Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом. В підтвердження заявлених позовних вимог посилається на те, що [INFO] у с. Канафости Самбірського району Львівської області у віці 77 років померла її матір, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 25.09.2001 року, виданого Вощанцівською сільською радою Самбірського району Львівської області, актовий запис № 16. На момент смерті згідно довідки виконавчого комітету Рудківської міської ради Самбірського району Львівської області вона проживала в [ADDRESS] , разом з нею проживала та була зареєстрована її онука [PERSON] , [INFO] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 1,0230 га в межах згідно з планом на території Вощанцівської сільської ради, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 044920 від 23.10.2002 року, виданого на підставі розпорядження голови Самбірської РДА від 18.03.2002 року № 94, та з житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на житловий будинок від 06.04.1993 року, виданим на підставі рішення виконкому Вощанцівської сільської ради від 11.02.1993 року № 4. При житті 09.10.2000 року матір склала заповіт, за яким житловий будинок, пивницю, криницю, земельну ділянку і середню земельну частку (пай) заповіла в рівних частках своїм дітям [PERSON] та [PERSON] , а всі господарські будівлі (стайню, гараж, майстерню) заповіла своєму синові [PERSON] . Заповіт від її імені було посвідчено секретарем виконкому Вощанцівської сільської ради та зареєстровано в реєстрі за № 80. Станом на 25.03.2002 року цей заповіт не було змінено і не скасовано. Про існування цього заповіту їй було не відомо. У квітні 2022 року вона навідалася до будинку, де колись проживала її матір, з метою знайти родинні фотографії та документи. В процесі їх перегляду вона виявила заповіт, який був складений на її ім`я її матір`ю. Будучи дочкою померлої та маючи заповіт, вона звернулася до Рудківської державної нотаріальної контори з приводу оформлення своїх спадкових прав, однак нотаріус відмовила у вчиненні нотаріальних дій та роз`яснила, що нею було пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки з дня смерті матері минуло більше шести місяців та порадила звертатись до суду для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. Вважає, що строк для подання заяви про прийняття спадщини нею пропущено з поважної причини, так як матір за життя не повідомила її, що склала заповіт у її користь, на момент смерті вона проживала з своєю онукою [PERSON] , вона вважала, що не має права на спадщину. Відповідно до постанови ВСУ у справі № 6-1320цс17 від 23.08.2017 року вказано, що «необізнаність спадкоємця про існування заповіту є поважною для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини». Чинним законодавством чітко не визначено та не встановлено переліку поняття поважності причин пропущення строку для прийняття спадщини і їх поважність повинна визначатися судом у кожному конкретному випадку, виходячи із конкретних обставин справи. Частиною 3 статті 1272 Цивільного кодексу України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. А тому просить постановити рішення, яким визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилась після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] , на 3 (три) місяці після набрання законної сили рішенням суду. В судове засідання представник позивачка [PERSON] - адвокат Дик С.І. не з`явилася, подала до суду заяву, в якій позов підтримала повністю, просить його задовольнити, покликаючись на обставини, викладені в позовній заяві, а справу слухати у її відсутності. Представник відповідача Рудківської міської ради Самбірського району Львівської області в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій позов визнав повністю, не заперечував проти його задоволення, просив слухати справу у його відсутності. Суд, розглянувши справу в порядку ч. 4 ст. 206 ЦПК України, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. При цьому суд виходить з того, що згідно цієї статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання позову не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Встановивши вищезазначене, суд задовольняє вимоги. На підставі викладеного,

Outcome: approved