Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою 26 жовтня 2021 року, в якій просила суд стягнути зі [PERSON] на її користь аліменти на утримання їх повнолітнього сина, який продовжує навчання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення ним 23-річного віку, але не більше ніж до закінчення навчання. В обґрунтування пред`явлених вимог посилалася на те, що зі [PERSON] вона перебувала в офіційно зареєстрованому шлюбі з 17 травня 2003 року. Від шлюбу вони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 листопада 2014 року у справі №214/6193/14-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після припинення шлюбних стосунків син залишився проживати з нею. Наразі їх син [PERSON] досяг повноліття та навчається на ІІІ курсі групи ХТ-19-2 Криворізького державного комерційно-економічного технікуму, денної форми здобуття вищої освіти. [PERSON] ніде не працює, власних доходів не має та потребує матеріальної допомоги з боку батьків на його утримання, оскільки навчання за денною формою виключає можливість його трудової діяльності. [PERSON] як мати усіляко намагається утримувати сина, однак її доходів не вистачає для задоволення хоча б першочергових потреб сина. Позивачеві достеменно відомо, що [PERSON] офіційно працює та має стабільний дохід, інших аліментних зобов`язань не має, а тому в змозі надавати допомогу на утримання сина, який з огляду на зазначені обставини такої допомоги з боку батька потребує. Ухвалою суду від 04 лютого 2022 року позов прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.16-17). Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, адвокат Умріхін О.В., діючи в інтересах відповідача [PERSON] , подав відзив на позовну заяву. Згідно з викладеною позицією, відповідач не відмовляється від свого обов`язку утримувати сина [PERSON] , та щомісячно в добровільному порядку сплачує аліменти на його утримання. Знаючи про потребу [PERSON] в матеріальній допомозі, вони з сином погодили, що [PERSON] в добровільному порядку перераховуватиме на банківську картку сина грошові кошти в сумі по 3500 грн., щомісячно. Відповідач вважає, що аліменти, будучи власністю саме дитини, повинні перераховуватись саме на рахунок дитини, а не матері колишньої дружини позивача, яка може допустити їх нецільове витрачання. З огляду на те, що [PERSON] офіційно працює начальником дільниці шахти, а розмір його середньомісячної заробітної плати складає приблизно 45 000 грн., вважає, що заявлений позивачем розмір аліментів є завищеним, а тому не заперечує проти стягнення з нього аліментів в розмірі 1/10 частини від заробітку (доходу). Присутні в судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Примаков К.О. позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Додатково позивач зазначила, що не заперечує проти зарахування аліментів, які стягуватимуться з відповідача на утримання сина [PERSON] , саме на картку останнього. Вона має щомісячний дохід в розмірі приблизно 5000 грн., з якого оплачує комунальні послуги, купує продукти харчування та задовольняє першочергові потреби сина. Стосунки між сином та батьком [PERSON] нормальні. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Умріхін О.В. заперечували проти задоволення позовних вимог, підтримавши позицію, викладену у відзиві. Відповідач акцентував увагу, що вони з сином погодили розмір аліментів 3500 грн., які він добровільно сплачує, щомісячно, та вважає, що аліментів саме в такому розмірі для [PERSON] достатньо. Інших утриманців у нього не має. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримав частково. Підтвердив, що за усною домовленістю з відповідачем, останній сплачує щомісячно аліменти на його утримання в розмірі 3500 грн. та вважає, що такої суми аліментів для нього достатньо. Комунальні послуги оплачує мати [PERSON] з отримуваної нею заробітної плати. Окрім як сплати 3500 грн., іншої матеріальної допомоги батько не надає. Який розмір заробітної плати батька він не знає. Відповідь на відзив позивач та її представник не подавали, додаткового часу не потребували. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Процесуальні дії судом не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. У порядку ч.6 ст.259, ч.1 ст.268 ЦПК України 08 червня 2022 року в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Суд, вислухавши позицію учасників справи, дослідивши\~ письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, доходить до висновку про можливість часткового задоволення вимог позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) перебували у шлюбі, зареєстрованому 17 травня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Саксаганського районного управління юстиції м. Кривого Рогу, актовий запис №218. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 листопада 2014 року у справі №214/6193/14-ц (а.с.7) шлюб між сторонами розірвано; прізвище [PERSON] після розірвання шлюбу залишено без змін. 23 травня 2019 року [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] від 23 травня 2019 року (а.с.5). У період шлюбно-сімейних стосунків у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , свідченням чому є свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане повторно 06 жовтня 2017 року (а.с.6). Як вказувала позивач, що не оспорюється відповідачем, визнано третьою особою по справі та підтверджується довідкою КОМ ДІС «НОВА КОМ» №36 від 13 жовтня 2021 року (а.с.10), після припинення шлюбно-сімейних стосунків син [PERSON] залишився проживати з матір`ю [PERSON] за адресою їх реєстрації: [ADDRESS] , спору про визначення його місця проживання не було. З огляду на це суд приходить до висновку про правомірність її звернення до суду з позовом в інтересах сина. Відповідач [PERSON] зареєстрований та проживає окремо від [PERSON] та їх сина [PERSON] , а саме за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Згідно з довідкою №147 від 18 жовтня 2021 року (а.с.8), [PERSON] є студентом Криворізького державного комерційно-економічного технікуму групи ХТ-19-2 денної форми навчання, спеціальність «Харчові технології». Наказом №98-с від 29 липня 2019 року зарахований на бюджетну форму навчання; термін навчання з 01 вересня 2019 року по 31 січня 2023 року. Як визначено у ч.2 ст.27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують\~навчання\~і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати\~аліментів\~(ст.ст.199, 200, 201 СК України). Відповідно до ст.198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть надавати таку матеріальну допомогу. Як слідує з ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23-х років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. \~ \~ \~ \~Приписами ч.3 ст.199 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. \~ \~ \~ \~Із системного аналізу положень ст.199 СК України слідує, що істотними правовими передумовами для виникнення у батька (матері) обов`язку по утриманню повнолітніх сина (доньки) є сукупність таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними\~навчання за будь-якою із форм;\~3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі з боку батьків; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою\~повнолітню\~дитину). На цьому також акцентована увага в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та\~стягнення аліментів» та Верховним Судом у постанові від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17. \~ \~ \~ \~Таким чином, стягнення аліментів\~на утримання дитини, яка продовжує\~навчання,\~є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період\~навчання\~вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру\~аліментів\~суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника\~аліментів; 3) наявність у платника\~аліментів\~інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника\~аліментів\~майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем\~аліментів\~витрати платника\~аліментів,\~у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником\~аліментів\~не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір\~аліментів\~має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника\~аліментів\~у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником\~аліментів\~не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Верховний Суд в постанові від 13 квітня 2021 року по справі № 308/4214/18 при вирішенні спору про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, зауважив про дію рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру\~аліментів\~з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру\~аліментів\~мають бути враховані вартість\~навчання,\~вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру\~аліментів\~з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч. 1\~ст.\~76 доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі\~ст.\~77\~ЦПК\~України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 81\~ЦПК\~України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах першій та другій\~ст.\~89\~ЦПК\~України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в матеріалах справи доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. При вирішенні спору, суд враховує, що [PERSON] є повнолітнім, навчається за денною формою здобуття освіти і те, що батьки мають змогу утримувати його в період\~навчання,\~оскільки обоє є працездатними особами. Предмет спірних правовідносин направлений в першу чергу на забезпечення інтересів повнолітнього сина, який продовжує\~навчання,\~так як обов`язок по його утриманню покладається на обох батьків. Згідно з установленою практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Так, судом встановлено, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина [PERSON] , який навчається на денній формі, що виключає можливість його трудової діяльності поза навчальним процесом, та потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час\~навчання\~(кошти на проїзд до навчального закладу, харчування, купівлю одягу та приладдя для\~навчання). Відповідач офіційно працює на посаді начальника дільниці Шахтобудівельного управління АТ «Кривбасзалізрудком», розмір його середньомісячної заробітної плати складає майже 45\~000 грн. Інших аліментних зобов`язань відповідач не має та від свого обов`язку по утриманню сина не відмовляється, оскільки щомісячно надає матеріальну допомогу на утримання сина по 3500 грн., на підтвердження чому надав суду скрин-шоти з додатку ПРИВАТ-24 про переказ коштів (а.с.24, 25). Надання такої допомоги в зазначеному розмірі підтвердив в судовому засіданні [PERSON] третя особа по справі. Суд приймає до увагу доводи відповідача щодо розміру аліментів, які він сплачує добровільно, однак з огляду\~на сучасну\~економічну ситуацію\~в країні,\~ріст цін,\~розмір такої\~допомоги не\~здатний забезпечити\~можливість задоволення\~першочергових потреб\~ [PERSON] . Домовленості про сплату аліментів в більшому розмірі сторонами не досягнуто в позасудовому порядку, що визначає наявність між сторонами спору про право та доцільність визначення розміру аліментів судом. Присутня в судовому засіданні позивач також підтвердила, що офіційно працює, має стабільний щомісячний дохід в межах 5000 грн. Таким чином, позивач як мати [PERSON] також має можливість надавати синові матеріальну допомогу на його утримання, однак в порівнянні із рівнем доходів відповідача вона не здатна задовольнити потреби [PERSON] самостійно та з урахуванням тієї суми аліментів, які добровільно сплачує відповідач. Отже, з урахуванням викладеного, рівності обов`язку обох батьків по утриманню їх сина, суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явлених [PERSON] вимог та можливість стягнення із [PERSON] аліментів на її користь на утримання [PERSON] як повнолітнього сина, який продовжує навчання. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню, суд виходить з такого. Згідно зі ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~ст.182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. З аналізу вказаної матеріальної норми слідує, що законом не встановлено мінімальної межі визначення судом аліментів на повнолітніх дочку, сина. Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи без визначення мінімальної межі в 50% відсотків від прожиткового мінімуму працездатної особи. Таким чином, заявлення позивачем вимоги про стягнення аліментів на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму, є необґрунтованим та свідченням неоднозначного розуміння приписів ч.2 ст.182 СК України, яка не регулює виниклі між сторонами правовідносини та застосовується виключно у випадку стягнення аліментів на утримання дітей до досягнення ними повноліття в наказному чи позовному провадженні. Однак, враховуючи встановлені судом обставини, можливість надання матеріальної допомоги відповідачем його повнолітньому синові [PERSON] , який продовжує навчання та потребує такої допомоги з боку обох батьків, дотримуючись визначеного принципу рівності обов`язку обох батьків по утриманню їх дітей, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог [PERSON] із стягненням з відповідача [PERSON] на її користь аліментів на утримання [PERSON] в розмірі 1/6 частини від усіх видів його доходу (заробітку), щомісячно, починаючи з 26 жовтня 2021 року та до досягнення сином 23-річного віку, але не більше, ніж до закінчення ним навчання. На переконання суду, стягнення аліментів в такому розмірі відповідатиме потребам [PERSON] у допомозі батька та можливостям останнього надавати таку допомогу, засадам розумності, справедливості та співмірності. Будь-яких інших доказів, які б дозволяли прийти до висновку про необхідність стягувати аліменти в іншому розмірі чи взагалі відмовити у їх стягненні, суду не надано та в ході судового розгляду не встановлено. Заперечення відповідача проти сплати аліментів на утримання сина на користь позивача [PERSON] , які ґрунтуються на його сумнівах у можливому нецільовому витрачанні позивачем аліментів, суд вважає безпідставними та такими, що не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову з огляду на те, що в силу ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину є власністю дитини, та дитина, ще будучи неповнолітньою, має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Доведеність факту проживання сина з матір`ю, що визнано сторонами, дає їй законне право звернутися до суду з позовом в інтересах сина про стягнення аліментів на його утримання. Хоча й відповідно до ч.3 ст.179 СК України самостійне отримання аліментів дитиною є її правом, однак [PERSON] не звертався до суду із відповідним позовом, направленим на його реалізацію. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору,\~відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України. У порядку п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial