Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] у якій просить стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. щомісяця на утримання непрацездатної дружини, починаючи стягнення від дня подання позовної заяви та протягом строку інвалідності. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] та [PERSON] з 09.06.1990 року по 22.04.2021 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням суду від 22.04.2021 такий шлюб було розірвано. З 13.08.2020 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності на строк до 01.09.2021, а за результатами повторного огляду групу інвалідності продовжено до 01.09.2022 року. Тобто інвалідність встановлена до розірвання шлюбу. При цьому позивач зазначає, що вона постійно потребує матеріальної допомоги, оскільки не може працевлаштуватися на роботу, а єдиним джерелом доходу є пенсія у зв`язку з інвалідністю у розмірі (на момент звернення до суду) 1854,00 грн., якої недостатньо для забезпечення найнеобхідніших потреб пов`язаних з лікуванням, оплатою комунальних послуг, купівлею одягу, продуктів харчування та предметів побуту. Відповідач є працездатною особою, інвалідності та хронічних захворювань не має, працює неофіційно, утриманців не має. Посилаючись на положення ст. ст. 75-77, 80 Сімейного кодексу України [PERSON] просить стягнути на її користь аліменти в розмірі 2000,00 грн. щомісячно, оскільки вона є особою з інвалідністю та потребує матеріальної допомоги та відповідного утримання. Ухвалою від 01.12.2021 судом відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник відповідача (адвокат Селяніна Ю.О.) подала до суду відзив у якому проти позовних вимог заперечувала та зазначила, що відповідно до ст. 75 Сімейного кодексу України один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Натомість отримуваний розмір пенсії позивача становить 1854,00 грн., що не менше ніж встановлений законом розмір прожиткового мінімуму. До того ж позивач була зареєстрована в центрі зайнятості, отримувала відповідні виплати. Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК, [PERSON] встановлено третю групу інвалідності, яка продовжена до 30.08.2022. Щодо умов та характеру праці зазначено, що протипоказано психоемоційні навантаження. Посилання на необхідність лікування, оплати комунальних послуг і таке інше, не підтверджені належними доказами. При цьому позивач проживає із повнолітньою донькою, яка є працездатною та може нести витрати на утримання будинку та позивача. Твердження позивача про працездатність [PERSON] та його можливість сплачувати аліменти не підтверджені відповідними доказами. Відповідач є працездатним, однак у нього наявні захворювання, він переніс певні операції, перебуває на обліку у лікаря хірурга, що не дає можливості йому отримувати дохід, достатній для утримання себе та колишньої дружини. У подальшому, представник позивача (адвокат Жалковський В.Ю.) подав до суду відповідь на відзив у якій вказав на те, що [PERSON] встановлено ІІІ групу інвалідності та її єдиний дохід пенсія по інвалідності якої не вистачає навіть на забезпечення найнеобхідніших потреб, пов`язаних з лікуванням. Згідно з медичною документацією, позивачу встановлено діагноз: внутрішньомозковий крововилив у праву півкулю головного мозку з проривом у шлуночок систему лівобічною пірамідною недостатністю, астено-депресивним синдромом, вираженим порушенням статики та ходи. У зв`язку із цим позивачу надано індивідуальну програму реабілітації інваліда, яка передбачає в тому числі витрати на лікування. У січні [PERSON] витратила 3092,08 грн. на придбання ліків, що свідчить про те, що вартість такого лікування перевищує розмір її пенсії. При цьому на обліку в центрі зайнятості позивач не перебуває з жовтня 2021 року та не отримує соціальної допомоги по безробіттю, не працює та не отримує жодного доходу. Спільна донька сторін [PERSON] дійсно є працездатною та надає допомогу матері, однак розмір її заробітної плати за місцем роботи не дозволяє у повному обсязі забезпечувати себе та непрацездатну матір. Мати й донька проживають разом, при цьому [PERSON] покриває витрати на утримання будинку та комунальні послуги. Також представник позивача, посилаючись на висновки Верховного Суду викладені у постанові від 24.06.2021 по справі № 759/6629/19, вказує на те, що положення ст. 75 Сімейного кодексу України в частині забезпеченості одного із подружжя прожитковим мінімумом, застосовуються з урахуванням того, що прожитковий мінімум можна визнати допустимим у випадках лише нормального життєзабезпечення людини, але він не є достатнім у разі, якщо мова йде про непрацездатну особу, зокрема, яка позбавлена можливості працювати. На вказану відповідь представник відповідача подала заперечення у яких зазначає, що посилання представник позивача на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 24.06.2021 по справі № 759/6629/19, є неправильним, оскільки описані в ній правовідносини не можна вважати подібними до тих, що є предметом розгляду в межах даної справи. В даному випадку позивачу встановлена ІІІ група інвалідності та згідно з довідками МСЕК вона може працювати. Згідно з довідкою Лебединської міськрайонної філії Сумського обласного центру зайнятості позивач перебувала на обліку як безробітна з 07.09.2020 по 13.10.2021. У відповідності до можливих умов праці їй тричі пропонувалась робота, а за час перебування на обліку вона отримала 8382,00 грн. виплат. [PERSON] самостійно знялася з обліку безробітних та в подальшому звернулась до суду, що може свідчити про те, що остання свідомо ставить себе у становище такої, яка потребує матеріальної допомоги. Позивачем та його представником не надано доказів на обґрунтування того, що позивач позбавлена можливості працювати з огляду на встановлений діагноз. Крім того чеки на підтвердження витрат на лікування на суму 3092,08 грн. за січень не можуть бути належними доказами, оскільки не надані призначення лікаря, відповідно до яких такі ліки придбавалися. Позивач, а в подальшому її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити. Відповідач та його представник проти позовних вимог заперечували. Представник відповідача вказала на те, що перебуваючи на обліку безробітних позивач знялася з обліку за власним бажанням. При цьому тричі відмовлялась від запропонованої їй роботи. Крім того позивач в будь-який час може стати на облік як безробітна з метою пошуку роботи, натомість звернулась до суду із даним позовом. Також зазначила, що донька [PERSON] з якою вона спільно проживає, нещодавно вийшла заміж, а тому з ними проживає також чоловік доньки, при цьому за рахунок їх доходів можливе покриття витрат на утримання будинку на що у своєму позові посилається [PERSON] . Також вказала на те, що 10.12.2021 [PERSON] разом з донькою завдали відповідачу тілесних ушкоджень, що спростовує твердження про її фізичну неспроможність працювати. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 22.04.2021 по справі № 950/254/21 було розірвано (а.с. 5, 6). Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК від 13.08.2020 № 755331, [PERSON] встановлено інвалідність ІІІ групи у зв`язку із загальним захворюванням, дата чергового переогляду 13.08.2021 (а.с. 7). Крім того, згідно з довідкою до акта огляду МСЕК від 30.08.2021 № 765431, [PERSON] продовжено інвалідність ІІІ групи, дата чергового переогляду 30.09.2022. Позивачу протипоказана праця з високим рівнем психоемоційної, статодинамічної напруги (а.с. 8, 12). Звернувшись до суду із вказаним позовом [PERSON] , посилаючись на норми статей 75, 76 Сімейного кодексу України зазначає, що оскільки у період шлюбу їй встановлена інвалідність, розмір пенсії по інвалідності їй не дозволяє оплачувати лікування та основні потреби у харчуванні та одязі, з огляду на відсутність можливості працювати, просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання у заявленій сумі. Так, відповідно до ч. ч. 1, 2-4 ст. 75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. За ч. ч. 1-2 ст. 76 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання\~шлюбу особа\~має право\~на утримання,\~якщо вона\~стала непрацездатною\~до розірвання\~шлюбу або\~протягом одного\~року від\~дня розірвання\~шлюбу і\~потребує матеріальної\~допомоги і\~якщо її\~колишній чоловік,\~колишня дружина\~може надавати\~матеріальну допомогу. Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала особою з інвалідністю після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Як встановлено судом, на момент встановлення інвалідності 13.08.2020 [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який було розірвано у квітні 2021 року. За правилами частин 2 та 3 ст. 75 Сімейного кодексу України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, в тому числі є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Крім того, така особа повинна бути такою, що потребує матеріальної допомоги. Так, згідно з довідкою про доходи № 4842528900984811 від 22.11.2021 розмір отриманої [PERSON] пенсії по інвалідності за серпень 2020 листопад 2021 складає 27838,29 грн. Станом на листопад 2021 розмір пенсії становить 1854,00 грн. (а.с. 10). Згідно з довідкою про доходи № 6336003613786316 від 20.01.2022 розмір пенсії позивача у грудні 2021 склав 1934,00 грн. (а.с. 88). При цьому, згідно з довідкою Лебединської міськрайонної філії Сумського обласного центру зайнятості від 27.01.2022 № 24 з 07.09.2020 по 13.10.2021 [PERSON] перебувала на обліку як безробітна та отримала 8382,00 грн. допомоги (а.с. 83). Вирішуючи питання чи є [PERSON] такою, що потребує матеріальної допомоги суд виходить із наступних обставин. Так, згідно з виписним епікризом з 24.04.2020 по 08.05.2020 [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у КНП «ЦМКЛ» СМР з діагнозом: внутрішньомозковий крововилив в праву півкулю головного мозку з проривом у шлуночкову систему (від 23.04.2020) з лівобічною пірамідною недостатністю, астено-депресивним синдромом, вираженим порушенням функції статики та ходи. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст., ІІІ ст. 4 ризик. Гіпертрофія міокарда лівого шлуночка. Ожиріння ІІІ ст. Ангіопатія сітківки обох очей (а.с. 89). У подальшому, [PERSON] перебувала на лікуванні в Лебединській ЦРЛ з 08.05.2020 по 16.05.2020 (а.с. 90) з 11.01.2021 по 18.01.2021 (а.с. 92), з 18.06.2021 по 24.06.2021 (а.с. 93), з 25.06.2021 по 05.07.2021 (а.с. 94). Також позивач проходила лікування з 04.01.2022 по 11.01.2022 (а.с. 95) та 12.01.2022 (а.с. 96). На підтвердження понесених витрат на лікування у січні 2022 року, представником позивача були надані фіскальні чеки на придбання ліків на загальну суму 3092,08 грн. (а.с. 100). З приводу зазначених доказів представник позивача вказувала на те, що такі не можуть бути належними доказами, оскільки позивачем не надано призначення лікарів у відповідності до яких такі ліки були придбані. Однак суд не погоджується із такими твердженнями, оскільки виписка № 209, відповідно до якої [PERSON] проходила стаціонарне лікування у неврологічному відділенні КНП «Лебединська ЦРЛ ім. К.О.Зільберника», містить посилання на проведене лікування, в тому числі препаратами цитоколін, цитоцерт, ноохолін, лібра, едарбіклор, магнікор, відомості про придбання яких містяться у чеку від 04.01.2022. Також, як уже було встановлено судом, на момент розгляду справи [PERSON] не працює, не отримує виплат по безробіттю або інших соціальних виплат (а.с. 104). За таких обставин суд доходить до висновку про те, що [PERSON] є особою, яка по-перше на даний час є непрацездатною, а по-друге потребує матеріальної допомоги, оскільки несе додаткові витрати на лікування. При цьому суд зазначає, що наведена сума витрат на лікування дійсно не є постійною та сталою, однак підтверджує сам факт необхідності лікування та відповідних витрат, які перевищують розмір пенсії позивача. При цьому як свідчить виписка № 297 [PERSON] рекомендовано лікування двічі на рік (а.с. 96). Також суд вважає за необхідне врахувати при розгляді даної справи висновки Верховного Суду щодо застосування ст. 75 Сімейного кодексу України, викладені в постанові від 24.06.2021 по справі № 759/6629/19. Так, Верховний Суд зазначив, що в розумінні положень ч. 4 ст. 75 Сімейного кодексу України один із подружжя, який є особою з інвалідністю, не є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо його пенсія забезпечує йому встановлений законом прожитковий мінімум, однак, внаслідок наявності у нього інвалідності така особа обтяжена необхідністю несення додаткових витрат на своє лікування. З цієї точки зору факт отримання одним із подружжя пенсії, яка формально забезпечує йому встановлений законом прожитковий мінімум, слід тлумачити змістовно, виходячи із реального розміру цієї пенсії, а також витрат, які несе ця особа на лікування й на потреби із забезпечення свого життя. Також варто враховувати обов`язок подружжя із забезпечення (утримання) іншого подружжя, який визначений як в частині першій статті 75 Сімейного кодексу України, так і в низці інших приписів Сімейного кодексу України. Згідно з частинами 1, 2 ст. 77 Сімейного кодексу України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Таким чином, зміст ч. 4 ст. 75 Сімейного кодексу України слід тлумачити системно, враховуючи встановлений іншими статтями Сімейного кодексу України обов`язок подружжя утримувати інше подружжя й міжнародні стандарти правового захисту осіб з інвалідністю, яким у даній справі є подружжя, яке потребує матеріальної допомоги. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Останній, зокрема, полягає у визнанні людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції). Конституція України в статті 1 проголошує, що Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Згідно з Основним законом України ознаками України як соціальної держави є соціальна спрямованість економіки, закріплення та державні гарантії реалізації соціальних прав громадян. Одним з найважливіших соціально-економічних прав людини є право на достатній життєвий рівень для особи та її сім`ї (стаття 48), між тим поняття "достатній життєвий рівень" в Конституції України не розкривається і не визначається, як він співвідноситься із прожитковим мінімумом. В той же час у Рішенні Великої палати Конституційного Суду України від 22 травня 2018 року зазначено, що "у державі, яку проголошено соціальною, визначений законодавцем розмір прожиткового мінімуму має реально забезпечувати гідний рівень життя людини" (речення друге абз. 1 п. п. 2.3 п. 2 мотивувальної частини). Це зобов`язує державу створити ефективну систему соціального захисту різних категорій осіб, яка сприяла б узгодженню рівня їхнього життя з реалізацією права на достатній життєвий рівень для них та їхніх сімей шляхом надання відповідного соціального забезпечення (абз. 4-5 п. п. 2.3 п. 2 мотивувальної частини Рішення Великої палати Конституційного Суду України). Отже, призначення особі з інвалідністю відповідної пенсії по інвалідності або іншої соціальної виплати не може знаходитися у зв`язку із виплатами, які здійснює подружжя на утримання іншого подружжя, яке є особою із інвалідністю. Факт призначення державою пенсії по інвалідності не може впливати на факт призначення судом аліментів на утримання подружжя або ж виключати його. Таким чином, державні органи України, в тому числі судової гілки влади при розгляді питань, пов`язаних з правом особи на охорону життя і здоров`я, повинні керуватися вищезазначеними положеннями Конституції України та міжнародних документів як основоположних нормативно-правових актів, в яких знаходить своє втілення принцип верховенства права. Тобто отримання стороною пенсії, яка формально забезпечує встановлений законом прожитковий мінімум, не означає безумовної заборони щодо можливості отримання такою особою утримання від іншого із подружжя (в тому числі колишнього). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За таких обставин суд вважає, що [PERSON] має право на утримання (аліменти) від колишнього чоловіка. Крім того, суд зазначає, що відповідно до ст. 77 Сімейного кодексу України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Згідно з положеннями ст. ст. 79-80 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності. У разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це. Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. При визначенні розміру аліментів, які мають бути стягнуті на користь позивача та визначаючи обґрунтованість розміру заявлених аліментів, суд враховує наступне. [PERSON] є особою працездатного віку, офіційно не працює, про що останній також зазначив у судовому засіданні, повідомив суд, що проживає разом із майбутньою дружиною, перебуває на її утриманні, зі слів жодних доходів не отримує. При цьому суд критично оцінює твердження представника відповідача про наявність певних захворювань та перебування на обліку [PERSON] , як обставини, що заважають йому отримувати дохід на утримання себе та колишньої дружини, оскільки надані на підтвердження цього медичні документи стосуються 2000, 2003 та 2007 років (останнього разу лікувався амбулаторно з 23.07.2020 по 24.07.2020) (а.с. 133-135, 136-137), що дійсно свідчить про проходження ним відповідного лікування, однак таке лікування не було систематичним, відповідач не є особою з інвалідністю. Зазначені обставини в їх сукупності не можуть безумовно свідчити про неможливість працевлаштування та отримання доходу [PERSON] включно до моменту розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. [PERSON] просила стягнути на її користь 2000,00 грн. аліментів щомісячно, однак не довела, що відповідач має можливість сплачувати аліменти саме у такому розмірі. Крім того, враховуючи положення ч. 2 ст. 80 Сімейного кодексу України та зважаючи на те, що позивач проживає із донькою, яка також має дохід, що підтверджено відповідними доказами, та можливість допомагати матері, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та на користь [PERSON] з [PERSON] підлягають стягненню аліменти в розмірі 900,00 грн. щомісячно протягом строку інвалідності. Доводи представника відповідача про можливість [PERSON] стати на облік безробітних з метою пошуку роботи не впливає на висновок суду, оскільки на даний час позивач такі виплати не отримує, натомість має необхідність у лікуванні. При цьому відповідно до положень Сімейного кодексу України аліменти стягуються протягом строку інвалідності, а в разі зміни матеріального стану позивача (в тому числі влаштування на роботу) відповідач не позбавлений можливості звернутись до суду з позовом про зміну розміру аліментів. Крім того факт реєстрації кримінального провадження щодо завдання [PERSON] тілесних ушкоджень на думку суду не має значення при вирішенні даної справи, оскільки предметом спору є питання стягнення аліментів, крім того вироком суду відповідні обставини не підтверджені, у наданій суду копії витягу із ЄРДР відомості про підозрювану особу відсутні.

Outcome: partial