Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-01 00:00:00

Позивачка звернулася з указаним позовом до суду, у якому просила суд ухвалити рішення яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі по 3 403 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подання позову у суд та до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування пред`явлених вимог позивачка посилається на те, що вона та відповідач зареєстрували шлюб 22 вересня 2007 року. Від шлюбу у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. У вересні 2020 року відповідач залишив сім`ю і по цей час сторони не підтримують шлюбних стосунків. В той же час, відповідач на утримання дітей матеріальної допомоги не надає, хоча син [PERSON] , у зв`язку з отриманням травми, потребує лікування і додаткових витрат на таке лікування. Окрім цього, діти відвідують загальноосвітню школу, басейн, англомовні курси та музичну школу, що теж вимагає додаткових витрат. Як зазначила позивачка, наскільки їй відомо, відповідач на даний час офіційно не працевлаштований, але доходи отримує від компаній, до яких має відношення. Тому розмір аліментів просила суд визначити в твердій сумі, враховуючи що за даними ГУ статистики в м. Києві розмір середньої зарплати на 01 травня 2021 року склав 20422,00 грн. Посилаючись на вищевикладене обґрунтування, позивачка просить суд задовольнити пред`явлені вимоги у повному обсязі. Не погоджуючись із пред`явленим позовом відповідач подав відзив на позов, у якому зазначив, що викладені у ньому обставини є неправдивими та такими, що не підтверджені належними доказами. При визначенні розміру аліментів слід врахувати, що він надавав допомогу позивачці на утримання дітей і дбав про їх потреби і добробут. Зокрема протягом з 2020 року по жовтень 2021 відповідачем перераховувались кошти на утримання дітей, що підтверджується копіями квитанцій АТ «ПриватБанк» та іншими доказами. Крім того зазначив, що готовий нести додаткові витрати на утримання дітей, а саме витрати на лікування та інших витратах на їх розвиток. У зв`язку з чим, відповідач у своєму відзиві частково визнає позов та не заперечує проти його задоволення, шляхом стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1840 грн. на утримання дітей, виходячи з його щомісячної заробітної плати розмір якої становить 5 518, 72 грн. Користуючись своїм правом, позивачка подала відповідь на відзив, в якому наполягала на обґрунтуванні свого позову та додатково зазначила, що твердження відповідача про те, що його єдиним доходом є 551, 72 грн. є нічим іншим як приховуванням дійсних доходів та просить суд оцінити цю обставину критично. У судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. Позивачка направила суду заяву про розгляд справи за її відсутності, пред`явлені вимоги підтримує та просить суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, направив суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнає частково та просить стягнути з нього аліменти на утримання дітей у розмірі 1840 грн.. В той же час, відповідач повністю заперечує проти стягнення з нього витрат на правничу допомогу у заявленому представником позивачки розмірі, посилаючись на його необґрунтованість. Дослідивши матеріали справи, вивчивши зміст поданих учасниками заяв по суті позову, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 вересня 2007 року між позивачкою та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 3082, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 2). Від шлюбу у сторін народилися діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Дана обставина позивачкою підтверджена шляхом надання суду копій свідоцтв про народження дітей (а.с. 3-4). Як встановлено судом неповнолітні діти проживають з матір`ю, що сторонами в ході розгляду справи не заперечувалось. Обґрунтовуючи свої вимоги позивачка зазначає, що вона і відповідач з часу припинення шлюбних відносин проживають окремо, однак відповідач будучи батьком дітей, матеріальну допомогу на їх утримання не надає, тим самим не виконує свого батьківського обов`язку щодо їх утримання. Зокрема позивачка вказує, що у вересні 2020 року відповідач залишив сім`ю і по цей час сторони не підтримують шлюбних стосунків. В той же час, відповідач на утримання дітей матеріальної допомоги не надає, хоча син [PERSON] , у зв`язку з отриманням травми, потребує лікування і додаткових витрат на таке лікування. Окрім цього, діти відвідують загальноосвітню школу, басейн, англомовні курси та музичну школу, що теж вимагає додаткових витрат. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ч.1 та ч.2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У відповідності до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов`язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. Чинним законодавством України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Зобов`язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв`язку між батьками й дитиною (кровний зв`язок між батьками та дитиною або зв`язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батька дитини визначається судом. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому ч.1 та ч. 2 ст.182 СК України законодавець передбачив, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 - 1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3 - 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При вирішенні питання розміру аліментів враховується також потреби особи даного віку. Відповідно до диспозиції даної норми, до предмету доказування по даній справі входить матеріальне становище платника аліме¬нтів, наявність у платника аліментів інших дітей, тощо З матеріалів справи вбачається, що відповідач є молодим працездатним чоловіком. Даних які б свідчили про втрату ним працездатності судом в ході розгляду справи не здобуто. Заперечуючи проти розміру аліментів відповідач зазначає про своє скрутне матеріальне становище і як насідок просить суд присудити до стягнення аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1840 грн. на двох дітей. В той же час, як слідує зі змісту відзиву відповідача, останній посилаючись на неспроможність зі свого боку сплачувати аліменти у розмірі зазначеному позивакою одночасно зазначив, що з жовтня 2020 року по жовтень 2021 року перераховував позивачці грошові суми на утримання дітей. Як вбачається із доданих відповідачем до відзиву квитанцій розмір щомісячних платежів відповідача сумарно на місяць за вказаний період значно перевищує суму в 1840 грн., що у свою чергу спростовує посилання відповідача щодо його єдиним джерелом доходу є заробітної плата у розмірі 5 518,72 грн. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню та вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі по 1840 грн. на кожну дитину, що, на думку суду, є достатнім та обґрунтованим розміром для утримання відповідачем своїх дітей та, помірним для сплати відповідачем. Визначаючи вказаний розмір аліментів, враховує стан здоров`я позивача, матеріальне становище дітей і платника аліментів, наявність у відповідача інших неповнолітніх дітей та інших обставин, що мають істотне значення. Також суд враховує вік дітей, їх потреби пов`язані з віком та враховує ріст споживчих цін у відповідному регіоні в якому вони проживають. З матеріалів справи вбачається, що відповідач є молодим працездатним чоловіком. Даних які б свідчили про втрату ним працездатності судом в ході розгляду справи не здобуто. Окрім того, відповідачем не доведено неспроможність надавати допомогу своїм дітям та не наведено істотних обставини через які в нього змінилось фінансове становище з часу коли він такий обов`язок виконував. Таким чином, суд вважає обґрунтованою до стягнення суму аліментів з урахуванням забезпечення гармонійного розвитку дітей та їх потреб. З огляду на встановлені у справі обставини, що мають юридичне значення та наведені положення Закону, а також виходячи з того, що діти сторін проживають разом із позивачкою, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дітей, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік дітей, суд вважає необхідним присудити стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі по 1840 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, а саме з 29 червня 2021 року і до досягнення дітьми повноліття. Відхиляючи вимогу про стягнення аліментів у розмірі визначеному позивачкою суд зазначає, що при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, суд прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Так, аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні та надані сторонами на підтвердження своїх позовних вимог та заперечень, при визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття чи закінчення навчання і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя, також враховує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також приймаючи до уваги обов`язок відповідача утримувати своїх дітей на підставі наведених вище норм закону, а тому суд вважає, що заявлений позивачем розмір аліментів у заявленому розмірі, є завищеним. Суд роз`яснює, що позивачка не позбавлена можливості у майбутньому звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь витрат на лікування або навчання дітей у порядку ст. 185 СК України або збільшення розміру аліментів згідно ст. 192 СК України. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою , включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А тому Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником витрати. Як вбачається з матеріалів справи, у своєму позові позивачкою було заявлено про судові витрати, які вона очікує понести у зв`язку з розглядом даної справи. Зокрема позивачка зазначила, що орієнтовний розмір її витрат на правничу допомогу складає 4500 грн., та наводить опис наданих адвокатом послуг та час витрачений адвокатом на їх надання, а саме: опрацювання фактичного матеріалу та законодавчої бази 2 година; підготовка доказової бази - 1 година; підготовка позовної заяви - 6 години; підготовка клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу -1 год. участь у двох судових засіданнях - 4 год.; отримання судового рішення та виконавчого листа ознайомлення з ними - 2 години, відтак всього 16 годин за тарифом 400 грн. - 16 х 400 = 6400 грн. Під час розгляду справи судом представником відповідача було долучено до матеріалів справи копію виписки за особовим рахунком ФО-П [PERSON] зі змісту якої вбачається, що позивачка перерахувала на рахунок адвоката Боклаг О.Г. грошову суму у розмірі 4500 грн. з призначенням платежу «Оплата рах. № 1/21/юр від 25.06.2021 р. юридичні послуги за дог. 06-21 від 25.06.2р. [PERSON] ». Відповідач у своїй заяві про розгляд справи за його відсутності повністю заперечував проти стягнення з нього витрат на правничу допомогу та просив суд відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на необґрунтованість розміру правничої допомоги зазначеної представником позивача. Враховуючи викладене вище, вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку про часткове стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правничу допомогу у розмірі 2200 грн. Зменшуючи суму витрат на правничу допомогу суд враховує характер спірних правовідносин, складність справи, час витрачений представником на підготовку до суду позову разом із доказами та розумність витрат, які позивачка просить стягнути з відповідача. З матеріалів справи вбачається, що позовна заява, яку було підготовлено представником позивача міститься лише одному аркуші, відтак посилання представника на те, що він витратив шість годин часу на її складання суд вважає перебільшенням. Також позовна заява, з урахуванням характеру спірних правовідносин містить докази, на збирання яких на думку суду представнику не потрібно однієї години часу. Оскільки позивач згідно Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908, 00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial