Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

2 лютого 2022 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» (далі ПрАТ «СК «УНІКА») звернулося до суду із позовом, в якому зазначено, що 8 липня 2019 року з вини [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля DAF TE95 XF 430, державний номерний знак [NUMBER] , з напівпричепом, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням останнього та автомобіля VOLKSWAGEN GOLF SPORTWAGEN, державний номерний знак [NUMBER] , який належить товариству з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (далі ТОВ «Порше Лізинг Україна»), в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Посилаючись на те, що за фактом настання страхового випадку ПрАТ «СК «УНІКА» виплатило за договором добровільного страхування наземного транспорту страхувальнику ТОВ «Порше Лізинг Україна» страхове відшкодування у розмірі 116214,81 грн, з яких 89276,32 грн. відшкодовано страховиком відповідача - приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЕРША» (далі ПрАТ «СК «ПЕРША»), позивач в порядку суброгації, просить стягнути з відповідача на свою користь різницю між розміром виплаченого страхового відшкодування та страховою виплатою в межах ліміту полісу відповідача, в розмірі 26938,49 грн. В судове засідання учасники справи, які були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, не з`явилися. Представник позивача подав до суду клопотання про підтримання позову та про розгляд справи за його відсутності. Відповідач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи за відсутності не подали. Відповідач своїм правом подати відзив не скористався. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Судом встановлено, що 24 липня 2018 року між ПАТ «СК «УНІКА» та ТОВ «Порше Лізинг Україна» було укладено договір добровільного комплексного страхування на транспорті № 245001/4098/0003170, предметом якого були майнові інтереси останнього, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом VOLKSWAGEN GOLF SPORTWAGEN, державний номерний знак [NUMBER] . Згідно умов даного Договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. 8 липня 2019 року близько 14 години 50 хвилин в місті Києві на перехресті вулиці Богатирська з вулицею Героїв Дніпра, [PERSON] , керуючи автомобілем марки DAF TE95 XF 430, державний номерний знак [NUMBER] , з напівпричепом, державний номерний знак [NUMBER] , порушуючи пункт 13.1 Правил дорожнього руху України, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем марки VOLKSWAGEN GOLF SPORTWAGEN, державний номерний знак [NUMBER] , що призвело до зіткнення транспортних засобів та їх пошкодження. Постановою судді Оболонського районного суду міста Києва від 5 вересня 2019 року, яка набрала законної сили 16 вересня 2019 року, водія автомобіля DAF TE95 XF 430, державний номерний знак [NUMBER] , з напівпричіпом, державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Частиною 6 статті 82 ЦПК України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у вчинені даної дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту № 00308725 від 7 серпня 2019 року та умов договору добровільного комплексного страхування на транспорті № 245001/4098/0003170 від 24 липня 2018 року, розмір страхового відшкодування склав 116214,81 грн. Виконуючи взяті на себе зобов`язання по договору страхування, позивач виплатив ТОВ «Порше лізінг Україна» страхове відшкодування в розмірі 116214,81 грн, що підтверджується копією платіжного доручення № 102849 від 12 серпня 2019 року. Згідно заявки №25733 на виплату страхового відшкодування від 28 серпня 2019 року позивач звернувся до ПрАТ «СК «Перша» з вимогою здійснити відшкодування шкоди в розмірі 116214, 81 грн, посилаючись на те, що цивільно-правова відповідальність особи винної в настанні дорожньо-транспортної пригоди застрахована в ПрАТ «СК «Перша». Останнім, в межах ліміту полісу, виплачено страхове відшкодування у розмірі 89276,32 грн на користь позивача, що підтверджується платіжним дорученням №5177 від 27 грудня 2019 року. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку про задоволення позову ПрАТ «СК «УНІКА», виходячи з наступного. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування», Цивільним кодексом України та іншими законодавчими актами. Згідно із частинами першою та другою статті 1166 Цивільним кодексом України (далі ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Під час застосування наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70): стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів , з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України Про страхування , з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Таким чином, відносини між сторонами у справі регулюються правилами статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» . Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі. У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, у порядку суброгації. Відносини ж між відповідачем та його страховиком, ПрАТ "СК "Перша", регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 29 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів . Згідно з частиною першою зазначеної статті у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Матеріали справи свідчать, що страховик відповідача виконав свої зобов`язання, відшкодувавши витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу. Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У зв`язку із заміною сторони кредитора у деліктному правовідношенні в межах фактичних витрат до позивача перейшло право вимоги у відповідній частині до відповідача, оскільки страхова виплата страховика відповідача є недостатньою для повного відшкодування завданої ним шкоди. Отже, за змістом статті 993 ЦК України в системному зв`язку зі статтею 990 цього Кодексу та статтею 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, до ПрАТ «СК «УНІКА» перейшло право вимоги до [PERSON] , як до особи, відповідальної за завдані збитки, в розмірі 26938,49 грн (116214,81 грн (фактичний розмір шкоди) - 89276,32 грн (страхова виплата страховика відповідача). Задовольняючи позов, суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2481 грн.

Outcome: approved