Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-29 00:00:00

І. Виклад позиції заявника та заінтересованої особи. 1. 10.03.2021 року [PERSON] , [PERSON] (далі - заявники) звернулися до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. 2. Заява обґрунтована тим, що [PERSON] народився [INFO] у м. Єреван р. Вірменія, [PERSON] народився [INFO] також у м. Єреван р. Вірменія.Заявники є рідними братами, їхньої матір`ю є - [PERSON] , [INFO] . За сімейними обставинами у квітні 1983 року мати заявників разом з ними переїхали на постійне місце проживання до України. З 19.04.1983 року [PERSON] та [PERSON] разом з матір`ю постійно проживали на території України за адресою: [ADDRESS] . У серпні 1993 року за сімейними обставинами заявники разом з матір`ю залишили територію України та повернулися до р. Вірменія. Нещодавно [PERSON] та [PERSON] вирішили переїхати на постійне місце проживання до України. Приїхавши до України вони виявили бажання набути громадянства України, для чого звернулися до державної міграційної служби по питанню набуття громадянства України, де повідомили, що постійно проживали на території України станом на 24 серпня 1991 року. При цьому, їм було роз`яснено, що вони у відповідності до ст. 8 ЗУ «Про громадянство України» мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням. Але для підтвердження права на набуття громадянства України за територіальним походженням необхідно надати документи, які підтверджують той факт, що заявники постійно проживали на території України до 24.08.1991 року, що можливо встановити тільки в судовому порядку.Від факту проживання [PERSON] та [PERSON] на території України станом на 24.08.1991 року залежить виникнення в них права на набуття громадянства України відповідно до ст.8 ЗУ «Про громадянство України». У зв`язку з викладеним, заявники звернулися до суду з вказаною заявою. 3. Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області надало відзив на заяву, в якому просив заяву [PERSON] та [PERSON] залишити без розгляду. Відзив обґрунтований тим, що заявники не зверталися до територіальних підрозділів ГУ ДМС в Одеській області з заявою встановленого зразка про набуття, прийняття чи встановлення належності до громадянства України, не надали до ГУ ДМС України в Одеській області жодних документів, зазначених у Порядку № 215, отже заявники не використали всі передбачені законодавством можливості для отримання статусу громадянина України та звернення до суду із заявою про встановлення факту є передчасним. Без встановлення особи та статусу заявників неможливо здійснити розгляд питання щодо набуття ними громадянства України. Є необхідність встановлення статусу заявників та підстав для їх легального перебування на території України. ГУ ДМС України в Одеській області стверджує, що встановлення факту пов`язується зі спором про право, заява про встановлення факту, відповідно до приписів ч. 6 ст. 294 ЦПК України повинна бути залишена без розгляду. Заявниками не надано суду доказів намагання встановити факт, що має юридичне значення в позасудовому порядку, відсутності визначеного чинним законодавством порядку його встановлення, та доказів неможливості встановлення такого факту в позасудовому порядку. Так, в додатках до заяви відсутні докази звернення заявників до ГУ ДМС України в Одеській області або його територіальних підрозділів, з питання набуття громадянства України та отримання роз`яснення з цього питання, а отже є не обґрунтованим залучення ГУ ДМС України в Одеській області, як заінтересованої особи, без якої неможливо розглядати справи окремого провадження. Твердження заявників про неможливість встановити факт проживання на території України іншим шляхом, окрім як звернення до суду з відповідною заявою, не відповідають дійсності, оскільки для підтвердження зазначених обставин можуть бути надані інші належні документи, які засвідчують вказані обставини. Крім того, заявниками надано копії завірених перекладів паспортів громадянина Республіки Вірменія, що підтверджує факт наявності у них громадянства іншої держави. Таким чином, звернення заявників до суду з даною заявою зумовлено намаганням уникнути проходження законодавчо визначених процедур щодо ідентифікації, встановлення належності, прийняття або набуття громадянства України. Наявний спір про право [PERSON] та [PERSON] про встановлення факту постійного проживання на території України повинен розглядатися в порядку позовного провадження. (а.с. 26-35) 4. У судовому засідання представник заявників - [PERSON] заявлені вимоги підтримала, просила задовільнити. ІІ. Інші процесуальні дії у справі. 5. Ухвалою судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 15.04.2021 матеріали цивільної справи за заявою [PERSON] , [PERSON] , заінтересована особа: Овідіопольський РВ ГУДМС України в Одеській області про встановлення факту, що має юридичне значення передані до Біляївського районного суду Одеської області за підсудністю. 6. Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.06.2021 року, цивільну справу № 509/1104/21, передано судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. 7. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 16.06.2021 року було відкрито окреме провадження у цивільній справі та призначено судове засідання. 8. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 13.12.2021 року було замінено заінтересовану особу - Овідіопольський РВ ГУДМС України в Одеській області на Біляївський РВ ГУДМС України в Одеській області. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст правовідносини. 9. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] у м. Єреван, республіка Вірменія, що підтверджується копією паспорта № [NUMBER] та копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 6-9) 10. [PERSON] народився [INFO] у м. Єреван, республіка Вірменія, що підтверджується копією паспорта № [NUMBER] та копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . (а.с. 10-13) 11. [PERSON] народилася [INFO] у республіці Вірменія, що підтверджується копією паспорта серії [NUMBER] . (а.с. 14-16) 12. Згідно довідки Нерубайської сільської ради № 3760 від 28.12.2020 року, [PERSON] , [INFO] , уродженка Армянської ССР (м. Ленінакан) була прописана і постійно проживала з дітьми - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в [ADDRESS] , з 19.04.1983 року по 05.08.1993 року. (а.с. 17) 13. Згідно будинкової книги обліку прописки громадян, що проживають за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відбулася у 1983 році (а.с. 18-19) 14. Згідно листів Біляївського відділу ГУ ДМС в Одеській області, [PERSON] та [PERSON] мають підстави для набуття громадянства України, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України». Зазначено, що будинкові книги не передбачені жодним діючим нормативним актом в Україні, тому для набуття громадянства України [PERSON] та [PERSON] необхідно підтвердити факт проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24.08.1991 року), на момент набрання чинності ЗУ «Про громадянство України» (13.11.1991 року) у судовому порядку. (а.с. 69-70) ІV. Оцінка Суду. 15. За змістом частини першої статті 293 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. 16. Відповідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України в порядку окремого провадження встановлюються факти, що мають юридичне значення. 17. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 18. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. 19. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», № 5 від 31 березня 1995 року встановлено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. 20. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч.2 ст. 315 ЦПК України суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 315 ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення юридичних фактів, у тому числі, й постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року. 21. Питання громадянства України регулюється Конституцією України, законами України, указами Президента України, міжнародними договорами України. Основними нормативно-правовими актами з питань громадянства України є Закон України «Про громадянство України» та Указ Президента України від 27.03.2001 року № 215 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень. 22. Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року. 23. Відповідно до п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року. 24. На підставі п.п. 7-9 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень встановити належність до громадянства України може особа, яка перебувала у громадянстві колишнього СРСР та не мала прописки, але фактично постійно проживала на території України станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року. 25. Так, з матеріалів справи вбачається, що заявники народилися в м. Єреван Вірм.РСР, але коли саме приїхали до України і почали проживати відомості відсутні. 26. В свою чергу, в підтвердження періоду постійного проживання заявників на території с. Нерубайське Біляївського району Одеської області з 19.04.1983 року по 05.08.1993 року представник заявника надав суду довідку Нерубайської сільської ради, але на підставі яких документів, свідчень очевидців та ін. видано таку довідку, не зазначено і тому вказану довідку суд не приймає до уваги. 27. Таким чином, вищенаведені безспірні письмові докази, в яких міститься на думку суду достовірна інформація, викликають сумнів в твердженні заявників про те, що вони постійно проживали на території України у період 19.04.1983 року по 05.08.1993 року і постійно проживали на території України станом на 24.08.1991 року. 28. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 29. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1, 2 статті 77 ЦПК України). 30. Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 31. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). 32. Суд, оцінивши надані заявниками докази по справі, прийшов до висновку про те, що вказані докази самі по собі не є безспірними доказами на підтвердження факту саме постійного (безперервного) проживання заявників на законних підставах на території України станом на 24.08.1991 року та у період 19.04.1983 року по 05.08.1993 року. 33. Копія домової книги не є достатнім доказом для встановлення факту проживання заявників в Україні, адже юридичне значення має саме факт постійного проживання заявників на території України, відповідно до Закону України «Про громадянство України». 34. Стосовно поданого відзиву представника ГУ ДМС України в Одеській області, суд вважає за необхідне зауважити наступне. Спір про право наявний у позовному провадженні та є його суттю. Відповідно до ч. 1 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Отже, наявність спору про право не може бути доведена лише фактом незгоди заінтересованої особи з позицією заявника заінтересована особа має обґрунтувати, що встановлення певного факту зачіпає (зачіпатиме після винесення відповідного рішення) її права. У кожному конкретному випадку заінтересована особа має довести, що потенціальне винесення рішення про встановлення факту постійного проживання на території України може порушувати будь-яке її право, і надати відповідне обґрунтування до суду. Більше того, за наявності спору про право в окремому провадженні суд має з`ясувати яке саме суб`єктивне право якої особи порушується і чому. Верховний Суд у Постанові від 15.04.2020 року № 302/991/19, що стосувалося спадкових прав, надав роз`яснення питанню спору про право в окремому провадженні. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права: спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний та процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. У поряду окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб: встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Враховуючи, що встановлення належності до громадянства України є не правом, а повноваженням ДМС України та її територіальних підрозділів, тому неможливо аби будь-яке суб`єктивне право ДМС України потенційно буде порушено при винесенні рішення про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Щодо відсутності спору про право у провадженні щодо встановлення факту проживання на території України висловився Верховний Суд у Постанові від 06.08.2020 року по справі №522/12832/18. Належність до громадянства України встановлюється на підставі Закону України «про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Під час судового розгляду представником заявників зазначено, що від встановлення саме факту проживання [PERSON] , [PERSON] на території України у період 19.04.1983 року по 05.08.1993 року і постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року залежить виникнення в них права на набуття громадянства України, тобто спору про право між заявниками та заінтересованою особою немає. Отже, позиція ВС полягає у тому, що за загальним правилом не може існувати спору про право в окремому провадженні щодо встановлення юридичного факту постійного проживання на території України між заявником та заінтересованою особою територіальним органом ДМС України. Тобто, заінтересованою особою не доведено, що потенціальне винесення рішення про встановлення факту постійного проживання заявників на території України, може порушувати будь-яке її право. 35. Враховуючи усі представлені докази в їх сукупності та зазначені норми законодавства, суд дійшов висновку, що доводи заявників та їх представника про постійне безперервне проживання на території України у відповідності до критеріїв, визначених ст.1 Закону України «Про громадянство України» станом на 24.08.1991 року не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами, а тому заява не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed