Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-18 00:00:00

Представник органу опіки та піклування в особі Сахновецької сільської ради Шепетівського району звернувся в суд із позовом до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів в інтересах [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову представник органу опіки та піклування зазначив, що діти були передані в КНП «Хмельницький обласний спеціалізований будинок дитини». Батьки дітей не виконують батьківські обов`язки відносно дітей, не піклуються про їх здоров`я, моральний та фізичний розвиток, не створюють належних умов для утримання та проживання, систематично вживають алкогольні напої та своєю поведінкою негативно впливають на дітей. Зазначає, що відповідач [PERSON] притягувалась до адміністративної відповідальності за невиконання батьками обов`язків щодо виховання дітей. Таким чином, ухилення від виконання обов`язків по вихованню дітей згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав відповідача. В судовому засіданні представник позивача Шрейдер О.В. та представник позивача Гусарчук Н.М. підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі з підстав, вказаних в позові, просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та відповідач [PERSON] в судовому засіданні просять суд не позбавляти їх батьківських прав, оскільки ними натепер вживаються всі можливі заходи для виправлення ситуації та повернення дітей у сім`ю. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Так, статтею 165 Сімейного кодексу України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний і моральний розвиток. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст.166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до положень п.п.15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлено наступне. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб 03.09.2020 року у Ізяславському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західнго міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) за актовим записом № 70, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 03.09.2020 року. Після шлюбу відповідач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.09.2019 року відповідачі мають дитину [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.02.2021 року відповідачі мають дитину [PERSON] , [INFO] . Під час проведення соціального інспектування сім`ї [PERSON] та [PERSON] комісія встановила, що батьки неналежним чином виконують батьківські обов`язки, вживають спиртні напої. Умови проживання не відповідають санітарно - гігієнічним нормам для повноцінного розвитку і виховання дітей. Було проведено профілактичні бесіди з відповідачами. Рішенням виконавчого комітету Сахновецької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області № 2 від 08.02.2022 року негайно відібрано дітей від батьків через умови, що загрожують життю та здоров`ю дітей. Згідно довідок, виданих старостою Ліщанського старостинського округу Сахновецької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області №6 від 03.02.2022 року та № 8 03.02.2022 року, відповідачі [PERSON] та [PERSON] зловживають спиртними напоями та належним чином не виконують батьківські обов`язки. Згідно довідок, виданих старостою Ліщанського старостинського округу Сахновецької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області №77 від 18.04.2022 року та № 78 18.04.2022 року, відповідачі [PERSON] та [PERSON] зловживають спиртними напоями та належним чином не виконують батьківські обов`язки, належних умов для дітей вдома не створені. Під час перебування дітей в дитячому відділенні КНП «Ізяславська ЦРЛ» в лютому 2022 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] не відвідували. Згідно повідомлення начальника служби у справах дітей та сім`ї Сахновецької сільської ради № 61 від 18.05.2022 року [PERSON] була притягнута до адміністративної відповідальності 18.10.2021 року за ст. 184 ч. 1 КУпАП ( невиконання батьками обов`язків щодо виховання дітей), [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності 21.02.2022 року за ст. 183 КУпАП (завідомо неправдивий виклик спеціальних служб). За результатами проведених обстежень умов проживання дітей Сахновецькою сільською радою як органом опіки та піклування надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , 1980 року народження, [PERSON] , [INFO] , відносно [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Таким чином, досліджені судом письмові докази, надані пояснення сторін вказують на існування такої поведінки відповідачів, яка свідчить про їх свідоме ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, їх утриманню. Крім того, за цей же час відповідачі не вживали достатніх заходів для налагодження свого побуту, отримання постійної роботи з метою забезпечення дітей необхідним. Водночас, суд зазначає наступне. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Таким чином, права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява №10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Таким чином, на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Водночас, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, застосування якого не завжди доцільно, хоча іноді очевидно, що знаходитись дитині поряд з матір`ю небезпечно для її життя, здоров`я і морального виховання. Тому, в таких випадках в якості засобу захисту прав і інтересів дитини, суд може постановити рішення про відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 29 квітня 2020 року у справі №522/10703/18 (провадження №61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі №760/468/18 (провадження №61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі №638/16622/17 (провадження №61-13752св19), від 17 червня 2021 року у справі №466/9380/17 (провадження №61-2175св20). У частині 2 пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» вказано, що, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Згідно ст.170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2 - 5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Як вказувалось, суд вважає доведеним факт наявності винної поведінки відповідачів щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків. Водночас, судом не встановлено таких обставин, які б на даний час беззаперечно свідчили про неможливість перегляду відповідачами своїх життєвих цінностей, зміни ставлення до покладених на них обов`язків по вихованню дітей, відновлення необхідних зв`язків з ними. Як пояснили відповідачі, що також визнали представники позивачів, вони стали на шлях виправлення - проводиться ремонт у житловому будинку, ведеться господарство, закуплені продукти харчування, діти забезпечені сезонним одягом, батьки відвідували дітей у дитячому будинку та передавали для них гостинці. Таким чином, суд вважає за доцільне на даний час не позбавляти [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно їхніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , однак відібрати дітей у відповідачів через неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків, попередивши їх, що у випадку ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, вони може бути позбавлена батьківських прав. На думку суду, лише таке рішення буде в інтересах дітей, адже позбавлення батьків на будь-який зв`язок з дітьми, а останніх - права на батьківське піклування та виховання, є крайнім, тобто останнім зі всіх можливих, заходом. Таке рішення надасть можливість відповідачам змінити свою поведінку, яка перешкоджає належному забезпеченню та вихованню дітей, а дітям - зберегти свої родинні зв`язки, реалізувати природне право на батьківське піклування та підтримку. Відповідно до ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд не погоджується з наведеними вище висновками органів опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав, оскільки вони є недостатньо обґрунтованим, суперечать інтересам дітей на можливість збереження сімейних зав`язків, отримання належного батьківського піклування. Відповідачі не є тими особами, поведінка яких не може бути змінена, а тому розрив з ними сімейних відносин не відповідає інтересам дітей. Слід вказати, що відповідно до ч.3 ст.170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Водночас, позивач не позбавлений в майбутньому права на повторне звернення до суду з аналогічним позовом у разі впертого небажання відповідачів після цього змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків. Що стосується вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання дітей, то слід зазначити наступне. Відібрання дитини від батьків тісно пов`язане з питанням про матеріальне утримання батьками своєї дитини. Обов`язок батьків утримувати дитину не має виключень. Тому при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину (ч.4 ст.170 Сімейного кодексу України). Частиною 4 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» також передбачено, що позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви Таким чином, підлягають стягненню аліменти з відповідачів на утримання дітей аліменти у розмірі 1/3 частини від їх заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.02.2022 року на користь комунального некомерційного підприємства «Хмельницький обласний спеціалізований будинок дитини» на період перебування дітей у закладі. Такий розмір аліментів є необхідним та достатнім для матеріального забезпечення дітей, задоволення їх потреб та розвитку. На підставі викладеного та

Outcome: partial