Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення додаткових витрат на дитину. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 27.08.2005 року вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 07.10.2011 року. Від шлюбу вони мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 21.12.2012 року з відповідача стягуються аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини від всіх видів заробітку щомісячно. Як зазначає позивач, їхня спільна з відповідачем дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач приймає участь в утриманні дитини, але виконання ним таких зобов`язань здійснюється мінливо та на підставі його власного бажання. У дитини наявні стоматологічні хвороби та особливості здоров`я і розвитку, які підлягають в ортодонтичних проблемах, в результаті чого нею було понесено витрати в розмірі 15 040,00 грн. Крім того, для розвитку здібностей дитини у ІТ програмуванні також додатково понесено витрати в розмірі 10000,00 грн. та будуть понесені витрати в майбутньому в розмірі 14 000,00 грн. Також, дитина схильна до музики та самотужки навчається грі на гітарі, в зв`язку з чим нею було понесено витрати на придбання гітари в розмірі 3190,00 грн. Позивач зазначила і про те, що з метою оздоровлення дитини вона направляла сина на санаторно-курортне лікування, на що було витрачено 4050,00 грн. Загалом нею було фактично понесено витрати в розмірі 32 280,00 грн. та в майбутньому витрати становлять 14 000,00 грн. Відтак, позивач вважає, що відповідач, як батько дитини, має сплатити Ѕ частину понесених витрат в розмірі 16 140,00 грн. та очікуваних у майбутньому витрат в розмірі 7000,00 грн., а всього 23 240,00 грн. Посилаючись на викладені обставини, позивач просила задовольнити її вимоги. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 22.09.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 12.11.2021 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву. У даному відзиві відповідач вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог. На думку відповідача надані документи не тільки не свідчать про наявність особливих витрат (та здійснення таких витрат) на дитину, що пов`язані з її лікуванням та розвитком здібностей, а також з санаторно-курортним лікуванням дитини, але і є неналежними доказами, оскільки не містять всі необхідні реквізити та є суперечливими. З урахуванням наведеного, відповідач просив відмовити в задоволенні позову. 04.02.2022 року до суду надійшли пояснення відповідача щодо додаткових доказів, наданих позивачем, в яких відповідач вважає надані позивачем докази неналежними та недостовірними, поданими з метою введення суду в оману. 07.02.2022 року до суду надійшли додаткові пояснення представника позивача [PERSON] щодо понесених витрат. 19.05.2022 року судом долучено до справи пояснення відповідача щодо додаткових доказів позивача від 13.05.2022 року, в яких відповідач вважає, що такі докази не можуть бути прийняті судом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила про їх задоволення. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, сторони по справі з 27.08.2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 21.12.2012 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини від всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 20.11.2012 року і до повноліття дитини. Відповідно до розрахунку, наданого Дніпровським ВДВС у м.Києві ЦМУЮ МЮ (м.Київ), станом на 01.10.2021 року відповідач заборгованості по аліментам не має, існує переплата. В судовому засіданні також встановлено, і даний факт визнано сторонами, що неповнолітня дитина сторін проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Позивач просить задовольнити її вимоги, вказуючи на те, що відповідач проживає окремо, в добровільному порядку регулярної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1959 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Предметом доказування в справах даної категорії є наявність особливих обставин для понесення додаткових витрат, інших істотних обставин. Спір між батьками щодо розміру додаткових витрат може бути вирішено судом. Так, позивач зазначає про те, що за період з 08.02.2021 року по 01.09.2021 року нею понесені витрати на ортодонтичне лікування сина в розмірі 15040 грн.; для розвитку здібностей дитини у ІТ програмуванні також понесено витрати в розмірі 10000 грн. та будуть понесені витрати в майбутньому в розмірі 14000 грн.; понесено витрати для розвитку музичних здібностей дитини - на придбання гітари в розмірі 3190 грн.; понесено витрати на санаторно-курортне лікування в розмірі 4050 грн. Загалом нею було фактично понесено витрати в розмірі 32280 грн. та в майбутньому витрати становлять 14000 грн. Сторона відповідача проти даних вимог заперечувала, вказуючи на неналежність доказів, наданих позивачем, їх суперечливість, а також відсутність підстав вважати вказані витрати такими, що викликані особливими обставинами. Так, з наданої медичної документації (виписки з ортодонтичної картки дитини сторін від 02.08.2021 року, рахунків та чеку на сплату за послуги, надані [PERSON] ) вбачається, що дитина дійсно потребувала ортопедичного лікування, в зв`язку з чим позивачем понесено витрати в розмірі 15040,00 грн. Відповідачем належним чином не спростовано факту потреби та надання його дитині саме цих послуг. Відтак, оскільки вказані витрати зумовлені станом здоров`я дитини, то їх понесення суд вважає необхідними. Це ж стосується і витрат на санаторно-курортне лікування дитини в розмірі 4050,00 грн., що підтверджується довідкою ФОП [PERSON] від 12.08.2021 року, оскільки таке перебування суд розцінює як необхідність оздоровлення дитини. Щодо понесення позивачем витрат на придбання гітари для розвитку музичних здібностей дитини, що підтверджується гарантійним талоном та товарним чеком, то суд вважає виправданим понесенням таких витрат, оскільки, як вбачається з довідки Київської вечірньої музичної школи № 1 ім.К.Г.Стеценка від 28.01.2022 року № 66, дитина сторін з 01.12.2021 року навчається у вказаній школі на естрадному відділі (фах - естрадна гітара, 1 клас), що підтверджує наявність у дитини музичних здібностей. Заперечення відповідача проти цієї довідки суд відхиляє та зауважує, що для розвитку музичних здібностей потрібен тривалий час, відтак, придбання завчасно, а саме 21.05.2021 року, музичного інструменту є раціональним та необхідним. Посилання відповідача на деякі розбіжності у довідках та наданих документах суд відхиляє, оскільки такі розбіжності є несуттєвими і жодним чином не спростовують як факту необхідності у понесених витратах, так і факту їх фактичного понесення. Крім того, суд зауважує, що вищевказані витрати понесені виключно в інтересах дитини, її здоров`я та всебічного розвитку. В той же час суд вважає непідтвердженим факт понесення витрат на курси ІТ програмування, оскільки з наданих позивачем довідок ФОП [PERSON] не вбачається факту понесення цих витрат та їх дійсний розмір. Відтак, перевіривши надані докази позивача щодо витрат, якими вона аргументують свої твердження, а також заперечення відповідача, суд приходить до висновку про те, що наданими позивачем квитанціями підтверджується факт понесення нею додаткових витрат на дитину в загальному розмірі 22 280,00 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відтак, з урахуванням вказаної норми, з відповідача належить стягнути Ѕ частину понесених додаткових витрат, тобто 11 140,00 грн. Інші доводи та заперечення відповідача підстав для відмови в задоволенні позову повністю чи частково в іншому розмірі не дають і на висновки суду не впливають. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір на користь держави в розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial