Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-07 00:00:00

[PERSON] через свого представника Білецьку І.М. звернулася до суду із зазначеним позовом. Позивачка зазначає, що після смерті [INFO] її матері [PERSON] відкрилась спадщина, спадкоємицею якої вона є згідно з заповітом. Однак, нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки [PERSON] не була зареєстрована за однією адресою із спадкодавицею на час її смерті та не подала заяви про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк. У зв`язку із необізнаністю позивачки про наявність заповіту [PERSON] , вважає, що строк для прийняття спадщини нею було пропущено з поважних причин. З огляду на наведене, просить суд ухвалити рішення, яким визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері. Позивачка [PERSON] та її представник Білецька І.М. були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, однак для участі у судовому засіданні не прибули. Представник Білецька І.М. надала письмову заяву про розгляд справи без її участі та участі позивачки, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити. Судові витрати просить віднести за рахунок позивачки. Представник відповідача Павлівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області, належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду цивільної справи, для участі в судовому засіданні не прибув. Від сільського голови Павлівської сільської ради Сапожника А. надійшла заява з проханням розглянути справу без участі представника відповідача та відсутність заперечень щодо задоволення позову. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Сторони скористалися наданим їм правом та, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявили клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності. Відтак, підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши зібрані в справі докази, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши письмові докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини. Судом встановлено, підтверджується наявними в справі доказами, що [INFO] у віці 86 років померла [PERSON] , ця обставина підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02.11.2009 року, виданого виконавчим комітетом Топилищанської сільської ради Іваничівського району (а.с.7). Позивачка є дочкою померлої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] (а.с.5) та копією свідоцтва про укладення шлюбу позивачки із [PERSON] серії [NUMBER] (а.с.6). Померла [PERSON] була власницею земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,32 га, розташованої на території Топилищенської сільської ради Іваничівського району Волинської області, яка належала їй на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 №114044 (а.с.11). За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений Топилищанською сільською радою Іваничівського району Волинської області 30.07.2009 року та зареєстрований у реєстрі за № 14 (а.с.8), згідно з яким право на земельну частку (пай), яка перебуває у приватній власності, державний акт серії РІ №114044 заповіла [PERSON] (позивачці по справі). 07.06.2022 року Іваничівською державною нотаріальною конторою на запит суду надано Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру та копію спадкової справи від 31.10.2009 року № 420/2009 до майна померлої [PERSON] (а.с.23-25). Із спадкової справи вбачається, що спадщину після смерті [PERSON] шляхом спільного проживання разом із спадкодавцем за однією адресою прийняла дочка (сестра позивачки) [PERSON] . Інші спадкоємці, які б звернулися протягом строку для прийняття спадщини із відповідними заявами до нотаріуса, відсутні. Згідно з довідкою Павлівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області від 01.12.2021 року № 436 [PERSON] померла [INFO] (а.с.9). За відомостями Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру встановлено, що спадкова справа відносно майна померлої [PERSON] , яка померла [INFO] , в нотаріальній конторі не заводилася (а.с.20). Спадкоємці, які б звернулися протягом строку для прийняття спадщини із відповідними заявами до нотаріуса, відсутні. 10.12.2021 року позивачка звернулась до Іваничівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] . Постановою завідувача Іваничівською державною нотаріальною конторою Волинської області Кононенко Л.С. від 10.12.2021 року позивачці було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 2,32 га, наданої для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Топилищенської сільської ради Іваничівського району Волинської області, у зв`язку із пропуском позивачкою встановленого ст. 1270 ЦПК України строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.12). Позивачка має намір прийняти та отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину, однак на теперішній час позбавлена можливості реалізувати своє право. Разом з тим, у позасудовому порядку вирішити це питання не має можливості. Статтею 1272 ЦК України передбачені наслідки пропущення строку для прийняття спадщини. Відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Після смерті спадкодавця [PERSON] , померлої [INFO] , [PERSON] не мала змоги належним чином, своєчасно, протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки вважала, що фактично прийняла спадщину та не знала про існування на її ім`я заповіту, а тому представник позивачки просить визнати вказані обставини поважними, та визначити позиваці додатковий строк для прийняття спадщини, тривалістю два місяці. Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. У постанові від 13 березня 2020 року у справі № 314/2550/17 ВС визначив, коли строк прийняття спадщини буде вважатися пропущеним з поважних причин: Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рима, 1950) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року). Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Тобто Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Дана позиція узгоджується з постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року (справа № 681/203/17-ц провадження № 61-26164св18). Прецендента практика ЄСПЛ містить принцип «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах: «Беєлер проти Італії», «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», «Москаль проти Польщі»). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, що зачіпають майнові інтереси. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (п. 24 рішення ЄСПЛ від 09.10.1979 у справі «Ейрі»; п. 32 рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України»). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства»). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини»). Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосовний у практиці Європейського суду з прав людини, отримане (хоча і не оформлене належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу. Суд враховує, що наслідки пропущення позивачкою строку для прийняття спадщини будуть непропорційними, оскільки позивачка втратить право на спадкування майна, яке залишилося після смерті спадкодавця, і втрата спадкового майна будуть для позивачки надмірним тягарем, при цьому буде порушено баланс між інтересами держави та фізичної особи. Суд враховує також роз`яснення, які містяться в п. 24 ППВСУ від 30.05.2008 № 7, згідно з якими поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Окрім того суд враховує положення, що міститься у постанові КЦС ВС від 26 липня 2021 року у справі № 405/7058/19 згідно яких, необізнаність спадкоємця про заповіт є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Таким чином, отриані у справі докази, їхня належна оцінка заслуговують на увагу та вказують на наявність підстав для задоволення позову про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, Суд вважає за можливе визначити [PERSON] додатковий строк тривалістю два місяці, який буде достатнім для подання заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved