Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-24 00:00:00

[PERSON] в особі представника - адвоката Бовшика М.Ю. звернулась до суду з позовом до ТОВ «ВЕЛЛФІН», третя особа: державний виконавець Драбівського районного ВДВС Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Михлик О.В., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що державним виконавцем Драбівського районного ВДВС Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Михлик О.В. 05.07.2021р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 65963496 на підставі виконавчого напису № 52148 від 24.05.2021р., вчиненого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості у розмірі 25109,60грн. на підставі кредитного договору № 52148 від 08.01.2018р. Позивач не повідомлявся відповідачем або приватним нотаріусом стосовно підстав, дати виникнення, розрахунку заборгованості, не отримувала повідомлення про погашення заборгованості або відступлення права вимоги за вказаним боргом та повідомлення про вчинення нотаріальних дій. Зазначає, що позивач та відповідач спірний кредитний договір не укладали, також те, що приватний нотаріус неодноразово притягувалась до відповідальності за порушення вимог законодавства, її свідоцтво зайняття нотаріальною діяльністю анульоване, діяльність припинена, документи нотаріального діловодства та архів приватного нотаріуса Грисюк О.В. на зберігання до архіву Міністерства юстиції не передавались. Вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням закону. Тому просить вказаний виконавчий напис визнати таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1488,60 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. В ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження від 24.03.2022 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Від відповідача ТОВ «ВЕЛЛФІН» на адресу суду відзив на позовну заяву не надходив. Третій особі було запропоновано надати пояснення щодо позову, однак вона вказаним правом не скористалась, пояснення не надала. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно копії виконавчого напису вбачається, що 24 травня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною вчинено виконавчий напис № 52148 про звернення стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором № 348269 від 08.01.2018р., укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», строк платежу за яким на став. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 08 січня 2018 року по 01 березня 2020 року. Загальна сума що підлягає стягненню 25109,60 грн. та складається з суми заборгованості 24359,60 грн. (в т.ч. прострочена заборгованість за сумою кредиту 800,00 грн., прострочена заборгованість за комісією 0,00 грн., прострочена заборгованість по несплачений відсоткам за користування кредитом 23559,60 грн., строкова заборгованість за сумою кредиту -0,00грн, строкова заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом 0,00 грн., строкова заборгованість за штрафами і пенями -0,00 грн.) плати нотаріусом за вчинення виконавчого напису 750,00 грн. Відповідно копії постанови про відкриття виконавчого провадження № 65963496 від 05.07.2021р. державного виконавця Драбівського районного ВДВС Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Михлик Олени Валеріївни вбачається, що нею відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 52148, виданого 24.05.2021р. приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. про стягнення з боржника [PERSON] на користь ТзОВ «ВЕЛЛФІН» заборгованості в розмірі 25109,60грн. Із копії листа начальника Управління нотаріату В. Нестеренко №ПІ-К-11-13/745/6.3 від 04.11.2021р. вбачається, що відповідно рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату №4 від 25.10.2021р. свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 07.11.2005р. за № 6014 на ім`я [PERSON] , анульоване згідно з наказом Міністерства юстиції України від 01.11.2021р. №3897/5. Нотаріальна діяльність приватного нотаріуса бутанського районного нотаріального округу Грисюк Олени Василівни припинена з 02.11.2021р. згідно з наказом Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) № 1633/6 від 02.11.2021р. відомості про оскарження вказаного наказу відсутні. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно до частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідно до пункту 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» право на оскарження дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Спори між боржниками і стягувачами, а також спори інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» вчинення виконавчого напису є нотаріальною дією. Відповідно до частини 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правове регулювання вчинення нотаріальних написів нотаріусами визначено статтями 87-91 глави 14 Закону України «Про нотаріат», правилами глави 16 розділу 2 Порядку вчинення дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», розділом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» законодавчо визначено дві умови вчинення виконавчого напису, а саме нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Пунктом 3 глави 16 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року визначено умови вчинення виконавчого напису. А саме, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості боржника перед стягувачем за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Згідно розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 для одержання виконавчого напису за кредитними договорами,\~за якими\~боржниками допущено\~прострочення платежів\~за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, що також відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 15 квітня 2020 року по справі № 158/2157/17. З матеріалів справи вбачається відкриття державним виконавцем Драбівського районного ВДВС Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Михлик О.В. виконавчого провадження з виконання виконавчого напису № 52148, вчиненого 24.05.2021р. приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Валеріївною про стягнення з боржника [PERSON] на користь ТзОВ «ВЕЛЛФІН» заборгованості в розмірі 25109,60грн., однак наявність заборгованості [PERSON] перед ТзОВ «ВЕЛЛФІН» в розмірі 25109,60грн. жодним іншим чином, окрім зазначених вище постанови державного виконавця Михлик О.В. та виконавчого напису нотаріуса № 52148 від 24.05.2021р., не підтверджена. Відповідачем не подано до суду жодних доказів щодо спростування доводів позивача. Відповідно висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладених у постанові від 23 січня 2018 року, по справі № 310/9293/15ц, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. У постанові від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17-ц (провадження № 61-17750св20) Верховний Суд зазначив, що чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису, що відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 10 листопада 2021 року по справі №758/14854/20. З матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус отримував від відповідача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо). У матеріалах справи відсутні відомості, що нотаріус перед вчиненням виконавчого напису з`ясовував у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Тому суд приходить до висновку, що у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед ТзОВ «ВЕЛЛФІН», зазначений у написі, є безспірним. Наведені обставини також вказують на те, що розмір кредитної заборгованості, зазначений нотаріусом в оспорюваному виконавчому написі, не є безспірним, оскільки позивач звернулась до суду після початку вчинення державним виконавцем Михлик О.В. дій, спрямованих на стягнення з нього заборгованості по виконавчому напису нотаріуса, заперечивши правомірність вчинення виконавчого напису, зазначивши, що ніяких кредитних відносин з позивачем не мав, заборгованість безспірною не вважає, це є достатньою правовою підставою для визнання даного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а відповідач не позбавляється можливості вирішити спірні питання у позовному провадженні. Враховуючи викладене, оскільки оспорюваний виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням діючого законодавства, суд вважає за необхідне, задовольняючи позов, визнати даний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Драбівського районного суду від 23.03.2022 року заяву [PERSON] про забезпечення позову в даній справі задоволено. Зупинено стягнення, що проводиться на підставі виконавчого напису нотаріуса, зареєстрованого в реєстрі за № 52148 від 24.05.2021 року, що вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Оленою Василівною щодо стягнення з позивача заборгованості у сумі 25109,6 грн. на користь Товариства з обмеженою відповідальності «Веллфін». Щодо заходів\~забезпечення позову\~суд зазначає,\~що у\~відповідності з\~ч.\~7\~ст.\~158\~ЦПК України\~у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Згідно ч. 2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. На підставі ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з стягнути з відповідача на користь позивача сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви в сумі 992,40 грн. та судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову у сумі 496,20 грн. Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відноситься до витрат пов`язаних з розглядом справи. На підтвердження понесених витрат позивача на правову допомогу її представник надав суду копію договору про надання правової допомоги № 100 від 02.02.2022р., укладеного між позивачем та адвокатом Бовшиком М.Ю. Згідно детального опису робіт, виконаних адвокатом та здійснених витрат, необхідних для правничої допомоги від 03.02.2022р. вбачається, що вартість наданих адвокатом Бовшиком Ю.М. послуг згідно договору № 100 від 02.02.2022р. у справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», третя особа: державний виконавець Драбівського районного ВДВС Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Михлик О.В., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, - становить 6000,00 грн. Згідно акту від 03.02.2022р. прийому передачі виконаних робіт до Договору № 100 від 02.02.2022р. у вказаній справі, адвокат надав, а клієнт прийняв виконані адвокатом роботи на загальну суму 6000,00 грн. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 017 від 03.02.2022р. адвокат Бовшик М.Ю. прийняв від [PERSON] 6000,00 грн. на підставі договору № 100 від 02.02.2022р. Відповідно до\~ч.\~4,\~5\~ст.\~137\~ЦПК України\~розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із: 1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2)\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); 3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; 4)\~ціною позову\~та (або)\~значенням справи\~для сторони,\~в тому\~числі впливом\~вирішення справи\~на репутацію\~сторони або\~публічним інтересом\~до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу, за відсутності заперечень з боку відповідача, підлягає стягненню з останнього на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved