейних потреб, що призвело до того, що тривалий час він не міг знайти собі місця, а також вночі спокійно спати. Постійні думки, про те, що він втратив свої, так тяжко зароблені гроші, несправедливість у якій опинився, не давали йому спокою. Вирішуючи питання щодо розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди є дещо завищеним, а відтак враховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивача, вимоги засад розумності та справедливості, а тому позовні вимоги позивача в цій частині підлягають до часткового задоволення зі стягненням з відповідача на користь позивача 2000 грн. моральної шкоди. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, з відповідача на користь позивача слід стягнути 496,20 грн. понесених судових витрат.

Outcome: partial