Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

позивач [PERSON] через свого представника адвоката Ребрика А.М., що діяв на підставі договору про надання правової допомоги від 1 травня 2020 року, звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача ПрАТ «Страхова група «ТАС» 99050 гривень страхового відшкодування; стягнення з відповідача [PERSON] 16438,88 гривень матеріального збитку та 15000 гривень моральної шкоди. Вимоги позову мотивує тим, що 17 травня 2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода, у якій [PERSON] керуючи автомобілем марки ВАЗ 2101, р.н. [NUMBER] , в м. Львові, на вул. Личаківській, 241, проявив неуважність до дорожньої обстановки, відповідно не відреагував на її зміну, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху та під час здійснення маневру повороту ліворуч, не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, у зв`язку в чим здійснив зіткнення з автомобілем марки «Шкода Октавія», р.н. [NUMBER] , внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. По вищевказаному факту відносно [PERSON] працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП. Про настання страхового випадку було повідомлено ПрАТ «Страхова група «ТАС», оскільки на момент скоєння [PERSON] дорожньо-транспортної пригоди діяв договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності серії АО № 5395226, яким було передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб становить 99050 гривень, франшиза 950 гривень, а відтак страхова компанія є особою, на яку зазначеним полісом (договором) покладено обов`язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації автомобіля ВАЗ 2101 р.н. [NUMBER] та при настанні дорожньо-транспортної пригоди. Пізніше 29 травня 2019 року в дану страхову компанію також було подано заяву про страхове відшкодування в розмірі 99050 гривень у зв`язку з вирахуванням франшизи. Висновком № 180 від 6 липня 2019 року експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості збитку та ринкової вартості КТЗ, складеного судовим експертом Вербовим В.В. встановлено, що вартість матеріального збитку, який заподіяно власнику автомобіля Skoda Octavia Combi 1.6 TDI, р.н. [NUMBER] , внаслідок пошкодження у ДТП 17 травня 2019 року становить 115533,88 гривень. 20 листопада 2019 року постановою Миколаївського районного суду Львівської області (справа № 447/1443/19) справу про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП щодо [PERSON] було закрито у зв`язку з закінченням строків, накладення адміністративного стягнення. 4 грудня 2019 року позивач [PERSON] повторно звернулася з заявою до голови правління ПрАТ «СГ «ТАС» про страхове відшкодування в розмірі 115533,88 гривень, однак в кінці лютого 2020 року вона отримала письмове повідомлення ПрАТ «Страхова група «ТАС» від 10 лютого 2020 року з вихідним № 01927/9120 про відмову у вказаній страховій виплаті з аргументацією того, що в вказаній вище постанові суду в діях [PERSON] не встановлено адміністративну відповідальність передбачену ст. 124 КУпАП. У зв`язку із тим, що позивач не погодилась з такою аргументацією відмови 2 березня 2020 року вона повторно звернулась в ПАТ «Страхова група «ТАС» та Моторне (транспортне) страхове бюро України зі спростуванням позиції страхової компанії щодо відмови у виплаті страхового відшкодування з посиланням на норми закону. На її лист 27 березня 2020 року, вих. № 4.2-04/10076 юридичний департамент Моторного (транспортного) страхового бюро України надав відповідь у якій Моторне (транспортне) страхове бюро України визнало незаконною відмову ПрАТ «СГ «ТАС» у виплаті страхового відшкодування та запропонувало їй звернутися до суду. Позивач вказує, що в подальшому вона неодноразово телефонувала у страхову компанію для надання їй офіційної відповіді на звернення, однак таку було надано лише 14 квітня 2020 року за вих. № 01355/0120 та у ній зазначено, що оскільки постановою суду провадження по справі про адміністративне правопорушення закрите у зв`язку з пропущенням строків притягнення до адміністративної відповідальності, а як наслідок обставини ДТП не досліджувались, інший учасник ДТП до адміністративної відповідальності за правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП не притягувався, тобто відсутній документ, що доводить вину [PERSON] в ДТП від 17 травня 2019 року. З даними діями відповідача не погоджується та вважає, що ПрАТ «Страхова група «ТАС» задля уникнення прямого обов`язку, який покладений на неї, довільно трактує норми закону. В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що в абзаці 3 постанови Миколаївського районного суду Львівської області від 20 листопада 2019 року щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності суд зазначив, що провадження у справі закривається відповідно до п. 7 ст. 247 КУпАП. Вказує, що з врахуванням правових позицій, викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №223-943/0/4-17 від 22 травня 2017 року та постанові Верховного Суду від 7 лютого 2018 року у справі № 910/18319/16, застосування п. 7 ст. 247 КУпАП, а саме закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина, як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, тобто не спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Відтак вважає, що наявність в матеріалах справи постанови Миколаївського районного суду Львівської області від 20 листопада 2019 року, про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з пропущенням строків притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] не свідчить про відсутність вини, а навпаки підтверджує її і не спростовує відповідальності ПрАТ «СГ «ТАС» та [PERSON] , що в свою чергу дає підстави у стягненні з ПрАТ «СГ «ТАС» 99050 гривень страхового відшкодування. Вказує, що відповідальність за шкоду поза межами суми страхового відшкодування несе безпосередньо винуватець ДТП - [PERSON] оскільки саме ним завдано шкоду і відповідно до ст. 1192 ЦК України він повинен відшкодувати завдані збитки поза межами суми страхового відшкодування у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, а саме 16483,88 грн. матеріальних збитків. Окрім того позивач вважає, що з [PERSON] підлягає стягненню моральна шкода, яку вона зазнала у зв`язку із неможливістю користування пошкодженим автомобілем, оскільки ні страхова компанія, ні сам винуватець ДТП, не бажав відшкодовувати витрати пов`язані з ремонтом автомобіля; потребою запозичення значних коштів, необхідних для ремонту пошкодженого автомобіля; а також у зв`язку з позбавленням можливості надати належну увагу сім`ї через додатковий клопіт з ремонтом автомобіля, пошуком значних коштів для його ремонту. Вказує, що вищезазначені моральні переживання і втрати негативно позначились на її психічному стані та психічному стані членів її сім`ї, вплинули на загальний негативний психологічний клімат в сім`ї, викликали часті суперечки і сварки, що, в свою чергу, завдало нових страждань, моральних втрат і психічного виснаження. Відтак моральні страждання через протиправні дії відповідачів і ухилення їх від добровільного і повного відшкодування завданих їй збитків оцінює в 15000 гривень. Матеріали позову надійшли до Личаківського районного суду м. Львова 29 травня 2020 року та автоматизованою системою документообігу суду для розгляду таких було визначено суддю Стрепка Н.Л. Ухвалою суду від 10 серпня 2020 року прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 23 листопада 2020 року до суду надійшла заява представника позивача [PERSON] про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, відповідно до якої просить у випадку задоволення позову стягнути з ПрАТ «Страхова група «ТАС» та [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 7000 гривень. Клопотання мотивує тим, що відповідно до умов договору про надання правової допомоги укладеного між адвокатом Ребриком А.М. та [PERSON] останньою понесено наступні витрати: попередня консультація з вивченням документів - 1000 гривень; аналіз судової практики в такій категорії справ та формулювання правової позиції - 2000 гривень; підготовка позовної заяви - 4000 гривень. Ухвалою суду від 24 листопада 2020 року витребувано з Миколаївського районного суду Львівської області матеріали справи № 447/1443/19, провадження № 3/447/536/19 про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 124 КУпАП. 25 листопада 2020 року на електронну адресу суду на виконання вказаної вище ухвали надійшла копія матеріалів справи № 447/1443/19, провадження № 3/447/536/19 про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 124 КУпАП. 15 лютого 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача [PERSON] , відповідно до якого просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вважає, що позовні вимоги до нього є безпідставними та необґрунтованими. Зокрема на його думку ДТП, що відбулося 1 травня 2019 року близько 7 год. 30 хв. в м. Львові на вул. Личаківській, 241, спричинене невідповідністю дій водія автомобіля «Skoda Octavia» ПДР України. Вказує, що коли він мав намір здійснити маневр повороту ліворуч, то включив лівий покажчик повороту, зайняв крайнє положення цієї смуги руху по якій рухався, транспортних засобів, які б рухалися в попутному чи зустрічному напрямках по тій смузі, на яку він мав намір повертати, не було, позаду нього рухалися ще два транспортні засоби, які призупинилися, щоб він мав можливість здійснити маневр ліворуч, і коли він вже проїхав зустрічну смуту та знаходився за межею цієї смуги, то водій «Skoda Octavia», почав обгін ТЗ та здійснив зіткнення із лівою частиною його автомобіля, просунув такий ще 4-5 метрів в бік, внаслідок чого його автомобіль відкинуло до дерева. Зазначає, що в цей час в салоні його автомобіля знаходився один пасажир. Відтак вважає, що водій автомобіля «Skoda Octavia» порушив пункти 2.3.б, 10.1, 12.1, 12.3, 12.4, 14.2 ПДР України. Також вказує, що протокол про адміністративне правопорушення складений щодо нього за ст. 124 КУпАП не може бути доказом його вини, адже у даній справі не призначалася судово-автотехнічна та транспортно-трасологічна експертизи, не було опитано свідків та очевидців ДТП, не враховано, що він перший почав маневр ліворуч, не проведено відтворення цієї події на місці зіткнення ТЗ. Також на його думку постанова Миколаївського районного суду Львівської області від 20 листопада 2019 року також не може бути доказом його вини у ДТП, оскільки в ній зазначено, що суд після спливу строків накладення стягнення в справі про адміністративні правопорушення позбавлений можливості досліджувати та давати будь-яку оцінку доказам у справі, також встановлювати наявність чи відсутність вини особи у скоєному. Звертає увагу на те, що відповідно до листа ВССУ від 22 травня 2017 року, на який покликається позивач у позовній заяві, якщо на момент розгляду справи в суді закінчились строки притягнення особи до адміністративної відповідальності, то суд в разі заперечення особою своєї вини чи наявності у її діях складу адміністративного правопорушення спочатку в повному обсязі досліджує всі обставини справи, та зазначає, що не заперечував, щоб суд, розглядаючи матеріали адміністративної справи за ст.124 КУпАП щодо нього дослідив та встановив всі обставини справи. Вказує, що позивач не оспорював вказану постанову, яка вступила у законну силу, а тому не може посилатися на неї, як на таку, що нею встановлено його вину у вчиненні ДТП. Також вважає, що позивач безпідставно посилається на правову позицію Верховного Суду у справі № 910/18319/16, оскільки в цій постанові йде мова також про те, що якщо немає судового рішення про вину водія у вчиненні ДТП, то його вина може бути доказана іншими зібраними належними та допустимими доказами, однак позивач надав до суду лише копію постанови Миколаївського районного суду, в якій не зазначено його вини у вчиненні ДТП, а інших доказів не надав. Вважає також, що оскільки він не є винуватцем ДТП, тому не міг заподіяти [PERSON] матеріального збитку та моральної шкоди. Звертає увагу на те, що позивач не надала жодного доказу заподіяння їй моральної шкоди, не обґрунтувала розмір моральної шкоди. Також вважає необґрунтованим заявлений представником позивача розмір витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою суду від 17 лютого 2021 року позов [PERSON] до ПрАТ «Страхова група «ТАС», [PERSON] про стягнення страхового відшкодування, матеріального збитку та моральної шкоди залишено без розгляду, оскільки позовну заяву від імені [PERSON] було підписано та подано до суду адвокатом Ребриком А.М., однак при цьому не додано до такої довіреності чи ордеру. 15 березня 2021 року матеріали справи скеровано до Львівського апеляційного суду у зв`язку з поданням позивачем [PERSON] апеляційної скарги на ухвалу суду від 17 лютого 2021 року про залишення позову без розгляду. Постановою Львівського апеляційного суду від 9 серпня 2021 року задоволено апеляційну скаргу [PERSON] , ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 17 лютого 2021 року скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду. Матеріали справи після завершення апеляційного розгляду надійшли до Личаківського районного суду м. Львова 6 вересня 2021 року та автоматизованою системою документообігу суду такі для продовження розгляду було передані раніше визначеному судді Стрепку Н.Л. 27 жовтня 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача ПрАТ «Страхова група «ТАС» - Пилипчака І.М., відповідно до якого просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вказує, що 17 травня 2019 року, у м. Львові на вул. Личаківська, 241, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Skoda», р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та автомобіля «ВАЗ», р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] 23 травня 2019 року позивач [PERSON] , як власник транспортного засобу «Skoda», звернулася до ПрАТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування. Оскільки постановою Миколаївського районного суду Львівської області від 20 листопада 2019 року провадження по справі про адміністративне правопорушення було закрите у зв`язку з закінченням. строків давності притягнення до адміністративної відповідальності, а як наслідок, обставини ДТП не досліджувались, інший учасник ДТП, до адміністративної відповідальності за правопорушення, яке передбачено ст. 124 КУпАП, не притягувався, відтак позивачу було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, на підставі ст. 32.1. Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якою страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. Вказує, що оскільки в ДТП брали участь два автомобілі, які є джерелами підвищеної небезпеки, то враховуючи вимоги ст. 1188 ЦК України у відносинах між володільцями таких відповідальність будується на загальному принципі вини. Вважає, що закриття провадження у справі про притягнення до відповідальності за адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням передбачених ст. 38 КУпАП строків накладення адміністративного стягнення не є реабілітацією особи, щодо якої розглядалась справа, а тому така обставина не спростовує факт наявності або відсутності вини обох водіїв у скоєнні ДТП. Зазначає, що правова позиція виражена в постанові ВС у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду № 927/120/18 від 16 серпня 2019 року. Додатково звертає увагу на те, що наявний у матеріалах справи про адміністративне правопорушення № 447/1443/19, яку було витребувано ухвалою суду від 24 листопада 2020 року у Миколаївського районного суду Львівської області, висновок комісійної авто-технічної експертизи від 23 жовтня 2019 року не може бути належним доказом винуватості [PERSON] у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Зокрема експертиза проводилася з урахуванням ряду вихідних даних, однак в таких відсутні пояснення водія [PERSON] щодо обставин вчинення ДТП. Також із дослідницької частини авто-технічного дослідження, вбачається, що оскільки в наданих судом матеріалах справи № 447/1443/19 були відсутні дані про момент виникнення небезпеки для руху та положення транспортних засобів в цей момент, то дана експертиза не мала можливості дати відповідь на питання про наявність (чи відсутність) у водія автомобіля Шкода Октавія - [PERSON] , можливості, уникнути зіткнення шляхом своєчасного гальмування, а також у зв`язку з наведеним було також неможливо встановити могли чи не могли бути другою причиною настання даної ДТП дії (чи бездіяльність) водія [PERSON] в частині несвоєчасного застосування ним екстреного гальмування для уникнення зіткнення. При цьому у виконаному висновку за результатами проведення експертизи відсутні відповіді в категоричній (встановленій) формі на всі питання, поставлені судом на вирішення експертизи. Відтак вважає, що немає належних доказів, які доводять вину [PERSON] у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, а відтак ПрАТ «СГ «ТАС» не має підстав для виплати страхового відшкодування, оскільки по даній дорожньо-транспортній пригоді не виникла цивільно-правова відповідальність [PERSON] . В судовому засіданні 26 січня 2022 року представник позивача адвокат Ребрик А.М.,\~який діє\~на підставі\~ордеру серії\~ВС №\~1106285\~від 5\~листопада 2021\~року та\~договору про\~надання правової\~допомоги від\~1\~травня 2020\~року, вимоги позову підтримав, пояснення надав аналогічні викладеним в позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] \~в судовому\~засіданні 26\~січня 2022\~року,\~його представник\~адвокат Джуфер\~Б.М.,\~який діє\~на підставі\~ордеру серії\~ВС №1059147\~від 10\~лютого 2021\~року вимоги позову заперечили з мотивів, викладених у відзиві, в задоволенні позову просили відмовити. Представник відповідача\~ПрАТ «Страхова\~група «ТАС»\~-\~Пилипчак І.М.,\~який діяв\~на підставі\~довіреності №\~ГО-20/178\~від 16\~грудня 2020\~року в судовому засіданні 26 січня 2022 року вимоги позову також заперечив з мотивів, викладених у відзиві, в задоволенні позову просив відмовити. Допитаний в судовому засіданні 26 січня 2022 року в якості свідка відповідач [PERSON] пояснив, що в травні 2019 року їхав по вул. Личаківській в м. Львові в сторону м. Винники. За сто метрів до здійснення маневру включив лівий поворот, коли майже закінчив маневр і виїхав на тротуар, відчув удав в бік автомобіля, який після цього відкинуло на 4-5 метрів. Втратив свідомість. Були два свідки події, один їхав з ним в автомобілі та ще одна жінка, яка була на тротуарі. Інших свідків не бачив. Вважає, що інший учасник ДТП почав здійснювати обгін, коли він завершував маневр, а тому його вини у вчиненні ДТП немає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 26 січня 2022 року пояснив, що в травні 2019 року їхав по вул. Личаківській в м. Львові на роботу в сторону м. Винники. Була колона автомобілів, які дуже повільно рухались. Перед ним їхав мікроавтобус. Почав здійснював обгін, оскільки на смузі зустрічного руху не було транспортних засобів. Порівнявшись з мікроавтобусом, їдучи смугою зустрічного руху, несподівано виїхав перед ним автомобіль ВАЗ, який здійснював поворот і який спричинив ДТП. Автомобілі зупинились в дереві на тротуарі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 26 січня 2022 року пояснив, що вертався додому, точної дати не пригадує, їдучи автомобілем по вул. Личаківській в м. Львові. Перед ним їхав автомобіль ВАЗ. Коли не було зустрічних автомобілів побачив в дзеркало заднього виду Шкоду Октавія, яка здійснювала обгін. Автомобіль ВАЗ також почав здійснювати маневр повороту з виїздом на ліву смугу зустрічного руху, де сталось ДТП за участі вказаних транспортних засобів. В судовому засіданні 7 червня 2022 року на запитання головуючого представник відповідача [PERSON] адвокат Джуфер Б.М. підтвердив, що постанова в справі про адміністративне правопорушення, яка винесена Миколаївським районним судом Львівської області в справі № 447/1443/19 не оскаржувалась. В судове засідання 7 червня 2022 року представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» Пилипчак І.М., який діяв на підставі довіреності від 9 грудня 2021 року № ГО-21/126 не з`явився, подав заяву, відповідно до якої розгляд справи просить проводити у його відсутності представника страхової компанії. За таких обставин, враховуючи, що представник Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» подав відзив на позов і надав свої пояснення в судовому засіданні 26 січня 2022 року, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності, відносно чого інші учасники справи не заперечили. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд приходить до наступного. Судовим розглядом встановлено, що 17 травня 2019 року близько\~\~ 07 години 30 хвилин в м. Львові на вул. Личаківській, 241\~трапилась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля ВАЗ 2101 д.н.з.\~ [NUMBER] і автомобіля «Шкода Октавія» д.н.з. [NUMBER] , внаслідок якої транспортні засоби зазнали ушкоджень. З висновку від 22 травня 2019 року за фактом дорожньо-транспортної пригоди в результаті якої [PERSON] та [PERSON] отримали тілесні ушкодження вбачається, що в діях [PERSON] наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП у зв`язку з порушенням ним вимог ПДР України. 12 червня 2019 року начальником СРПП № 1 ПП Новороздільського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області майором поліції Колядою В.В. складено протокол в справі про адміністративне правопорушення серії БД № 376092 відповідно до якого водій\~\~ [PERSON] 17 травня 2019 року близько\~\~ 07 години 30 хвилин в м. Львові на вул. Личаківська, 241,\~\~ керуючи автомобілем марки ВАЗ 2101 д.н.з. [NUMBER] , проявив неуважність до дорожньої обстановки, відповідно не відреагував на її зміну, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху під час здійснення маневру повороту ліворуч, не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, у зв`язку з чим здійснив зіткнення з автомобілем марки «Шкода Октавія» д.н.з. [NUMBER] . Вказані транспортні засоби отримали технічні пошкодження. З письмових пояснень [PERSON] наявних в справі про адміністративне правопорушення № 447/1443/19, копія якої надано з Миколаївського районного суду Львівської області, вбачається, що він 17 травня 2019 року їхав по вул. Личаківській в м. Львові в сторону м. Винники. Перед ним їхав транспортний засіб марки ВАЗ д.н.з. [NUMBER] . В дзеркалі заднього виду побачив, що автомобіль який рухався за ним «Шкода Октавія» д.н.з. [NUMBER] , здійснює обгін по зустрічній смузі. В цей час автомобіль ВАЗ не переконавшись в безпечності маневру, здійснив виїзд на зустрічну смугу, що спричинило ДТП з автомобілем «Шкода Октавія». В справі про адміністративне правопорушення № 447/1443/19 постановою Миколаївського районного суду Львівської області від 25 липня 2019 року за клопотання [PERSON] було призначено судову автотехнічну транспортно-трасологічну експертизу. З висновку експертів № 5393 від 23 жовтня 2019 року за результатами проведення комісійної судової автотехнічної експертизи по матеріалах адміністративної справи № 447/1443/19 вбачається, що при заданих вихідних даних однією із причин настання ДТП, з технічної точки зору, є факт невідповідності дій водія автомобіля ВАЗ 2101 [PERSON] , вимогам пунктів 1.5, 1.10 (в частині значення термінів «дати дорогу», «безпека для руху»), 2.3 (пункт «д»), 10.1 ПДР України і ці невідповідності, з технічної точки зору перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з фактом ДТП. Постановою Миколаївського районного суду Львівської області від 20 листопада 2019 року справу про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП щодо [PERSON] провадженням закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, тобто на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП. З правового аналізу вказаної норми вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1\~ст. 247 КУпАП\~- через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених\~ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Аналізуючи описані вище докази та обставини, суд приходить до переконання, що ДТП 17 травня 2019 року сталось з вини відповідача [PERSON] , який проявив неуважність до дорожньої обстановки, відповідно не відреагував на її зміну, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху під час здійснення маневру повороту ліворуч, не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, у зв`язку з чим здійснив зіткнення з автомобілем марки «Шкода Октавія» д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 376092 від 12 червня 2019 року, письмовими поясненнями [PERSON] даними під час оформлення матеріалів за наслідками ДТП, висновком експертів № 5393 від 23 жовтня 2019 року та показами свідків даними в судовому засіданні [PERSON] і [PERSON] яким суд надає віри, оскільки такі є послідовними, логічними, не містять суперечностей та співставляються з іншими письмовими доказами описаними вище. Суд також враховує, що відповідачами не надано жодного належного і допустимого доказу в спростуванню доказів спричинення ДТП з вини [PERSON] , в тому числі не заявлялись клопотання про призначення у справі експертиз. Крім того, [PERSON] не була оскаржена постанова Миколаївського районного суду Львівської області від 20 листопада 2019 року якою справу про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП щодо [PERSON] провадженням закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, тобто закрито не з реабілітуючих підстав. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО 5395226 від 3 травня 2019 року, яким було передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб становить 99050 гривень, франшиза 950 гривень. Про настання страхового випадку було повідомлено відповідача Приватне акціонерне товариства «Страхова група «ТАС» і 29 травня 2019 року було подано заяву про страхове відшкодування в розмірі 99050 гривень з вирахуванням франшизи. Висновком № 180 від 6 липня 2019 року експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості збитку та ринкової вартості КТЗ, складеного судовим експертом Вербовим В.В. встановлено, що вартість матеріального збитку, який заподіяно власнику автомобіля Skoda Octavia Combi 1.6 TDI, р.н. [NUMBER] , внаслідок пошкодження у ДТП 17 травня 2019 \~ \~ \~ \~року становить 115533,88 гривень. 4 грудня 2019 року позивач, як власник транспортного засобу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] виданого 6 січня 2017 року, повторно звернулася з заявою до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про страхове відшкодування в розмірі 115533,88 гривень, однак письмовим повідомленням відповідач ПрАТ «Страхова група «ТАС» від 10 лютого 2020 року за вихідним № 01927/9120 відмовило у виплаті страхового відшкодування. 2 березня 2020 року позивач повторно звернулась в ПрАТ «Страхова група «ТАС» та Моторне (транспортне) страхове бюро України зі спростуванням позиції страхової компанії щодо відмови у виплаті страхового відшкодування з посиланням на норми закону. На її лист 27 березня 2020 року, вих. № 4.2-04/10076 юридичний департамент Моторного (транспортного) страхового бюро України надав відповідь у якій Моторне (транспортне) страхове бюро України визнало незаконною відмову ПрАТ «СГ «ТАС» у виплаті страхового відшкодування та запропонувало їй звернутися до суду. 14 квітня 2020 року за вих. № 01355/0120 позивачу надано відповідь від ПрАТ «Страхова група «ТАС» у якій зазначено, що оскільки постановою суду провадження по справі про адміністративне правопорушення закрите у зв`язку з пропущенням строків притягнення до адміністративної відповідальності, а як наслідок обставини ДТП не досліджувались, інший учасник ДТП до адміністративної відповідальності за правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП не притягувався, тобто відсутній документ, що доводить вину [PERSON] в ДТП від 17 травня 2019 року. Згідно з частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у частині другій статті 16 ЦК України. У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань). Положення цивільного законодавства свідчить про зобов`язання учасників цивільних правовідносин діяти в межах закону, не порушуючи права інших осіб у спосіб передбачений законом, добросовісно здійснюючи свої права та обов`язки. Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню. Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності. Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати\~(страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20). Слід також зазначити, що відповідно до статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Відтак зазначена норма визначає, що саме законом встановлюється випадки, коли право особи припиняється внаслідок його нездійснення. Зміст суб`єктивного цивільного права становлять такі юридичні правомочності, як реалізація особою права на дії; можливість вимагати певної поведінки від інших; можливість захисту порушеного права в юрисдикційному порядку (зокрема, у досудовому та судовому порядку). Під здійсненням цивільного права слід розуміти реалізацію тих можливостей, які становлять зміст суб`єктивного цивільного права. Здійснення цивільного права відбувається шляхом вчинення фактичних та юридичних дій, що свідчить по свободу поведінки учасників цивільних правовідносин при реалізації своїх прав та обов`язків на власний розсуд. Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених зазначеним Законом випадках - Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ)) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за вказаним Законом не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Разом з тим принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі 147/66/17 (провадження № 14-95цс20). Таким чином потерпіла сторона від ДТП, яке мало місце 17 травня 2019 року, має право на відшкодування завданої шкоди, яка в даному випадку буде складатись зі страхової виплати та різницею між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. В позові позивач вказує, що в порядку ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернулась з заявою до відповідача ПрАТ «Страхова група «ТАС» про страхове відшкодування. Вказана норма Закону визначає, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених\~статтею 41\~цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Таким чином, суд приходить до переконання про підставність позовних вимог, що стягнення з відповідачів матеріального збитку спричиненого позивачу внаслідок ДТП, яке мало місце 17 травня 2019 року в м. Львові на вул. Личаківській, 241. Зокрема, з відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» в користь позивача слід стягнути 99050 гривень страхового відшкодування, а з відповідача [PERSON] слід стягнути 16483,88 гривень різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Вирішуючи питання вимог цивільного позову про відшкодування моральної шкоду суд виходить за наступного. Згідно з статтею 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 Цивільного кодексу України). Відповідно до пункту 3\~постанови Пленуму Верховного Суду України\~від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з роз`ясненнями, наданими у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У відповідності до статей\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~№ 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що «[…] визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення». Суд погоджується з доводами позивача, що їй спричинено моральну шкоду внаслідок пошкодження транспортного засобу, який належить їй на праві власності, що зумовило відчуття тривоги та неспокою, необхідність здійснення ремонту такого. Пошкодження транспортного засобу, як встановлено судом вище, сталось з вини відповідача [PERSON] . Однак суд не може погодитись із заявленим розміром моральної шкоди в сумі 15000 гривень, оскільки позивачем і його представником не надано жодного належного та допустимого доказу зазначеному розміру моральної шкоди, зокрема відповідного експертного дослідження. А тому, визначаючи суму морального відшкодування, суд враховує страждання, які зазнала позивач у зв`язку з пошкодженням її транспортного засобу, оскільки згідно з висновком № 180 експертного автотоварознавчого дослідження від 6 липня 2019 року ринкова вартість автомобіля Skoda Octavia Combi 1.6 TDI, р.н. [NUMBER] становить в цінах на 17 травня 2019 року 257377,81 гривень, а вартість матеріального збитку внаслідок пошкодження у ДТП 17 травня 2019 року становить 115533,88 гривень, що становить майже половину вартості автомобіля, необхідність здійснення тривалого та дороговартісного ремонту, суд приходить до переконання, що з відповідача [PERSON] в користь позивача слід стягнути моральну шкоду в розмірі 5000 гривень. Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а\~\~стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші доводи, зазначені сторонами у заявах по суті справи, а також в судових засіданнях, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Вирішуючи питання розміру витрат, що підлягають стягненню слід зазначити наступне. Так згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 вказаної статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст.\~137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно\~з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При цьому згідно з частинами 3-4 даної статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Окрім того при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи\~\~з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі\~\~№ 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови\~\~\~у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». Також у своїй постанові від 19 липня 2021 року у справі № 910/16803/19 Верховний Суд зазначив, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України. Стороною позивача не надано доказів понесених позивачем витрат на правову допомогу, а тому при ухваленні рішення судом не вирішується питання про стягнення таких. З долученої до позову довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 1 листопада 2013 року серії 10ААВ № 67 5441 вбачається, що позивачу встановлено першу групу інвалідності, а тому вона звільнена від сплати судового збору на підставі пункт дев`ять частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». При зверненні до суду позивач повинна була сплатити 1305,34 гривень судового збору. Суд прийшов до переконання про часткове задоволення позовних вимог, зокрема про стягнення з відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» в користь позивача 99050 гривень страхового відшкодування, а з відповідача [PERSON] 16483,88 гривень різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) і 5000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, тобто суд задовольнив позовні вимоги на 92,34 %, а тому пропорційно до розміру задоволених позовних вимог з відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» в користь держави слід стягнути 914,63 гривень, а з відповідача [PERSON] 290,72 гривень.

Outcome: partial