Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-17 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про те, що у зв`язку з допущеними помилками у написанні прізвища та при заповненні трудової книжки у неї виникли проблеми із нарахуванням пенсії. Так, звернувшись до ГУ ПФУ в Черкаській області для оформлення пенсії за віком, вона отримала рішення про відмову, де зазначено про неможливість зарахування до трудового стажу, у зв`язку з відсутністю на титульній сторінці трудової книжки печатки підприємства, на якому вона вперше почала працювати, а також невірним написанням її прізвища російською мовою. У відповідності до вимог законодавства працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві та, у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення громадянина конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань про надання пенсії за віком на загальних підставах. Також вказує, що трудовим законодавством України не передбачвено обов`язок працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки. Крім того, згідно записів у свідоцтві про її народження, заповненому російською мовою, її прізвище записано як « [PERSON] », але при заповненні диплому про освіту, її дівоче прізвище російською мовою було записано як: « [PERSON] », а українською « [PERSON] ». Згодом, у свідоцтві про одруження її дівоче прізвище записано, як і у свідоцтві про її народження « [PERSON] » (російською). Зазначені помилки призводять до порушення її прав, а саме можливості отримати законний розмір пенсії за віком, і іншого шляху, крім судового, для вирішення проблеми немає, тому звернулася до суду з цією заявою та просить суд встановити юридичний факт належності [PERSON] , [INFO] , уродженці м. Ташкент, Узбекистан, правовстановлюючого документу диплому серії [NUMBER] , виданий 28 червня 1981 року Уманським педагогічним училищем імені Т.Г.Шевченка на підставі рішення Державної екзаменаційної комісії від 28 червня 1981 року на прізвище, ім`я та по батькові « [PERSON] ». Встановити факт належності [PERSON] , [INFO] , уродженці м. Ташкент, Узбекистану, трудової книжки [NUMBER] , оформленої 01.07.1980 року. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просить суд справу слухати у її відсутність, вимоги заяви підтримує та просить суд її задовольнити. Представник заінтересованої особи ГУ ПФУ в Черкаській області в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла письмова заява, у якій просять суд справу слухати у відсутність їх представника та просять суд відмовити у задоволенні заяви. Також на адресу суду надійшло заперечення, у якому просять суд відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на наступне. На їх думку, у вказаній справі наявний спір про право, а тому провадження у справі підлягає закриттю. Вважають, що заявник у своїй заяві ставить питання щодо зарахування до страхового стажу періоду навчання та періодів роботи відповідно до трудової книжки, тому такі питання мають вирішуватися у порядку адміністративного судочинства. Вказують, що чинним законодавством України чітко врегульований порядок підтвердження періодів навчання та періодів роботи, який є позасудовим та передбачає надання відповідних уточнюючих довідок. Крім того, посилаючись на Постанову ВСУ від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вказують, що встановлення факту закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти у судовому порядку не встановлюється, тому вважають, що відсутні підстави для задоволення заяви. Тобто, у цьому випадку, на думку представника заінтересованої особи, встановлення такого факту суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки є можливість позасудового вирішення питання. Суд, врахувавши процесуальну позицію заявника, представника заінтересованої особи, викладених у заявах та запереченні, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх невизнаних прав. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України\~окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2\~ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. В силу вимог п.6 ч. 1\~ст. 315 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до вимог ч. 3 ст. ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Так, судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , заповненого російською мовою, « [PERSON] » народилася [INFO] , у м. Ташкент, Узбекської СРСР, актовий запис про народження № 9623. 29 червня 1960 року заявник уклала шлюб з [PERSON] та прийняла його прізвище, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого відділом РАГС Роменського міськвиконкому Сумської області. У вказаному свідоцтві, заповненому російською мовою заявник також записана, як « [PERSON] », [INFO] , актовий запис про шлюб № 154. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка « [PERSON] », дружини « [PERSON] ». У дипломі про отримання освіти серії [NUMBER] , заповненого російською та українською мовою значиться: російською мовою « [PERSON] », українською « [PERSON] », яка закінчила Уманське педагогічне училище ім. Т.Г.Шевченка по спеціальності «Дошкільне виховання», у 1981 році. Трудова книжка серії [NUMBER] , видана 01.07.1980 року на ім`я « [PERSON] », [INFO] , яка була прийнята на посаду вихователя радгоспу ім. Леніна. У вказаній трудовій книжці міститься ряд виправлень у написанні прізвища працівника, а саме: « [PERSON] » закреслено, « [PERSON] » закреслено, та останнє прізвище « [PERSON] ». Про прийняття на вищевказану посаду є відмітки: «Наказ № 198 від 01.07.1980», звільнена з посади на підставі «Наказу № 221 від 28.08.1980 року». Зазначене підтверджене печаткою, але на титульній сторінці трудової книжки при заповнені анкетних даних печатка підприємства відсутня. Згідно відповіді ГУ ПФУ в Черкаській області, направленої на адресу заявника [PERSON] , заяву останньої щодо призначення пенсії за віком розглянуто, та встановлено, що до страхового стажу не зараховані періоди: - за записами трудової книжки [NUMBER] від 01.07.1980, оскільки на титульній сторінці трудової книжки відсутня печатка підприємства на якому вперше заповнювалася трудова книжка, чим порушені вимоги п. 2.11 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженим Постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162; період навчання з 01.09.1978 по 28.06.1981, відповідно диплому [NUMBER] від 28.06.1981, оскільки документ виданий на прізвище [PERSON] (російською мовою), що не відповідає свідоцтву про шлюб [NUMBER] від 15.05.1982 [PERSON] (російською мовою). У зв`язку із зазначеним, заявнику відмовлено у призначенні пенсії за віком. Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа у відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 315\~ЦПК України. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.\~ \~ \~ \~ Факт, про вставлення якого просить заявник, має юридичне значення для охорони її прав, свобод та інтересів, оскільки надає правові підстави для отримання пенсії за віком у розмірі, відповідно до трудового стажу, частина якого не зарахована, у зв`язку із певними технічними описками, а саме відсутністю печатки на титульній сторінці трудової книжки та невірно записаного прізвища, що не залежало від заявника. Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року за № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. З огляду на наведене, судом може бути встановлено факт належності особі трудової книжки, як документа, що підтверджує трудовий стаж та дає право на призначення пенсії. Відповідно до п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України №58 від 29 липня 1993 року, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів. Згідно з п. 2.2. Інструкції до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення. Відповідно до п. 2.11 Інструкції відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказується на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Згідно з п. 2.12. Інструкції після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Як вбачається з матеріалів справи, підставою звернення до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, слугувало рішення заінтересованої особи про відмову у призначенні пенсії заявнику з причин відсутності печатки на титульній сторінці її трудової книжки та невідповідності написання її прізвища у дипломі про освіту, до написання її анкетних даних у паспорті громадянина України. Тобто, заявник не може нести відповідальність за ці недоліки, оскільки диплом про освіту та трудова книжка, заповнялися відповідними особами, за дії яких заявник відповідати не може. Аналіз поданих доказів, у сукупністю з тим, що оригінали всіх документів, виданих компетентними органами знаходяться у заявника, наявність яких сама по собі, свідчить на її користь, тому у суду є всі підстави для встановлення юридичних фактів, на яких наполягає заявник. При цьому, вимоги заявника підтверджуються належними допустимими та достовірними доказами, доданими до заяви та підтверджують обставини, на які посилається заявник. Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займала позивач у той чи інший період її роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає їй право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Заявник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто ним, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу заявника за спірний період. Недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Щодо доводів представника Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про наявність спору про право слід зазначити, що такий спір відсутній, оскільки у даній цивільній справі встановлюється лише факт приналежності особі документу про освіту, в якому неправильно записане прізвище заявниці, а також трудової книжки, ведення якої було розпочато з 01.07.1980 року і закінчено у вересні 2021 року, при цьому щодо послідуючих записів про трудовий стаж заявника у справі у цій же трудовій книжці з відповідними печатками та підписами та іншими примітками, питань не виникає. Також факт того, що заявник дійсно працювала з 01.07.1980 року по 20.08.1980 року підтверджується архівною довідкою, виданою Кочержинським старостинським округом Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області 12.11.2021 року № 42, на підставі книги наказів по радгоспу ім. Леніна за 1980 рік. На думку суду, розбіжність в документах щодо написання імені не є спором про право та усувається при розгляді справи в порядку окремого, а не позовного провадження. Заявник у своїх вимогах не ставить питання щодо підтвердження отримання нею освіти чи визначення їй розміру пенсії, а лише просить визнати належність їй документів, а саме диплому та трудової книжки, у яких є певні описки та неточності. Положеннями ст. ст.\~80, 81 ЦПК України\~визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, суд вважає, що заява є обґрунтованою, факт належності правовстановлюючих документів [PERSON] підтверджено належними та допустимими доказами, а тому підлягає до задоволення.

Outcome: approved