Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори про зняття арешту з майна. В обґрунтування позову зазначила, що на підставі договору довічного утримання від 14.09.1994, посвідченого Нарохой О.В., державним нотаріусом П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори за № 4-3460, їй на праві приватної власності належить нерухоме майно, а саме квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У листопаді 2021 року вона дізналась про існування арешту на вказану квартиру, який накладено державним нотаріусом П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори на підставі договору застави № б/н; архівний номер: 491420ZAP1; архівна дата: 17.07.1997, дата виникнення: 01.01.1994, № реєстру 14108-93, внутрішній номер В8015D3228EE3D2F6446. Однак, право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано за [PERSON] з 14.06.2005. Зазначений арешт перешкоджає їй розпоряджатись своєю власністю, вказане майно ніколи у заставу не передавалось. Враховуючи вищевикладене, просила зняти арешт та заборону здійснювати відчуження квартири за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2021 року провадження по справі відкрито та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2022 року занесеної у протокол судового засідання, підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду по суті, розгляд справи відкладено на 30.05.2022 року. 30.05.2022 року представник позивача адвокат Іванісов В.С. у судове засідання не з`явився, до його початку подав заяву про розгляд справи без їх участі, на задоволенні позовних вимог наполягав( а.с. 54) Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутністю (а.с.38). За таких обставин суд розглядає справу без участі сторін і на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України без технічної фіксації процесу. Нормативне обґрунтування. Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна» при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно додержуючись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в поряджку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлені наступні обставини. Згідно з договором № 4-3460 від 14.09.1994 року, посвідченим П`ятою Запорізькою державною нотаріальною конторою, [PERSON] передав у власність [PERSON] належну йому квартиру [ADDRESS] . Вказаним договором встановлено заборону на відчуження вказаної квартири до закінчення дії договору довічного утримання (а.с.9-10). На підставі вказаного договору право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване 14.06.2005 за [PERSON] , про що зазначено у витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.11). До матеріалів справи додано технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] (а.с.12-15). [PERSON] помер [INFO] , про що зазначено у свідоцтві про смерть [NUMBER] (а.с.19). Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 04.12.2021 право власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване за [PERSON] 02.07.2021 на підставі договору довічного утримання № 4-3460 від 14.09.1994 (а.с.6-7). Згідно відповіді П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори наданої на запит приватному нотаріусу Вовк І.І. Запорізького міського нотаріального округу інформація щодо арешту майна, накладеного на підставі договору застави б/н, 01.01.1994 року на ім`я [PERSON] відсутня (а.с.8). Висновок суду. Отже з досліджених у судовому засіданні доказів судом встановлено, що право власності на вищевказану квартиру належить позивачу, однак жодних доказів, що на цю квартиру накладено арешт, який [PERSON] просить скасувати, суду не надано. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 04.12.2021 в розділі Відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відомості щодо обтяжень відстуні. Про відсутність такої інформації вказано і у листі П`ятої запорізької державної нотаріальної контори. Інших доказів, які б свідчили про наявність арешту вищевказаної квартири суду не надано, як і не заявлено будь-яких клопотань про витребування необхідних доказів. Отже з наданих суду доказів не вбачається порушення прав [PERSON] за захистом яких вона звернулася до суду. За таких підстав у задоволенні позову слід відмовити. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 143 ЦПК України у разі відмови в позові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed