Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . У підтвердження заявлених позовних вимог посилається на те, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно житловий будинок перебуває у його особистій приватній власності; відповідач перебував у зареєстрованому шлюбі з його дочкою, який був розірваний рішенням Самбірського міськрайонного суду 17.12.2021р.; ще до їх розлучення [PERSON] переїхав проживати у с. Опаки Золочівського району Львівської області. У зв`язку з тим, що відповідач фактично не проживає у вказаному житловому будинку, а лише зареєстрований, позивачу це створює перешкоди у розпорядженні та користуванні ним, він несе суттєві витрати з оплати за комунальні послуги; тому просить у судовому порядку визнати відповідача таким, що втратив право на дане житло. У судовому засіданні представник позивача в обґрунтування позовних вимог посилалася на викладені обставини у зверненні до суду, наполягала на задоволенні позову, виходячи із загальних положень захисту права власності, так як відповідач більше п`яти років не проживає за вказаною адресою, а лише зареєстрований і це створює перешкоди позивачу в користуванні майном. Відповідач на виклик в суд не з`явився, хоча повідомлявся у встановленому законом порядку про час і місце розгляду справи, із відзивом на позов не звертався, - тому суд вважає за можливе розглядати справу в його відсутності у заочному провадженні, проти чого не заперечила представник-адвокат. З`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного: Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до Цивільного Закону України позивач є суб`єктом права приватної власності, де в тому числі регламентовано право використовувати належне майно; власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків; захист права власності здійснюється судом. Судом установлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , виданого 22.04.2008р. виконавчим комітетом Самбірської міської ради Львівської області та зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно 28.05.2008р., реєстраційний номер 23022500; у житловому будинку, яка належить позивачу на праві власності зареєстрований його колишній зять [PERSON] відповідач по справі, що підтверджується довідкою №0509, виданою 25.01.2022р. КП СМР «ЖЕК» та копією домової книги. Із рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 17 грудня 2021 року відомо, що шлюб між дочкою позивача [PERSON] та відповідачем по справі [PERSON] розірвано. У судовому засіданні з пояснень представника позивача, а також із представлених письмових доказів установлено, що відповідач фактично не проживає в спірному будинку ще задовго до розлучення із дружиною - дочкою позивача, витрат по утриманню житла та сплати комунальних послуг не несе, ніякої домовленості щодо подальшого користування житлом сторони не укладали, тому право власності позивача підлягає захисту судом, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від інших осіб шляхом, який власник вважає прийнятним; отже, позивач на власний розсуд може визначити яким шляхом необхідно усунути його порушене право, обравши усунення перешкод шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом. У відповідності до ч. 2 ст. 405\~ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до\~ст. 72 ЖК України\~визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться в судовому порядку. Вищевказані докази\~в їх\~сукупності приводять\~суд до\~переконання,\~що відповідач\~не проживає\~в житловому\~будинку без\~поважних причин\~понад один\~рік, що відповідно є підставою для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Окрім цього, судом взято до уваги, що реєстрація місця проживання відповідача в житловому будинку обмежує право позивача у здійсненні ним права володіння, користування та розпорядження майном, а тому згідно\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; враховуючи викладене, задоволення позову власника про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, і є належним способом усунення перешкод у користуванні власністю, а вказане рішення суду - підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання; таким чином, зняття з реєстраційного обліку є наслідком задоволення вимоги позивача про визнання особи такою, що втратила право на житло. За таких обставин, враховуючи вищезазначені положення матеріального права, а також те, що житловий будинок належить на праві приватної власності позивачу, що мають місце істотні умови, які полягають у фактичному тривалому непроживанні відповідача у будинку та створенні перешкод позивачу, як власнику житла у здійсненні ним права користування своїм майном, які позивач вимагає усунути, суд вважає позовні вимоги доведеними і обґрунтованими, такими, що ґрунтуються на положеннях законодавчих норм, а тому приходить до висновку про необхідність їх задоволення.

Outcome: approved