Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-18 00:00:00

18 березня 2022 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом про відшкодування моральної шкоди до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» /далі ПрАТ/, яким просить стягнути відповідно до ст.ст.153, 173, 237-1 КЗпП України 360 000,00 грн. моральної шкоди, у зв`язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності (а.с.1-4). В обґрунтування вказує, що в період роботи позивача у шкідливих умовах праці тривалий час на ПрАТ з 02.10.1997 по 20.05.2020 у Ганнівському кар`єрі ПрАТ «Північний ГЗК» на посаді машиніста насосних установок на дренажних роботах у кар`єрі, нею отримані хронічні професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В. ЛН другого ступеня; радикулопатія попереково-крижова, з помірними порушеннями біомеханіки хребта на фоні протрузії дисків та вторинного стенозу хребцового каналу зі стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді остеоартрозу у поєднанні з пері артрозом колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня); нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху), які, відповідно до акту розслідування від 23.03.2021, виникли з вини роботодавця. Згідно висновку МСЕК від 11.03.2022 вперше позивачу з 28.02.2022 року була встановлена 3-тя група інвалідності та 65% втрата професійної працездатності безстроково. Вважає, що їй не було забезпечено безпечних умов праці, вона втратила працездатність, виконуючи тривалий час роботи в напружених та шкідливих умовах праці. Виходячи з характеру захворювань позивач неодноразово знаходилася на лікуванні, протягом тривалого часу страждає на задишку навіть при мінімальному фізичному навантаженні, іноді навіть у стані спокою, турбує сухий кашель та задуха, які можливо зняти тільки інгаляторами. Позивач відчуває важкість у грудній клітині, головні болі, турбує зниження слуху на обидва вуха та шум у вухах. Також турбує стійкий біль та обмеження рухів у попереково-крижовому відділі хребта, у шийному відділі хребта, колінних, гомілковостопних суглобах, променево-зап`ясткових суглобах, затерпання рук та ніг, у зв`язку з чим відчуває загальну слабкість. Проблеми зі здоровям підірвали її моральний дух. В 59 років відчуває себе немічною жінкою, яка з великим зусиллям виконує хатню роботу, не може виконувати роботу, пов`язану з нахилами тулуба, підняттям і перенесенням вантажів, речей, у тому числі роботу на присадибній ділянці. Не може тривалий час знаходитися в одному положенні сидіти, лежати, у зв`язку з чим виникають проблеми при перехзді у транспорті і т.д. Значну частину часу позивач витрачає на підтримання свого здоров`я, що порушує її нормальні життєві зв`язки. При цьому позивач розуміє, що стан її здоров`я не відновиться навіть при лікуванні. Внаслідок цього стала дратівливою та нестриманою, так як біль заважає контролювати емоційний стан, що призвело до погіршення стосунків з оточуючими та спричиняє їй додаткові душевні страждання та негативно впливає на її психоемоційний стан. Провадження у даній справі відкрито ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.03.2022 року, в якій зазначено, що розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу встановено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідач ПрАТ «Північний ГЗК» повідомлений про відкриття провадження та порядок розгляду справи належним чином, копія ухвали з додатками отримана 22.03.2022, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.39). Відповідачем направлено до суду засобами поштового зв`язку відзив на позов (вх№4687 від 08.04.2022) разом з підтвердженням про направлення його копії позивачу. Представник відповідача позов не визнає в повному обсязі, у відзиві вказує, що позивач була попереджена про шкідливість умов праці під розписку, стаж роботи позивача за професією перевищує 22 роки; за роботу в шкідливих умовах позивач отримував пільги та компенсації, підвищену оплату праці та додаткові відпустки. Тривалість роботи позивача в шкідливих умовах залежить від самого працівника і лише працівник несе відповідальність за наслідки свого вибору. Працюючи в шкідливих умовах, позивач сам повинен дбати про свій стан здоров`я. Представник відповідача звертає увагу суду на те, що позивач, не зважаючи на явні ознаки ушкодження здоров`я та періодичне проходження амбулаторного лікування, продовжувала працювати у шкідливих умовах аж до того моменту, як у неї були виявлені незворотні ознаки ушкодження здоров`я, які стали причиною встановлення діагнозів професійних захворювань. Крім того, позивачем не надано доказів спричинення шкоди, не обґрунтовано розмір моральної шкоди, сума не відповідає вимогам розумності та справедливості, просить відмовити в задоволенні позову. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення доказів/позову, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З 02.10.1997 по 20.05.2020 позивач працювала 02.10.1997 по 20.05.2020, що становить більше 22 років, та підтверджується копією трудової книжки (а.с.11-16). Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 23.03.2021р. (а.с.17-21), позивачу [PERSON] встановлені хронічні професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В. ЛН другого ступеня; радикулопатія попереково-крижова L3, L4, S1, з помірними порушеннями біомеханіки хребта на фоні протрузіїдисків та вторинного стенозу хребцового каналу на рівні L2- L3, L3- L4, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді остеоартрозу у поєднанні з пері артрозом колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня); нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). Позивачу вперше встановлено 3-тя група інвалідності з 28.02.2022 у зв`язку з профзахворюванням (а.с.10) та 65% втрати професійної працездатності з 28.02.2022 безстроково, із яких: 20% по радикулопатії, 35% ХОЗЛ та 10% по нейросенсорній приглухуватості, згідно висновків МСЕК від 11.03.2022, де також зазначено, що позивач потребує санаторно-курортного лікування, забезпечення лікарськими засобами та виробами медичного призначення (а.с.9). \~ \~ \~ \~З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Ст.ст.21, 28, 34 даного Закону було передбачено обов`язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте Конституційний Суд України вважає,що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавством розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві не суперечить вимогам ст.22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання не конституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішенні спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу [PERSON] внаслідок отриманого нею професійного захворювання та втрати у зв`язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Так, згідно зі ст.153 КЗпП України передбачено, що на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. На власника покладається обов`язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу, як вказувалося раніше, згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 23.03.2021 (а.с.17-21), встановлені хронічні професійні захворювання. Виробничими факторами, що спричинили захворювання є: пил фібро генної дії перевищення в повітрі робочої зони гранично-допустимої концентрації пилу переважно фіброгенної дії із вмістом кремнію діоксиду кристалічного (SiO2) від 10% до 70% в 1,95 рази (3,9 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3 згідно ГОСТ 12.1.005-88); важкість праці робоча поза «незручна» 27,8% при нормативному значенні 25%, нахили тулуба 330 при нормі 100 (згідно ДСН та П «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» від 08.04.2014 за №248); шум еквівалентний рівень шуму перевищує допустимий на 1 дБА (81 дБА при ГДР 80 дБА згідно ДСН 3.3.6.039-99). Умови виробничого середовища та важкість праці машиніста насосних установок відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості (а.с.19). Позивач працювала в умовах впливу шкідливих факторів понад 22 роки. Визначаючи розмір\~моральної шкоди,\~суд вважає,\~що слід\~врахувати роз`яснення\~п.9\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31.03.1995р.,\~з подальшими\~змінами,\~"\~Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди",\~відповідно до\~якого,\~розмір відшкодування\~моральної шкоди\~суд визначає\~в межах\~заявлених вимог\~залежно від\~характеру та\~обсягу заподіяних\~позивачеві моральних\~і фізичних\~страждань,\~з урахуванням\~в кожному\~конкретному випадку\~ступеня вини\~відповідача та\~інших обставин.\~Зокрема,\~враховується характер\~і тривалість\~страждань,\~стан здоров`я\~потерпілого,\~тяжкість отриманого\~захворювання,\~істотність вимушених\~змін у\~його життєвих\~і виробничих\~стосунках,\~конкретні обставини\~по справі,\~характер моральних\~страждань і\~наслідки,\~що наступили. При встановленні розміру моральної шкоди суд враховує характер захворювання, пов`язаного з обмеженням в пересуванні та фізичними навантаженнями, фізичними і моральними стражданнями позивача [PERSON] у зв`язку з цим, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках. Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються висновком МСЕК, виписками із медичних карт (а.с.9,10,22-31) позов слід задовольнити частково та стягнути з ПрАТ на користь позивача 180 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач завищеною. Підпунктами 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 та п. 18.1 ст. 18\~Податкового кодексу\~України встановлено, що роботодавець - податковий агент зобов`язаний з доходів, що нараховуються (виплачуються) фізичній особі (платнику), нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок від імені та за рахунок коштів особи, якій виплачуються такі доходи. Згідно із пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164\~Податкового кодексу\~України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Таким чином стягнута моральна шкода, у зв`язку з ушкодженням здоров`я та стійкою втратою працездатності, не є об`єктом оподаткування доходу платника податку, що зазначено також в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.07.2015 р. У відповідності зі ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути з ПрАТ на користь держави судовий збір в сумі 1800,00 грн. На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial