Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-02 00:00:00

У січні 2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро), про зняття арешту та заборони відчуження нерухомого майна. В обґрунтування свої позовних вимог вказала, що померла її мати [PERSON] , після смерті якої залишилось спадкове майно у вигляді 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] . Позивач звернулась до нотаріуса з приводу оформлення спадщини, однак нотаріусом було повідомлено, що на квартиру майже 10 років назад було накладено арешт. При цьому виконавче провадження також було завершено приблизно 10 років потому, однак виконавець при закритті виконавчого провадження арешт не зняв. За вказаних обставин позивач позбавлена можливості оформити право власності на спадкове майно своєї матері, [PERSON] , тому звертається до суду та просить зняти арешт та заборону відчуження з нерухомого майна, який накладено постановою про накладання арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження державного виконавця Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Петренка Д.О. від 20.10.2011 року в межах виконавчого провадження № 28899028. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження із викликом (повідомленням) сторін. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились. Представник позивач подав заяву про розгляд справи без участі позивача. Позовні вимоги підтримують та просять задовольнити (а.с. 32). Представник відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив. За змістом ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на те, що представник відповідача не надав відзиву на позовну заяву, не з`явився в судове засідання без поважних причин (без повідомлення причин неявки), суд дійшов висновку про можливість проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 4 ЦПК України гарантовано право кожної особи, в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача гр. [PERSON] . Це підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого Шевченківським районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 840. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом ЗАГС Бабушкінського райвиконкому м. Дніпропетровська, [PERSON] є донькою [PERSON] . Прізвище [PERSON] було змінено на « [PERSON] » згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 423. Позивач звернулась до нотаріуса для оформлення спадщини, проте нотаріус повідомив, що існують перешкоди для прийняття спадщини, оскільки в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис про обтяження нерухомого майна [PERSON] (невизначене майно, все нерухоме майно). Так, згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.10.2020 року, у архівній частині в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є запис про обтяження № 11746290, який зареєстрований 20.10.2011 року на підставі Постанови про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП № 28899028, 20.10.2011 року, заявник Бабушкінський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, державний виконавець Петренко Д.О. Боржником зазначено [PERSON] . Це обтяження, як вказує позивач, порушує її права та унеможливлює оформлення спадкових прав. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпоряджання майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Листом Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі від 23.11.2020 року за № 03-2/54439/5 повідомлено представника позивача про те, що 15.11.2011 року виконавче провадження № 28899028 про стягнення з [PERSON] заборгованості за комунальні послуги у розмірі 1002, 57 грн. було закінчено на підставі п. 8, ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до Наказу № 1829/5 від 07.06.2017 року «Про затвердження правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», строк зберігання матеріалів виконавчих проваджень складає 3 роки. Виконавче провадження під № 28899028 на даний момент є знищеним, оскільки закінчився термін його зберігання. Згідно положень ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на момент закінчення виконавчого провадження), у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Згідно п. 4.10.1., п. 4.10.2. «Інструкції про проведення виконавчих дій», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 15.12.99 № 74/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 р. за № 865/4158, у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадової особи), який його видав, згідно із статтею 40-1 Закону припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження (окрім випадків направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби), повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадової особи), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. Таким чином, державний виконавець у разі закінчення виконавчого провадження № 28899028 повинен був припинити чинність арешту майна та направити відповідну інформацію до органів, які здійснюють реєстрацію приватних та публічних обтяжень, зокрема, до Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. Згідно ст. ст. 1218, 1268 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Постановою Верховного Суду України від 23.01.2013 року визначено, що у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння, та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України, зокрема і шляхом звільнення спадкового майна з-під арешту. За положеннями ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Аналіз цієї норми дозволяє зробити висновок про те, що передумовою виникнення права на скасування арешту є спір про належність майна іншій особі, яка у цьому виконавчому провадженні не є боржником. Приймаючи до уваги, що до позивача перейшло право вимагати скасування (зняття) арешту, і вона у цьому провадженні не є боржником, виконавче провадження було закінчено внаслідок виконання та в подальшому знищене, проте наявність в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про арешт майна є перешкодою для оформлення спадщини, суд приходить до висновку, що порушені права [PERSON] підлягають захисту. Таким чином, з урахуванням того, що постановою державного виконавця виконавче провадження було закінчено в зв`язку з повним виконанням судового наказу, в рамках якого було накладено арешт на майно, однак під час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження державним виконавцем не було вирішено питання щодо зняття арешту з майна, крім того, виконавче провадження наразі є знищеним, а боржник померлою, суд вважає, що наявність не знятого арешту майна створює перешкоди у здійсненні позивачем її права власності на майно та реалізації її законних прав та інтересів, в тому числі щодо вступу та оформлення спадкових прав на 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, шо підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 908, 00 грн. належить стягнути з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved