Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до ТОВ "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ", треті особи, що не заявляють вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Зейкан В.Л. про визнання виконавчого напису №217573 від 23.06.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем на користь товариства з обмеженою відповідальністю "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ" заборгованості у розмірі 34048,18 грн. таким, що не підлягає виконанню. В позовній заяві посилається на те, що про вичнення виконавчого напису їй стало відомо з отриманих на адресу проживання копії постанови від 09.12.2021 року про відкриття провадження ВП №67833470, копії постанови про мінімальний розмір виконавчих витрат виконавчого провадження від 09.12.2021 року, копії постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 09.12.2021 року, копії постанови про арешт коштів боржника від 09.12.2021 року, які надіслані приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Зейкан В.Л. В обгрунтування доводів зазначає, що виконавче провадження відкрито за виконавчим написом за заявою ТОВ "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ", яке нібито викупило борг по кредитному договору №232/03/02-2008 від 20.02.2008 року, укладеному між ПАТ КБ "НАДРА", [PERSON] та [PERSON] , однак відповідно до рішення Свалявського районного суду у справі №710/2001/12 борг з [PERSON] та [PERSON] стягнуто по такому кредитному договору. Зазначає, що з вчиненим виконавчим написом не згідна, вважає, що у нотаріуса були відсутні правові підстави для вчинення виконавчого напису. Вимоги мотивує тим, що виконавчий напис нотаріуса є незаконним, документи, на підставі яких було вчинено виконавчий напис, не підтверджують безспірність заборгованості позивача. Просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №2173573від 23.06.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ" заборгованості у розмірі 34048,18 грн. Стягнути з відповідача судові витрати по оплаті судового збору за подання позовної заяви. Суд своєю ухвалою від 11.01.2022 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначив судовий розгляд справи. Сторонам направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі та відповідачу копія позовної заяви з доданими до позову документами з використанням послуг поштового зв`язку, які надаються АТ "Укрпошта". Інформація щодо справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Відповідно до ухвали Свалявського районного суду Закарпатської області від 01.03.2022 року за заявою ТОВ "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ" про заміну неналежного відповідача належним відповідачем - суд замінив товариство з обмеженою відповідальністю "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ" у справі №306/27/22 за позовом [PERSON] до ТОВ "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ", треті особи, що не заявляють вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко .М.; приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Зейкан В.Л. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню на ТОВ "ХОРН ХОФ ІНВЕСТ". Позивач подала до суду заяву (вх.№940) про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Відповідач ТОВ "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ" повідомлений про відкриття провадження у справі. Поштові відправлення повернуто до суду з поштовою відміткою з розпискою про отримання ухвали про відкриття провадження (а.с.30). Відповідач ТОВ "ХОРН ХОФ ІНВЕСТ" повідомлений про заміну на належного відповідача у справі №306/27/22 (а.с.60-62). Інформація щодо справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Відповідачу роз`яснено, що в разі ненадання ним відзиву, суд вирішує справу за наявними матеріалам. Заперечень на позовну заяву, що спростовують заявлені вимоги до суду не надано. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. пояснення щодо позову не подав. Поштове відправлення повернуто до суду з поштовою відміткою адресат. "відсутній". Приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Зейкан В.Л. пояснення щодо позову не подав. Поштове відправлення повернуто до суду з поштовою відміткою з розпискою про отримання ухвали про відкриття провадження. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «Акорд» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, суд доходить такого висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ: Відповідно до ст. 15 ЦК України, ст. 55 Конституції України - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 18 ЦК України - нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом. Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» - виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси; ст. 50 Закону України "Про нотаріат" - нотаріальна дія, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Судом встановлено, що 23 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем був вчинений виконавчий напис №217573 про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ" у розмірі 34048,18 грн. за період з 10 лютого 2019 року по 22 червня 2021 року (33998,18 грн. - сума заборгованості, з яких: 12478,50 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 21519,68 грн. - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; плата за вчинення виконавчого напису стягнута на підставі ст.31 Закону України "Про нотаріат" у розмірі 50 грн.). З позовної заяви встановлено, що виконавчий напис перебуває на примусовому виконанні приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Зейкана Віталія Ласловича, яким відкрито виконавче провадження ВП №67833470 від 09 грудня 2021 року. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» - для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Відповідно до ст. 88 Закону України "Про нотаріат" - нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" - захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів (суд ураховує правову позицію Верховного Суду в постанові від 05.07.2017, справа № 6-887цс17; в постанові від 23.01.2018 року, справа №310/9293/15-ц). Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині доповнення новим розділом "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин", якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10.12.2014 року, втратила чинність (у частині) 22.02.2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/20084/14. Таким чином, вчиняючи 23 червня 2021 року виконавчий напис №217573 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. неправомірно керувався пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 (такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 21.09.2021 року, справа №910/10374/17). Для обґрунтування правомірності своїх дій, відповідач повинен був надати суду докази, які стали підставою нотаріусу для видачі оспорюваного виконавчого напису. В порушення зазначених процесуальних норм права, відповідачем не надано доказів щодо правомірності своїх дій. Суду не надано належних та допустимих доказів направлення боржнику вимоги про погашення заборгованості у зазначеному розмірі із відміткою поштового відділення про вручення чи неможливість вручення боржнику такої вимоги. Про існування зазначеної заборгованості та підстав її нарахування позивач дізналася після вчинення нотаріусом виконавчого напису та відкриття виконавчого провадження, доказів протилежного відповідачем суду не надано. Необхідно також зазначити, що згідно з даними Єдиного реєстру судових рішень - відповідно до рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 22.11.2012 року (справа №710/2001/12) - з позивача [PERSON] та [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договором №232/03/02-2008 від 20.02.2008 року, в т.ч. і за тілом згаданого кредиту. Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст. 81 ЦПК України). Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив (заперечення) щодо позову не подав, своїм правом подати докази розпорядився на свій розсуд. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України - кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Суд враховує, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису 23.06.2021 року повинен був врахувати, що станом на 23 червня 2021 року Постановою КМУ №662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" не передбачалось вчинення виконавчих написів про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних договорів, отже, норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи по кредитним договорам, які укладені у простій письмовій формі, є нечинні, а тому нотаріус повинен був відмовити кредитору у вчиненні виконавчого напису у відповідності до норм Закону України "Про нотаріат". Отже, суд вважає, що при розгляді справи позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису №№217573 від 23.06.2021 року, таким, що не підлягає виконанню, знайшли своє підтвердження та є обґрунтованими. Відповідно до ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; докази на їх підтвердження. Під час ухвалення рішення, суд встановив, що за кредитним договором №232/03/02-2008 від 20.02.2008 року, укладеним з ПАТ КБ "Надра-Банк"" та [PERSON] (за яким вчинено виконавчий напис) правонаступником спочатку було ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ДНІПРОФІНАНСГРУП"" (на підставі договору відступлення прав вимоги №CL48N718070_blank від 05.08.2020 року), потім ТОВ "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ" (на підставі договору відступлення прав вимоги №CL48N718070_blank_01 від 30.09.2020 року). Станом на день день розгляду справи правонаступником ТОВ "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ" є ТОВ "ХОРН ХОФ ІНВЕСТ" (на підставі договору відступлення прав вимоги №1801/К-1 від 18 січня 2022 року), якому перейшли права вимоги за кредитним договором №232/03/02-2008 від 20.02.2008 року, укладеним з ПАТ КБ "НАДРА" та [PERSON] . Оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності наявних у справі доказів, в розумінні ст. 76-81 ЦПК України, обставини справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, враховуючи, що відповідач доказів протилежного у відповідності до ст. 81 ЦПК України до суду не надав, суд доходить висновку, що позов необхідно задовольнити. Відповідно до п.6 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат; п.2 ч.5 ст. 265 ЦПК України - у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат; ч. 1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При вирішенні питання щодо розподілу судового збору, суд ураховує, що відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України - у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача, а тому суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені [PERSON] , які складаються з судового збору в розмірі 992,40 грн. (за подання позовної заяви до суду). Статтею 129 - 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Outcome: approved