Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Івано-Франківського районного нотаріального округу Данилюк О. О., про усунення від права на спадкування. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне. Після перенесення [PERSON] , батьком позивача, другого та третього інфаркту 03 та 04 грудня 2015 року, його дружина [PERSON] у січні 2016 року виїхала за межі України до держави Ізраїль. Таким чином, вони не проживали разом з січня 2016 року. У вересні 2018 року [PERSON] переніс ішемічний інсульт в басейні правої спінальної м`язової атрофії у зв`язку з чим потребував постійного стороннього догляду. У нього була паралізована права частина тіла, що спричинило неможливість його самостійного пересування та самообслуговування у побуті. 13 вересня 2018 року [PERSON] повернулась в Україну, проте, побачивши стан батька та його прохання про допомогу у догляді за ним, вона знову виїхала до держави Ізраїль і до моменту подачі цього позову в Україну не поверталась. Зважаючи на фактичну відмову [PERSON] доглядати чоловіка, [PERSON] у грудні 2018 року звернувся до Галицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Заочним рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 25 червня 2019 року у справі № 341/2287/18 позов задоволено, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. [INFO] [PERSON] помер. Після шести місяців з моменту смерті батька, а саме 23 червня 2020 року представниця [PERSON] адвокатка Лотоцька Н. М. надіслала на адресу Галицького районного суду Івано-Франківської області заяву про перегляд заочного рішення у справі № 341/2287/18 про розірвання шлюбу. Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 23 березня 2021 року у справі № 341/2287/18, заяву представниці [PERSON] адвокатки Лотоцької Н. В. про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 25 червня 2019 року задоволено, поновлено пропущений процесуальний строк, а заяву адвокатки Лотоцької Н. В. про перегляд зазначеного заочного рішення залишено без задоволення. Проте, постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 08 червня 2021 року заочне рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 25 червня 2019 року скасовано. Провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу закрито. Підставою закриття провадження слугувало те, що позивач [PERSON] помер. Зазначив, що з вересня 2018 року до моменту смерті батька він та його мати [PERSON] здійснювали догляд за [PERSON] . [PERSON] не доглядала за батьком, не брала участі в організації та фінансових витратах на поховання свого чоловіка. Також додав, що спадкоємцями після смерті [PERSON] є він та [PERSON] . З огляду на викладене, позивач просить суд усунути відповідачку від права на спадкування за законом після смерті його батька [PERSON] на підставі частини п`ятої статті 1224 ЦК України та стягнути з відповідачки на його користь понесені ним судові витрати. Разом із позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову. Ухвалою суду від 07 липня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 04 серпня 2021 року. Ухвалою суду від 07 липня 2021 року у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову відмовлено. Підготовче засідання 04 серпня 2021 року відкладене за клопотанням представників сторін на 13 жовтня 2021 року (Т. 1 а. с. 43-44, 48). 05 жовтня 2021 року представниця [PERSON] адвокатка Лотоцька Н. В. подала до суду зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Івано-Франківського районного нотаріального округу Данилюк О. О., про усунення від права на спадкування. Зустрічний позов обгрунтований тим, що [PERSON] декілька останніх років, з метою покращення матеріального становища своєї сім`ї, офіційно перебуває на сезонних роботах в державі Ізраїль, де має укладений робочий контракт. Умови робочого контракту не передбачають миттєво покинути місце праці у державі Ізраїль на власний розсуд, що і стало причиною неможливості прибуття [PERSON] на поховання чоловіка. Зазначила, що через спільних знайомих [PERSON] передала кошти на поховання свого чоловіка. Також наголосила, що [PERSON] у змові зі своєю матір`ю, з метою протиправно заволодіти спадковим майном сім`ї [PERSON] , шляхом підробки офіційних документів, намагаються відібрати у останньої майно, яке вона набула саме у шлюбі з померлим чоловіком [PERSON] . Також зазначила, що [PERSON] , шлюб з якою у [PERSON] був припинений у 2001 році, скористалась відсутністю [PERSON] та підробила позовну заяву до суду про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , яку в подальшому надіслала листом до Галицького районного суду. [PERSON] , скориставшись дорученням від батька, у змові з [PERSON] з`явився до суду як представник [PERSON] та подав власноруч написану ним заяву про розгляд справи про розірвання шлюбу без участі [PERSON] . Зазначає, що [PERSON] у злочинній змові з [PERSON] вчинили злочин, з метою одноосібного заволодіння спадковим майном. Просить суд прийняти зустрічний позов для спільного розгляду з первісним та усунути [PERSON] від права на спадкування спадщини за законом після смерті [PERSON] на підставі приписів частини другої статті 1224 ЦК України та стягнути з [PERSON] на її користь понесені [PERSON] судові витрати. При цьому з посиланням на вказану норму зазначає, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що особа протиправно сприяла збільшенню своєї частки у спадщині. Ухвалою суду від 08 жовтня 2021 року відкрито провадження за вищевказаним зустрічним позовом. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Івано-Франківського районного нотаріального округу Данилюк О. О., про усунення від права на спадкування об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Івано-Франківського районного нотаріального округу Данилюк О. О., про усунення від права на спадкування. 08 жовтня 2021 року представниця позивачки за зустрічним позовом [PERSON] адвокатка Лотоцька Н. В. звернулась до суду з заявою про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії та встановленням обов`язку вчинити певні дії. Ухвалою суду від 11 жовтня 2021 року заяву, подану представником [PERSON] - адвокаткою Лотоцькою Н. В., про забезпечення зустрічного позову у цій справі задоволено частково. Заборонено приватному нотаріусу Івано-Франківського районного нотаріального округу Данилюку О. О. та іншим особам вчиняти будь-які нотаріальні та реєстраційні дії на підставі свідоцтва про право на спадщину від 06 серпня 2021 року, виданого на ім`я [PERSON] у спадковій справі № 80/2020, про право на 2/3 частини права на частку в статутному фонді ТОВ «Стиль». 26 жовтня 2021 року представниця [PERSON] - адвокатка Жидецька С. Р. надіслала до суду відзив на зустрічний позов. Зазначає, що представниця не надала доказів про те, що [PERSON] перебувала на роботі у державі Ізраїль на підставі контракту, який унеможливлював її приїзд на територію України. Також додала, що сам факт вчинення дій [PERSON] , які направлені на вступ та отримання спадщини, не свідчать про те, що особу не може бути усунено від спадкування. Зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази про те, що дружина спадкодавця надавала допомогу своєму чоловікові, навпаки вона залишила його у безпорадному стані. Вважає зустрічний позов безпідставним (Т. 1 а. с. 131-132). 01 листопада 2021 року представниця [PERSON] - [PERSON] подала до суду до суду відповідь на відзив, у якому зазначає, що [PERSON] не висловлював претензій до [PERSON] щодо виконання подружніх обов`язків, не просив фінансової допомоги, опіки та піклування не вимагав, до органів опіки та піклування не звертався, що, в свою чергу, суперечить словам [PERSON] . Зазначає, що обов`язковою умовою для усунення [PERSON] від права на спадкування за законом є встановлення того, що спадкодавець просив такої допомоги у спадкоємця, докази про що у цій справі відсутні. Вважає, що предмет та обставини первісного позову спричинені бажанням сина померлого чоловіка [PERSON] отримати все майно одноосібно (Т. 1 а. с. 140-145). Ухвалою суду від 13 грудня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 23 грудня 2021 року. Задоволено клопотання сторін про виклик свідків, явку яких сторони зобов`язались забезпечити. У судових засіданнях [PERSON] надавав пояснення, згідно з якими свій позов підтримав, а у зустрічному просив відмовити. Пояснив, що ніякі документи не підробляв, а в суді у справі № 341/2287/18 діяв за довіреністю від батька і розлучення з [PERSON] було дійсною його волею, через стан здоров`я батько сам не міг займатися розлученням. Розказав, що, не дивлячись на навчання на денній формі у місті Івано-Франківську, змушений був протягом 2018-2019 років постійно їздити до міста Бурштина і допомагати батькові з дідом, також доглядати за ними допомагали постійно його матір [PERSON] та друзі, зокрема приносили їсти, купували ліки тощо. Зазначив, що після вересня 2018 року неодноразово звертався до [PERSON] , щоб вона приїхала і доглядала хворого чоловіка, на що та відповіла «твій батько - твої проблеми». Коли батько лежав після інсульту у Бурштинській лікарні і до нього прийшла [PERSON] , він особисто чув як відповідачка сказала [PERSON] , що від нього «смердить». На зауваження [PERSON] , що батька треба помити, [PERSON] відмовилась і пішла з лікарні, після чого навіть не приходила більше. Вважає, що [PERSON] свідомо ухилилась від виконання своїх обов`язків щодо догляду за чоловіком [PERSON] , хоч мала змогу надавати йому таку допомогу. У судовому засіданні 09 березня 2022 року отримано пояснення [PERSON] , без участі сторони [PERSON] , оскільки позивачка за зустрічним позовом тимчасово перебувала в Україні. Первісні позовні вимоги не визнала, заперечила щодо задоволення таких. Зустрічні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та суду пояснила, що у 2016 році вона за згодою з чоловіком [PERSON] офіційно перебувала на роботі в державі Ізраїль. Підписання контракту з нею супроводжувалось офіційною письмовою згодою чоловіка під час співбесіди у посольстві держави Ізраїль у м. Києві. З того часу зв`язок з чоловіком завжди підтримувала, спілкувались телефоном. Приїжджала в Україну один раз на рік тільки під час відпустки. Часто відсилала кошти чоловікові на потреби сім`ї, проте докази відсилання таких не збереглись. У вересні 2018 року [PERSON] переніс інсульт. 13 вересня 2018 року повернулась в Україну та поїхала до лікарні у м. Івано-Франківськ навідати чоловіка. Щодня була у лікарні, купувала ліки, але довго там не затримувалась, тому що забороняли лікарі. У лікарні у м. Бурштині була значно довше та щодня. Зазначила, що [PERSON] не був лежачим, добре спілкувався, тому не потрібно було постійно доглядати за ним. Казав, що почуває себе краще, щоб вона їхала на роботу в Ізраїль. На її пропозицію повернутись з Ізраїлю і бути з ним, [PERSON] відмовлявся. Сказав, що йому вже краще та щоб вона їхала заробляти кошти. Коли вона їхала до Ізраїлю (жовтень 2018 рік), то чоловік вже вставав, сідав. Після від`їзду в Ізраїль приходила якась жінка і доглядала за її чоловіком. Потім [PERSON] відмовився від допомоги тієї жінки. Зазначила, що чоловік говорив їй про те, що колишня дружина приходить до нього та допомагає йому. Їй не відомо, чи син [PERSON] доглядав за батьком. Проте відомо, що її чоловік завжди допомагав синові, вони добре спілкувались. Також зазначила, що у день смерті [PERSON] він перебував на вулиці. Потім йому стало погано. Прийшов до сусідки поміряти тиск, впав і помер. Про смерть її чоловіка повідомили спільні знайомі. Приїхати на поховання чоловіка не змогла, проте оплатила всі витрати. Дуже сумує за ним. Додала, що син [PERSON] скористався тим, що її немає на території України та, маючи довіреність від батька, подав до суду заяву про розгляд справи про розлучення його батька з нею без участі самого [PERSON] . Зазначила, що [PERSON] не є членом її сім`ї і ніколи не був, він жив і живе зі своєю матір`ю у квартирі, яку надав її чоловік [PERSON] . Наголосила на тому, що [PERSON] продає все нажите нею з чоловіком майно. 07.04.2022 судове засідання не відбулося та відкладено за клопотанням представниці [PERSON] - [PERSON] , поданим без цифрового підпису на електронну адресу суду та без підтвердження поважності причин неявки будь-якими доказами щодо перебування адвокатки за кордоном. 10 травня 2022 року судове засідання відкладено за клопотанням представниці [PERSON] - [PERSON] , поданим без цифрового підпису на електронну адресу суду та без підтвердження поважності причин неявки будь-якими доказами щодо стану здоров`я адвокатки. 24 травня 2022 року судове засідання відкладено за клопотанням представниці [PERSON] - [PERSON] , поданим без цифрового підпису на електронну адресу суду та без підтвердження поважності причин неявки будь-якими доказами щодо перебування адвокатки у відрядженні. У чергове судове засідання 01 червня 2022 року з`явилась представниця [PERSON] - [PERSON] [PERSON] , [PERSON] та третя особа не з`явились, хоча були повідомлені про розгляд справи відповідно до норм статті 128 ЦПК України. Зі слів адвокатки [PERSON] , [PERSON] дуже хотів бути присутнім, проте після призову до ЗСУ перебуває за межами області, просила врахувати надані позивачем пояснення у попередніх судових засіданнях. Від представниці [PERSON] 01 червня 2022 року на електронну адресу суду надійшло клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату у зв`язку з відрядженням останньої (т. 2, а. с. 4). Надаючи правову оцінку клопотанню представниці [PERSON] - [PERSON] , суд виходить з такого. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною третьою статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі статтями 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами. Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки ( пункт 1 частини третьої статті 223 ЦПК України). Крім того, відповідно до абзацу 2 частини восьмої статті 14 ЦПК України особи, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, можуть подати процесуальні, інші документи, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», якщо інше не передбачено цим Кодексом. Згідно з частиною восьмої статті 43 ЦПК України, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника). Якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника). Частинами першою та другою статті 6, частиною першою статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено, що для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створенням електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Отже, надсилання до суду процесуальних документів в електронному вигляді передбачає використання сервісу «Електронний суд», розміщеному за посиланням: https://cabinet.court.gov.ua, відповідно з попередньою реєстрацією офіційної електронної адреси (Електронного кабінету) та з обов`язковим використанням власного електронного підпису. Заява [PERSON] від 01.06.2022, як і попередні заяви, про відкладення розгляду справи не сформована в системі «Електронний суд», надійшла на електронну адресу Галицького районного суду Івано-Франківської області в електронній формі без накладення електронного цифрового підпису [PERSON] , а тому вважається такою, що не підписана особою, яка її подала. Суд розцінює клопотання позивача від 01 червня 2022 року про відкладення судового засідання як необгрунтоване та таке, що не підтверджене будь-якими доказами. У цьому клопотанні не зазначено причин, які б перешкоджали розгляду справи по суті. Суд розцінює клопотання представниці [PERSON] від 01 червня 2022 року про відкладення судового засідання як необгрунтоване та таке, що не підтверджується будь-якими доказами. Численні клопотання представниці позивачки про відкладення судових засідань свідчать про затягування розгляду справи та зловживання процесуальними правами. З огляду на повідомлення представниці [PERSON] , остання також вважається повідомленою про час розгляду справи. За таких обставин, враховуючи те, що представниця [PERSON] будь-яких доказів поважності її неприбуття у судове засідання не подала, клопотання не оформлене відповідно до вимог ЦПК України і взагалі не підписане, суд вважає за необхідне відмовити у вищевказаному клопотанні про відкладення розгляду справи та продовжувати розгляд справи за відсутності [PERSON] та її представниці [PERSON] . У судовому засіданні 01 червня 2022 року представниця позивача за первісним позовом [PERSON] - адвокатка Жидецька С. Р. первісні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові та суду пояснила, що [PERSON] єдиний син [PERSON] , який у 2013 -2015 роках переніс три гострі інфаркти, а у 2018 році - інсульт. У зв`язку з хворобою тривалий час перебував у безпорадному стані. Дружина [PERSON] - [PERSON] , повернувшись 13 вересня 2018 року із держави Ізраїль в Україну, побачивши стан [PERSON] та почувши прохання останнього про допомогу у догляді, ухилилась від надання такої допомоги та у жовтня 2018 року покинула свого чоловіка, знову виїхала до Ізраїлю. Фактично, у [PERSON] була паралізована права частина тіла, що спричинило неможливість його самостійного пересування та самообслуговування у побуті. Зазначила, що у [PERSON] була можливість надавати допомогу чоловікові та проживати разом з ним, проте вона свідомо залишила його у безпорадному стані. Натомість син [PERSON] доглядав за батьком і дідом, допомагав йому, приносив їсти. Після смерті [PERSON] його дружина не брала участі в організації та фінансових витратах на поховання чоловіка. Просила суд усунути від права на спадкування [PERSON] , оскільки вона ухилялася від надання допомоги своєму чоловіку, який через тяжку хворобу перебував у безпорадному стані та потребував постійної допомоги відповідачки. Зустрічний позов [PERSON] не визнає та просить відмовити в його задоволенні. Заслухавши пояснення сторін і їхніх представників, зокрема у попередніх судових засіданнях, надавши належну правову оцінку наявним у справі письмовим доказам, суд установив наступні фактичні обставини у справі. Спадкодавець [PERSON] та [PERSON] зареєстрували 03 липня 2001 року шлюб, актовий запис 5, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (т. 1, а. с. 69). Згідно з копією заочного рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 25 червня 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (Т. 1 а. с. 16). Відповідно до змісту первісного позову постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 08 червня 2021 року заочне рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 25 червня 2019 року скасовано, а провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу закрито через смерть позивача. Вказані обставини сторонами визнаються. Згідно зі змістом наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане виконавчим комітетом Бурштинської міської ради Івано-Франківської області, підтверджується, що спадкодавець [PERSON] помер [INFO] (т. 1, а. с. 10). Син спадкодавця [PERSON] 26 червня 2020 року звернувся до приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Данилюка О. О. із заявою про прийняття спадщини (т. 1, а. с. 13). Відповідно до заяви [PERSON] нотаріус 23 червня 2020 року завів спадкову справу за № 80/2020, номер у спадковому реєстрі: 66008510, що підтверджується витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі, номер витягу: 60790902, дата видачі: 03 липня 2020 року (т. 1, а. с. 12). [PERSON] 23 червня 2020 року звернулась у посольстві України в державі Ізраїль із заявою про прийняття спадщини (т. 1, а. с. 14). Згідно зі змістом довідки від 16 жовтня 2020 року № 2982, виданої виконавчим комітетом Бурштинської міської ради, підтверджується те, що [PERSON] , [INFO] , з 28 січня 2019 року зареєстрований по [ADDRESS] . За цією адресою разом із ним були зареєстровані: дід - [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , та батько - [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Інших осіб, зареєстрованих за цією адресою не було (т. 1, а. с. 24). Як пояснив у судовому засіданні [PERSON] , він переїхав жити до батька з дідом. Оскільки обоє потребували стороннього догляду. Батько [PERSON] через стан здоров`я, а дідо [PERSON] - через похилий вік і поганий стан здоров`я, зокрема втрату зору. У батька з дідом ночував не завжди, бо проживав, фактично, з матір`ю. [PERSON] відмовився від прийняття спадщини після смерті свого сина на користь внука [PERSON] , що підтверджується заявою про відмову від прийняття спадщини від 26 червня 2020 року, нотаріально посвідченою (т. 1, а. с. 150). 06 серпня 2021 року приватний нотаріус Івано-Франківського районного нотаріального округу Данилюк О. О. видав [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом. З урахуванням 1/3 частки, від якої відмовився батько померлого [PERSON] , [INFO] , спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з 2/3 частини права на частку в статутному фонді ТзОВ «Стиль» (т. 1, а. с. 91). Відповідно до довідки про склад спадкоємців, яка видана 04 жовтня 2021 року, № 496/02-14, приватним нотаріусом Івано-Франківського районного нотаріального округу Данилюком О. О., підтверджується, що станом на 04 жовтня 2021 року спадкоємцями, які прийняли спадщину та звернулись із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] є його син [PERSON] , [INFO] , та його дружина [PERSON] , [INFO] (т. 1, а. с. 73). Згідно з повідомленням приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Данилюка О. О. від 05 жовтня 2021 року, № 499/02-14, такий вважає за необхідне повідомити про зупинення вчинення нотаріальної дії, а саме видачу свідоцтв про право на спадщину за законом [PERSON] у спадковій справі № 80/2020 до набрання рішення законної сили у цій цивільній справі (т. 1, а. с. 89). Відповідно до накладних від 03 січня 2020 року № 287 та 10 січня 2020 року № 5, які видані на ім`я [PERSON] , витрати на поховання становлять 7880,0 грн та 1461,0 грн (т. 1, а. с. 25-26). Суд також установив, що [PERSON] є колишньою дружиною спадкодавця [PERSON] і матір`ю позивача [PERSON] . Відповідно до інформації Державної прикордонної служби щодо перетинання державного кордону України до держави Ізраїль та з держави Ізраїль до України [PERSON] установлено, що остання у період з 19.10.2016 до 14.06.2021 здійснювала наступні перетинання кордону України: 19 травня 2017 року в`їхала на територію України та 18 липня 2017 року виїхала з України, 13 вересня 2018 року в`їхала на територію України та 30 жовтня 2018 року виїхала з України (т. 1, а. с. 127). Ухвалою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 13 листопада 2020 року скаргу [PERSON] задоволено. Зобов`язано начальника слідчого відділення Галицького відділення поліції Тисменицького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області зареєструвати в Єдиному реєстрі досудових розслідувань звернення [PERSON] як повідомлення про кримінальне правопорушення, викладене в заяві від 28 вересня 2020 року про вчинені кримінальні правопорушення [PERSON] та [PERSON] щодо підробки документів, та розпочати досудове розслідування (т. 1, а. с. 74). Суд дослідив такі письмові докази, що підтверджують стан здоров`я спадкодавця [PERSON] : -виписка епікриз № 868, видана Бурштинською центральною міською лікарнею, відповідно до якої хворий [PERSON] , 1961 року народження, знаходився на лікуванні у Бурштинській центральній міській лікарні з 24 березня 2015 року до 25 березня 2015 року. Діагноз: гострий Q-інфаркт міокарда передньої стінки лівого шлуночка. Кардіосклероз дифузійний СН І ІІ ФК. Гіпертонічна хвороба ІІ ст. 2 р. 4 (Т. 1, а. с. 17); -виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 4054/15, видана Івано-Франківською центральною міською клінічною лікарнею, відповідно до якої хворий [PERSON] , 1961 року народження, знаходився на лікуванні у цій лікарні з 25 березня 2015 року до 08 квітня 2015 року. Діагноз: гострий трансмуральний інфаркт міокарда передньо-перетинково-верхівково-бокової ділянки. Первинне ЧКВ із стентуванням інфаркт-залежної ЛКАПМШГ. Кардіосклероз атерпосклеротичний. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст. 3 р. 4 (Т. 1 а. с. 18); -виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 112/2015, видана Івано-Франківським обласним клінічним кардіологічним диспансером, відповідно до якої хворий [PERSON] , 1961 року народження, знаходився на лікуванні з 08 квітня 2015 року до 12 травня 2015 року. Діагноз: кардіосклероз постінфарктний, первинне ЧКВ із стентуванням ПМШГЛКА (Т. 1 а. с. 19); -виписний епікриз з медичної карти стаціонарного хворого № 1882918, виданий КМП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради», відповідно до якого хворий [PERSON] , 1961 року народження, знаходився на лікуванні з 12 вересня 2018 року до 25 вересня 2018 року. Діагноз: гострий розлад мозкового кровообігу за типом ішемічного інсульту в басейні правої середньо-мозкової артерії з плегією лівої руки, легким парезом лівої ноги (т. 1, а. с. 168); -виписка з акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 26 листопада 2018 року, відповідно до якої [PERSON] має І групу інвалідності та потребує стороннього догляду і допомоги (т. 1, а. с. 22); -витяг-епікриз з історії хвороби № 16460/18, виданий Центральною міською клінічною лікарнею міста Івано-Франківськ неврологічним відділом, відповідно до якого хворий [PERSON] , 1961 року народження, знаходився на лікуванні з 21 грудня 2018 року до 04 січня 2019 року. Діагноз: гострий розлад мозкового кровообігу за типом ішемічного інсульту в правій гемісфері (вересень 2018), відновний період з лівобічним глибоким парезом лівої в/к, плегією лівої китині, помірним парезом лівої н/к, порушенням функції статики і ходи (т. 1, а. с. 164); -витяг-епікриз з історії хвороби № 3662/19, виданий Центральною міською клінічною лікарнею міста Івано-Франківськ неврологічним відділом, відповідно до якого хворий [PERSON] , 1961 року народження, знаходився на лікуванні з 15 березня 2019 року до 26 березня 2019 року. Діагноз: гострий розлад мозкового кровообігу за типом ішемічного інсульту в правій гемісфері (вересень 2018), пізній відновний період з лівобічним вираженим парезом лівої в/к, плегією лівої китині, помірним парезом лівої н/к, порушенням функції статики і ходи (т. 1, а. с. 163); -виписний епікриз з медичної карти стаціонарного хворого № 1125819, виданий КМП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради», відповідно до якого хворий [PERSON] , 1961 року народження, знаходився на лікуванні з 29 травня 2019 року до 05 червня 2019 року. Діагноз: стан після генералізованого апіприпаду. Код за МКХ - G 40. Залишкові явища перенесеного ішемічного інсульту (вересень 2018) в правій півкулі головного мозку у вигляді глибокого лівобічного геміпарезу з акцентом на руку (т. 1, а. с. 166-167). -виписка з медичної карти стаціонарного хворого № 2761, видана Бурштинською центральною міською лікарнею, відповідно до якої хворий [PERSON] , 1961 року народження, знаходився на лікуванні з 03 грудня 2019 року до 13 грудня 2019 року. Діагноз: Залишкові явища перенесеного ішемічного інсульту (вересень 2018) в правій півкулі головного мозку у вигляді глибокого лівобічного геміпарезу з акцентом на руку з порушенням функції лівих кінцівок і ходи (т. 1, а. с. 20). Допитана у судовому засіданні 15 лютого 2022 року свідок [PERSON] , [INFO] , колишня дружина [PERSON] , суду пояснила, що у 2001 році розлучилась з [PERSON] 12 вересня 2018 року [PERSON] переніс інсульт. Син відвіз [PERSON] у лікарню в м. Івано-Франківськ. Вона з сином повідомили [PERSON] про те, що [PERSON] перебуває у лікарні і в нього трапився інсульт. 13 вересня 2018 року вона прилетіла в Україну. ЇЇ син [PERSON] зустрів її в аеропорту. Син добре спілкувався з [PERSON] . У них не було конфліктів. Близько десяти днів [PERSON] перебував у реанімації, потім його перевели у лікарню у м. Бурштині. Доглядав за батьком [PERSON] . [PERSON] була у лікарні кілька раз як у м. Івано-Франківську, так і у м. Бурштині. [PERSON] був у тяжкому стані. У нього була паралізована права частина тіла. Він потребував постійного догляду. Вона доглядала за ним. У лікарні м. Бурштині [PERSON] перебував десь до кінця жовтня 2018 року. З лікарні батька забирав син з другом. Після лікарні вона з сином доглядали за [PERSON] та його батьком - [PERSON] . [PERSON] виїхала в Ізраїль у жовтні 2018 року. [PERSON] довго не ходив, пізніше почав ходити по кімнаті та виходити недалеко на вулицю. Похованням [PERSON] займалась вона та її син. [PERSON] не допомагала матеріально. Також додала, що підписала від імені [PERSON] у присутності нотаріуса та у присутності [PERSON] заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] , оскільки [PERSON] був незрячим, проте перебував у здоровому глузді. Свідок [PERSON] , [INFO] , яка є подругою [PERSON] , надала суду показання, що зі слів [PERSON] , дружина [PERSON] у лікарню не приходила. [PERSON] та її син доглядали за [PERSON] та [PERSON] . Вона декілька раз навідувала вдома [PERSON] . Його дружини ніколи там не бачила, завжди була [PERSON] . Інколи [PERSON] телефонував до [PERSON] з інших номерів телефону, оскільки колишня дружина на стільки втомилася від постійних дзвінків [PERSON] і його прохань про допомогу, зокрема принести їсти, що вона не завжди відповідала на дзвінки хворого. Він дуже докучав їй. Бачила влітку 2019 року у скверику [PERSON] , він ледь ноги пересував, не міг ходити. Потім навідувала його вдома, він був хворий, а його батько [PERSON] немічний і сліпий. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] , сусідка спадкодавця [PERSON] , розказала, що [PERSON] жив з батьком і дідом. Постійно приходив, дбав про батька і про діда, їсти приносив, памперси міняв. Дід любив [PERSON] та останні п`ять років був сліпий. До хвороби [PERSON] їздив до своєї дружини [PERSON] у смт. Більшівці. Дружину [PERSON] , тобто [PERSON] , бачила тільки один раз. Свідок зазначила, що [PERSON] , коли почав ходити, часто приходив до неї, бо у її сина також був інсульт. [PERSON] розказував багато про сина [PERSON] і казав, що [PERSON] раз прийшла в лікарню і дала суп. Казав, що подав на розлучення. [PERSON] постійно приходила до [PERSON] , дбала про нього, годувала. На вулицю виводив його син, а потім він сам повільно ходив. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] , сусідка [PERSON] , пояснила, що після інсульту [PERSON] дуже рідко на вулицю виходив. Йому було важко пересуватись. Він був дуже хворий. Син постійно приходив до нього та колишня дружина. Доглядали за ним та дідом. [PERSON] після інсульту у 2018 році не бачила жодного разу. Свідок [PERSON] , 1958 року народження, сусід спадкодавця [PERSON] , надав у судовому засіданні показання, що за [PERSON] доглядав його син і колишня дружина. Кожен день приходили. Крім них у [PERSON] не бачив більше нікого. Казав, що чотири роки тому дід [PERSON] був зрячий. Свідок [PERSON] , [INFO] , друг [PERSON] , пояснив, що приїжджав з [PERSON] в лікарню у м. Бупштині до його батька та допомагав йому доглядати за батьком. У лікарні [PERSON] він не бачив. Знає, що вона жила в Ізраїлі. На похороні її також не було. Коли [PERSON] забирали з лікарні, то він сам у туалет не міг ходити. За ним догладав [PERSON] та його мати. Свідок також інколи водив хворого в туалет, їсти приносив на прохання [PERSON] , коли той був зайнятий на навчанні. Пізніше [PERSON] почав помало ходити, виходив у двір, на лавочці біля дому сидів. Свідок повідомив, що [PERSON] протягом 2018-2019 років зазвичай проживав з мамою [PERSON] , проте інколи залишався ночувати у батька. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] , пояснила, що у вересні 2018 року її чоловік також переніс інсульт. Свідок постійно перебувала зі своїм чоловіком у палаті, в тому числі ночувала, оскільки такі хворі потребують постійного догляду. Чоловік свідка і вона перебували у лікарні у м. Бурштині в одній палаті з [PERSON] . [PERSON] приходив до батька постійно, доглядав його. Колишня дружина [PERSON] приходила двічі на день, приносила їсти. Свідок бачила у лікарні дружину [PERSON] лише двічі, яка приходила, питала, що принести їсти, і приносила їжу з кафе лікарні. Казала, що лікує зуби, просила у [PERSON] грошей на кофточку. Свідок запропонувала [PERSON] залишитись, бо втомилась за двома хворими дивитись, проте [PERSON] відмовилась і попросила чоловіка, щоб той викликав їй таксі. Свідок безпосередньо чула як під час одного з відвідувань хворого, яке тривало близько 2 годин, [PERSON] сказала чоловікові: «фу, ти смердиш». Допитаний у судовому засіданні 28 березня 2022 року свідок [PERSON] , [INFO] , розказав, що він є пастором у церкві, в яку приходила [PERSON] з сином. Останній рік перед смертю [PERSON] також відвідував церкву, проте не міг самостійно приходити, тому він та диякон церкви привозили його. З [PERSON] проживав батько, який був немічний та сліпий. Вони проживали обоє. За ними доглядав син [PERSON] та його мати. Пригадує, як [PERSON] у церкві завжди сидів на лавочці і плакав. З приводу організації поховання [PERSON] зверталась [PERSON] . Бажаючи захистити свої права на спадщину після смерті [PERSON] , сторони у цій справі звернулися до суду з відповідними позовами. Надаючи правову оцінку установленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з приписами статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною четвертою статі 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Вирішуючи спір по суті за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування, суд виходить з наступного. Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням, передусім, характеру поведінки відповідача. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. При цьому відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Зазначені висновки викладені у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2021 року у справі N 205/4674/19. Згідно з приписами статей 3, 15, 21 СК України подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. У статті 55 СК України визначено, зокрема, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Згідно з частиною першою статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Надаючи правову оцінку установленим у справі обставинам, суд дійшов висновку про доведення [PERSON] наявності підстав для застосування частини п`ятої статті 1224 ЦК України та усунення відповідачки від права на спадкування, зокрема з огляду на таке. Показаннями свідків і наявною медичною документацією доведено, що спадкодавець [PERSON] з вересня 2018 року і до дня своєї смерті потребував стороннього догляду, перебував у безпорадному стані у зв`язку з тяжкою хворобою, зокрема як інвалід 1 групи. При цьому суд не враховує доводи [PERSON] про те, що уже в жовтні 2018 року спадкодавець добре себе почував і не потребував її допомоги, оскільки це спростовується тими ж медичними письмовими доказами і показаннями свідків. Також з фактичних обставин справи суд установив ухилення [PERSON] від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання. Так, навіть перебуваючи в Україні у період з 13.09.2018 по 30.10.2018, коли [PERSON] тяжко хворий у безпорадному стані перебував у лікарні і потребував постійної сторонньої допомоги, відповідачка лише кілька разів його провідала (згідно з показаннями свідків двічі). Під час таких відвідин купувала їжу у кафе, відмовилась помити спадкодавця та просила у нього кошти на власні потреби. Так, суд враховує, що спадкодавець перебував у медичному закладі, де йому надавалась (повинна була надаватись) відповідна допомога. Проте у медичному закладі надається саме медична допомога, а буденну побутову допомогу, таку як годування, допомога під час самообслуговування тощо, забезпечують члени сім`ї хворого. Надання [PERSON] у листопаді 2018 року 1 групи інвалідності свідчить про те, що спадкодавець і після лікування у медичному закладі був у безпорадному стані, потребував постійного стороннього догляду, проте відповідачка після виїзду у жовтні 2018 року за кордон більше не поверталась. При цьому [PERSON] не надала жодних доказів, які б свідчили про відсутність можливості приїхати. Ураховуючи те, що у вересні [PERSON] проживав з батьком похилого віку, який і сам потребував догляду, а [PERSON] проживав окремо з матір`ю і навчався на денній формі навчання у ВНЗ у місті Івано-Франківську, суд вважає доведеним, що спадкодавець потребував стороннього догляду саме дружини, тобто [PERSON] , зокрема з огляду на обов`язки дружини, передбачені приписами СК України. При цьому суд враховує, що безпорадний стан спадкодавця вимагав надання йому сторонньої допомоги, яка, в тому числі, передбачала й інтимний момент, як от допомога помитися чи піти в туалет. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій протягом дуже тривалого часу. Своєю чергою з матеріалів справи убачається те, що після виїзду за кордон у жовтні 2018 року і до подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , [PERSON] жодним чином себе не проявила як член сім`ї спадкодавця. Тобто, матеріали справи не містять жодного доказу того, що відповідачка за вказаний період матеріально, духовно чи іншим чином брала участь у житті спадкодавця. Суд не бере до уваги доводи відповідачки про те, що [PERSON] протягом 2018-2019 років перебувала за кордоном за спільним погодженням і за бажанням спадкодавця [PERSON] з метою заробітку та утримання сім`ї, спільного бізнесу із спадкодавцем, оскільки жодних доказів надсилання відповідачкою коштів [PERSON] чи інших доказів, які б підтверджували позицію відповідачки, суду не надано. Навпаки, згідно з показаннями свідка, восени 2018 року, коли [PERSON] перебував у лікарні у важкому стані після інсульту, відповідачка просила у спадкодавця кошти на власні потреби. Також, суд не бере до уваги доводи сторони [PERSON] про те, що обов`язковою умовою для застосування положень частини п`ятої статті 1224 ЦК України і усунення від права на спадкування є встановлення факту, що спадкодавець безпосередньо просив у спадкоємця, тобто [PERSON] у [PERSON] , про допомогу, яку остання відмовилась надавати. Такі доводи спростовуються змістом вказаної норми, яка не містить посилання на відповідну умову, а також викладеними висновками Верховного Суду. Натомість суд зазначає, що наявність факту безпосереднього звернення спадкодавця до спадкоємця за допомогою і відмова останнього від надання такої може бути лише однією з ознак ухилення спадкодавця від виконання свого обов`язку, проте не обов`язковою умовою усунення від права на спадкування поряд з іншими. Своєю чергою, з огляду на обставини розгляду справи № 341/2287/18 про розірвання шлюбу за позовом [PERSON] до [PERSON] і показання свідка у справі, яка розглядається, спадкодавець у грудні 2018 року мав намір розірвати шлюб із відповідачкою, що не спростовано жодними доказами сторони відповідачки. Заочне рішення суду у справі № 341/2287/18 про розірвання шлюбу скасоване виключно з процесуальних підстав (смерть позивача). Таким чином, оскільки [PERSON] обґрунтовано вважав, що його шлюб з [PERSON] розірвано, то у нього і не було підстав для звернення до відповідачки по допомогу. Крім того, суд вважає, що [PERSON] не довела жодними доказами, зокрема належними, допустимими і достатніми, дійсну неможливість приїхати в Україну протягом 2018-2020 років, для догляду за хворим чоловіком, з метою взяти участь у похованні чоловіка тощо. Так само [PERSON] жодними доказами не довела, що після від`їзду за кордон у жовтні 2018 року продовжувала спілкуватися із спадкодавцем, будь-яким чином брала участь у його матеріальному утриманні чи веденні підприємницької діяльності. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позов [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування підлягає задоволенню, оскільки [PERSON] вона ухилялася від надання допомоги [PERSON] , який через тяжку хворобу був у безпорадному стані, потребував такої допомоги саме дружини, а вона мала змогу таку надавати. Вирішуючи спір по суті за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування, суд виходить з наступного. Частиною другою статті 1224 ЦК України передбачено, що не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині. У постанові Верховного Суду від 30.08.2021 у справі № 619/1534/17 зроблено наступні висновки. З огляду на норму частини другої статті 1224 ЦК України спадкоємець, маючи корисливий умисел, вчиняє дії, результатом яких є виникнення права на спадкування або збільшення його частки у спадщині. Незважаючи на те, що частина друга цієї статті прямо не вимагає підтвердження вчинення незаконних дій спадкоємця у судовому порядку, лише судове рішення може бути легітимною підставою для встановлення факту їх умисного вчинення і, як наслідок, - про усунення спадкоємця від права на спадкування. Не можуть спадкувати ні за законом, ні за заповітом особи, які перешкоджали спадкодавцеві виразити, змінити чи скасувати своє волевиявлення у заповіті, але за умови, що такі діяння сприяли виникненню права на спадкування у них або інших осіб або збільшенню їхньої частки у спадщині. Встановивши, що позивачка на обґрунтування своїх вимог щодо усунення відповідача від права на спадкування після смерті спадкодавця не надала суду належних і допустимих доказів того, що відповідач умисно перешкоджала спадкодавцеві скласти новий заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяла виникненню права на спадкування або збільшенню своєї частки у спадщині, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову. З огляду на приписи частини другої статті 1224 ЦК України та вказану позицію Верховного Суду, суд під час розгляду зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення у зв`язку з таким. [PERSON] не надала належних і допустимих доказів протиправності дій [PERSON] , якими можуть бути лише судові рішення як легітимна підстава для встановлення факту їх умисного вчинення. Надані копії пояснень і протоколу допиту [PERSON] як свідка, факт реєстрації кримінального провадження не є належними і допустимими доказами вчинення протиправних дій з боку відповідача за зустрічним позовом. А головне, суд звертає увагу на необґрунтованість посилання [PERSON] у своєму позові на приписи частини другої статті 1224 ЦК України як на правову підставу усунення [PERSON] від права на спадкування, оскільки у спірних правовідносинах заповіт [PERSON] взагалі відсутній. При цьому приписи вказаної норми стосуються спадкоємців, які умисно перешкоджали спадкодавцеві виразити, змінити чи скасувати своє волевиявлення саме у заповіті, а не вчиняли будь-які протиправні дії, що сприяли збільшенню частки у спадщині. Тоді як у зустрічному позові існує посилання на неіснуючу редакцію частини другої статті 1224 ЦК України. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення первісного позову у цій справі та про відмову у задоволенні зустрічного позову. Відповідно до приписів статті 141 ЦПК України суд стягує з відповідачки за первісним позовом [PERSON] на користь [PERSON] сплачений останнім судовий збір у розмірі 908,0 грн.

Outcome: approved