Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-07 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 11 березня 2021 року надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік Ірина Леонідівна про визнання договору недійсним, скасування рішення та записів про державну реєстрацію права власності. В обґрунтування позовних вимог було вказано, що 05 серпня 2020 року відповідно до результатів відкритих торгів, оформлених протоколом електронних торгів № UA-EA-2020-05-12-000017-b від 22.05.2020 між ПАТ КБ «Надра» та ГОВ ФК «Дніпрофінансгруп» був укладений Договір №GL48N718070_blank про відступлення прав вимоги. За умовами даного договору ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів зокрема за кредитним договором (з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень тощо) №8/2007/840-К/1270-Н від 21.08.2007 укладеним між [PERSON] та ВАТ КБ Надра» та договорами забезпечення. Відповідно до умов договору іпотеки №8/2007/840-К/1270-Н/2 від 21.08.2007 предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] . Зокрема 16.02.2013 на підставі договору купівлі-продажу право власності на квартиру [ADDRESS] перейшло до [PERSON] . Внаслідок протиправних дій, без згоди іпотекодержателя, було здійснено відчуження, перереєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] . Тим самим було здійснено порушення прав іпотекодержателя щодо унеможливлення стягнення з боржника грошових коштів шляхом звернення стягнення на майно. Відтак позивач просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 16.02.2013 укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Стаднік І.Л., зареєстровано за реєстровим №231 та скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] номер РНОНМ 8500912101, індексний номер рішення: 416604 від 16.02.2013, скасувавши запис про проведену державну реєстрацію запис право власності/довірчої власності: 157375, припинивши права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] номер РНОНМ 8500912101. Представник позивача в судове засідання 08 червня 2022 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідача [PERSON] надав заяву про можливість закінчення розгляду справи без його участі, заперечував проти задоволення позову оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження доводів викладених у позовній заяві, натомість він є добросовісний набувач майна про що зазначив у відзиві на позовну заяву та просив відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі. Згідно ч. 5 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору. Враховуючи, що сторони надали пояснення, витребувані докази необхідні для розгляду справи були дослідженні судом, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника позивача. Вивчивши думки сторін, матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України. Судом встановлено, що 05 серпня 2020 року відповідно до результатів відкритих торгів, оформлених протоколом електронних торгів № UA-EA-2020-05-12-000017-b від 22.05.2020 між ПАТ КБ «Надра» та ГОВ ФК «Дніпрофінансгруп» був укладений Договір №GL48N718070_blank про відступлення прав вимоги. За умовами даного договору ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів зокрема за кредитним договором (з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень тощо) №8/2007/840-К/1270-Н від 21.08.2007 укладеним між [PERSON] та ВАТ КБ Надра» та договорами забезпечення. Відповідно до умов договору іпотеки №8/2007/840-К/1270-Н/2 від 21.08.2007 предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] . 16.02.2013 на підставі договору купівлі-продажу право власності на квартиру [ADDRESS] перейшло до [PERSON] . Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 05 серпня 2011 року по справі №2-1864/11 позовні вимоги ПАТ КБ «Надра" задоволено та з боржника стягнуто 1 527 337 грн. 77 коп. Позивачем долучена до матеріалів справи копія зазначеного договору, однак доказів того, що за даним договором до позивача перейшло вимоги за договором іпотеки, суду не надано. Згідно ч.3 ст.24 Закону України "Про іпотеку" правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Доказів того, що договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором між ПАТ КБ "Надра" та ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" було нотаріально посвідчено позивачем також не надано. Так, з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22 жовтня 2020 року вбачається, що в розділі "деталізована інформація про іпотеку" на арк.4 є запис про те, що іпотека припинена, про що внесена запис в реєстр: "15.02.2013 08:54:41 Підстава: лист-повідомлення, серія номер: Вих.№7315, виданий 11.02.2013, видавник: ВАТ "КБ "Надра", кредитний договір, серія та номер: 8/2007/840-К/1270-Н, виданий 21.08.2007, видавник: ВАТ "КБ "НАДРА" (а.с. № 90, Том№1). Як вбачається з наданих нотаріусом матеріалів нотаріальної справи, на час укладання спірного договору будь яких заборон не існувало. За змістом ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори. Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦПК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою. п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За вимогами ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ніш. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Таким чином, під час укладання спірного договору купівлі-продажу було дотримано усі вимоги діючого законодавства, а саме: договір укладено в нотаріальній формі, сторони правочину мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення було вільним та відповідало волі сторін, були відсутні будь які обмеження та заборони. За таких обставин, аналізуючи правовідносини, що склалися між сторонами, та правові норми, що їх регулюють, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання договору недійсним, та, відповідно, для задоволення позову. На підставі викладеного, ст.ст. 203, 205, 234, 1046 ЦК України, Закону України «Про іпотеку», постанови Кабінету міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майна та їх обтяжень »,

Outcome: dismissed