Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку у порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON] Обґрунтовуючи заявлені вимоги посилається на наступні обставини, так [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті залишилась спадщина у вигляді житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки під будинком площе. 0,1994 га. На випадок своєї смерті [PERSON] заповіту не залишив. Позивачка [PERSON] , як дружина померлого яка на час смерті проживала разом з спадкодавцем прийняла спадщину, та звернулась для оформлення спадщини до Лиманської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено та роз`яснено, що правовстановлюючий документ на будинок договір купівлі продажу повинен бути нотаріально посвідчений. Таким чином, позивач позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права, що стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву якою просила проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву, в якій не заперечував проти задоволення позову та просить розглядати справу без його участі. Представник третьої особи Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області у судовому засіданні участі не приймав, про дату, час та місце розгляду справи був сповіщений у встановленому законом порядку. Надав до суду заяву якою не заперечував проти задоволення позову, справу просив розглядати без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи встановлено, що [INFO] помер [PERSON] про що свідчить свідоцтво про смерть, зареєстроване Лиманським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ПМУМЮ(м.Одеса), актовий запис №873 від 30 липня 2020 року. Померлий [PERSON] та позивач [PERSON] перебували у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, зареєстрованого виконкомом Калинівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, актова запис №2 від 04 вересня 1998 року. 14 грудня 1998 року між [PERSON] як покупцем та [PERSON] як продавцем, був укладений договір купівлі - продажу №149/К житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір був укладений між сторонами, як членами Одеської товарної біржі та був зареєстрований на вказаній біржі в день укладання в журналі реєстрації угод під №149/К від 14.12.1998 року. Як вказано в договорі, його нотаріальне посвідчення було не потрібне. Згідно технічного паспорту виготовленого ТОВ «Юридична фірма «БТІ -Сфера Плюс» житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належить [PERSON] (нині померлому), складається: літ. « А» - житловий будинок, літ. «а» -прибудова, літ. «аі» - прибудова, загальна та житлова площа яких становить 111, 5 кв м, житлова - 35, 5 кв м, господарчі будівлі - літ. «Б» - сарай, літ. «В» - гараж, літ. «Г» - сарай, літ. «Д» - літня кухня, літ. «Ж» - погріб, літ. «З» - душ, літ. «Е» - вбиральня, літ. «И» - навіс, літ. «К» - комора, господарчі споруди № 1 - ворота, № 2 - огорожа. Згідно Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №307057 виданого [PERSON] на підставі рішення 15 сесії 3 скликання Каїрської сільської ради Комінтернівського районного суду Одеської області від 19 березня 2008 року №245-ІІІ належала земельна ділянка площею 0,1994 га розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно спадкової справи №378/2020 заведеної Лиманською районною державною нотаріальною конторою Одеської області 22 грудня 2020 року [PERSON] єдиний спадкоємець який звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Крім позивача, спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] його син [PERSON] який є відповідачем у спарві та не заперечував проти задоволення позову [PERSON] . Щодо договору купівлі продажу, суд виходить з наступного, домовляючись про укладення договору купівлі - продажу, були обумовлені усі істотні умови угоди, в тому числі, вартість будинку, яку покупець [PERSON] повністю передав продавцеві до укладання угоди. Крім іншого, продавець засвідчила факт належності їй вказаного нерухомого майна. Після укладення договору [PERSON] зареєстрували як правовстановлюючий документ, який посвідчував його право власності на придбане нерухоме майно в Комінтернівському РБТІ про що був зроблений відповідний запис в реєстрову книгу під № 17-11-11. Біржове оформлення сторонами було вибрано, оскільки така форма оформлення подібного роду договорів відповідала дійсному законодавству, що підтверджується державною реєстрацією спірного договору. Згідно ч. 2 ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу» №1957 ХІІ від 10.12.91 року, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), нотаріальне посвідчення угод обов`язково лише у випадках, встановлених законом. Суд за позовом сторони, яка виконала усі умови угоди, може визнати таку угоду дійсною. Відповідно з п. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.1978 року, зі змінами №15 від 15.05.1998 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними, з підстав недодержання нотаріальної форми», визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі - продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд, на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичних або юридичних осіб, поданому відповідно до даного Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами й іншими особами доказів, що беруть участь у справі Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 334 ЦК України, право власності на нерухоме майно виникає з моменту посвідчення договору, або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору дійсним, якщо договір відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації. Таким чином [PERSON] набув право власності на житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , та це право підлягає спадкуванню на загальних підставах. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, як передбачено ст. 1217 ЦК України. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Частиною 3 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1226 ЦК України, частка в праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. На підставі ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто. У відповідності до ст.ст. 1269, 1297 ЦК України, позивач [PERSON] у передбачений законом строк, звернулась до нотаріальної контори з відповідною заявою, а інших спадкоємців згідно спадкової справи немає. Таким чином, позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцями до майна померлого [PERSON] який прийняв спадщину. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та, згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. На підставі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Таким чином, аналізуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved