Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-07 00:00:00

Позивач АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» звернувся в Канівський міськрайонний суд Черкаської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в жовтні 2017 року банк запустив новий проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю даного проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms. 07.02.2018 відповідач [PERSON] звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 07.02.2018. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають між ним і банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок у розмірі 45000,00 грн., спеціальним платіжним засобом якого платіжна картка [NUMBER] . У випадку, якщо істотне порушення клієнтом зобов`язань не буде усунуто протягом строку, зазначеного у п. 5.18, кредит стає у формі «на вимогу», а банк не пізніше наступного робочого дня за допомогою мобільного додатку направляє клієнту вимогу про повне повернення всієї суми заборгованості за кредитом (з урахуванням відсотків) та нарахованих штрафних санкцій. З моменту направлення вимоги і до повного погашення на залишок суми заборгованості нараховується штраф в розмірі 100 грн. та пеня у розмірі 6,4 % на місяць за кожен день прострочення виконання (п. 5.19). Станом на 30.05.2019 відповідач прострочив зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за договором понад 90 днів, у зв`язку з чим відбулося істотне порушення клієнтом зобов`язання, вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Банк 30.05.2019 направив повідомлення «пуш» про необхідність погасити суму заборгованості. Загальний розмір заборгованості [PERSON] перед АТ «Універсал Банк» за Договором станом на 22.12.2020 становить 95642,58 грн., з них: - 48765,25 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); - 46877,33 грн. - заборгованості за пенею та комісією. Просить суд стягнути з відповідача - [PERSON] на користь АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" заборгованість за Договором про надання банківських послуг «Мonobank» від 07.02.2018 у розмірі 95642,58 грн. та судові витрати у розмірі 2270,00 грн. В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії: Ухвалою судді від 22.04.2021 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 20.05.2021. 09.06.2021 відповідачем та його представником - адвокатом Мосійчуком В.М. подано відзив на позов, відповідно до якого останні заперечували щодо задоволення позову, зазначили, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт у розмірі 15000,00 грн. Відповідач був ознайомлений та підписав лише заяву-анкету, яка не містить посилання про плату ним відсотків за користування кредитом та обов`язку сплачувати неустойку за прострочення зобов`язання. Вважають, що відповідачем повністю сплачено наданий банком кредит, зокрема повернуто 60077,50 грн. суми за наданим кредитом та 35338,96 грн. відсотків за користування кредитом. (а.с.48-55). 05.07.2021 до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої вказано, що відповідачем підписано надані банком Тарифи, Паспорт споживчого кредиту та Таблиці обчислення загальної вартості кредиту підписано сторонами договору шляхом накладення електронного цифрового підпису. Щодо погашення відповідачем суми наданого кредиту зазначає, що відповідачем поповнювалася платіжна картка, але відразу кошти знімалися, а тому сума витрачених ним коштів перевищувала суму поповнення картки (а.с.65-67). Ухвалами суду від 05.10.2021 витребувано докази по справі. Ухвалами суду від 22.12.2021, 27.01.2022 та 22.02.2022 визнано явку представника позивача АТ «Універсал Банк» у судове засідання обов`язковою. Представник позивача Македон О.А. у судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити у повному обсязі. Пояснив, що підписанням заяви-анкети між відповідачем та банком було укладено договір про надання банківський послуг. Датою укладення договору є дата підписання [PERSON] . Анкети-заяви на отримання картки. Платіжна картка передається клієнту не активованою та активується лише після додавання клієнтом інформації з картки на мобільний додаток з авторизацією за номером телефону. З метою ідентифікації клієнта при проведенні операції з використанням картки при її активації встановлюється ПІН-код, який є аналогом власноручного підпису клієнта. Активуючи карту клієнт знайомиться з усіма правилами та умовами її користування. Використання відповідачем картки та ПІН-коду є ідентифікацією держателя платіжної картки. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, у відзиві на позов клопотав про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача - адвокат Мосійчук В.М. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, з підстав зазначених у відзиві на позов, заперечував щодо погодження відповідачем та ознайомлення його з умовами та правилами користування платіжною карткою. Пояснив, що оскільки підписана власноручно відповідачем Анкета-заява не містить умов щодо сплати відсотків за користування кредитом, у ній не зазначено процентну ставку та відповідальність відповідача за порушення зобов`язання, а тому банк неправомірно просить стягнути з відповідача стягнення у вигляді неустойки (пені, штрафів). Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи приходить до наступного. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 29 грудня 2018 року, найменування банку змінено на акціонерне товариство "Універсал Банк", яке є правонаступником всіх прав та зобов`язань публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" (а.с.29). З матеріалів справи вбачається, що між АТ «Універсал Банк» та [PERSON] з метою отримання банківських послуг, було підписано анкету-заяву від 07.02.2018, в результаті якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.8). У анкеті-заяві зазначено, що [PERSON] згідний з тим, що дана заява разом з умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники вказаних документів у мобільному додатку, що складають договір та зобов`язався виконувати його умови. До договору банком долучено витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, Умов і правил обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів. З довідки АТ "Універсал банк" про наявність рахунку від 30.12.2021 вбачається, що на ім`я [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] було відкрито рахунок № [NUMBER] (платіжна картка № [NUMBER] ) (а.с.110). Згідно виписки по рахунку вбачається, що відповідач [PERSON] у період з 12.02.2018 по 25.10.2019 користувався вище вказаною платіжною карткою, а саме: розраховувався в магазинах, поповнював картку через додаток Приват24, сплачував комунальні платежі, поповнював мобільний телефон, знімав готівку в банкоматі, тим самим підтверджував свою згоду на умови банку щодо встановленого кредитного ліміту (а.с.103-109, 129-135). Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором станом на 22.12.2020 заборгованість складає 95642,58 грн., з них: - 48765,25 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); - 46877,33 грн. - заборгованості за пенею та комісією (а.с.6,7). За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторін. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (частини перша та друга статті 207 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору). Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України). За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі та надав [PERSON] на умовах, визначених укладеним між ними договором, суму коштів, що підтверджується випискою по картковому рахунку (а.с.129-135). Укладений між сторонами кредитний договір від 07.02.2018 у вигляді анкети-заяви, підписаної власноручно сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним), обов`язку щодо сплати відповідачем відсотків за користування кредитом, та відповідальності за порушення зобов`язання. Звертаючись до суду з даним позовом, банк на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду розрахунок заборгованості та виписку по кредитному договору за період з 07.02.2018 по 28.01.2022, та просив окрім заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) стягнути з відповідача заборгованість за пенею та комісією. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ «Універсал Банк» не повернуті, а також беручи до уваги вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Разом з тим, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд, шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Дана позиція узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи № 342/180/17, висловленими в постанові від 03 липня 2019 року. Відповідно до даного правового висновку Великою Палатою Верховного Суд відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19) зазначено, що: «в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Встановивши, що анкета-заява від 18 березня 2011 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту. Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19)». Щодо посилання представника позивача про незастосування вище вказаного правового висновку у даній справі, оскільки висновки викладені у ній стосуються відносин, які виникли на підставі договору укладеного у письмовій формі, стороною яких є АТ КБ «ПриватБанк», суд зазначає наступне. Так, відповідно по постанови Верховного Суду від 18.05.2022 у справі №697/302/20, де позивачем також було Акціонерне товариство «Універсал Банк» та між сторонами виникли аналогічні правовідносини, що і в даній справі (проект monobank з застосуванням мобільного додатку), Верховний Суд прийшов до висновку про застосування до даних відносин судової практики, викладеної у постанові ВС №342/180/17 від 03 липня 2019 року. Зокрема, у постанові ВС від 18.05.2022 № 697/302/20 зазначено, що: «в анкеті-заяві від 23 листопада 2017 року [PERSON] просить відкрити поточний рахунок та встановити кредитний ліміт згідно додатку до анкети-заяви, а строки здійснення періодичних платежів не встановлені, процентна ставка не зазначена, крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення комісії та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру (а. с. 7); вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, установлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, банк не пред`явив; оскільки в анкеті-заяві від 23 листопада 2017 року строки здійснення періодичних платежів за кредитом не встановлені, то суд першої інстанції обґрунтовано визнав неправомірним та безпідставним списання банком внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення відсотків за користування кредитом та зарахував ці кошти на погашення тіла кредиту, зменшивши суму заборгованості за тілом кредиту (10961,72 грн) за рахунок протиправно списаних банком відсотків (у розмірі) з 9776,12 грн до 1 185,60 грн. З урахуванням того, що в анкеті-заяві від 23 листопада 2017 року процентна ставка не зазначена, крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення комісії та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, то в стягненні процентів за користування кредитом, пені, комісії суд першої інстанції відмовив вірно, але помилився в частині мотивів такої відмови. А тому постанову апеляційного суду в оскарженій частині належить скасувати, а рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог підлягає зміні в його мотивувальній частині, а в іншій частині залишенню без змін.» Даною постановою Верховного Суду, скасовано постанову Черкаського апеляційного суду від 30 грудня 2021 року в частині задоволених позовних вимог акціонерного товариства «Універсал Банк» про стягнення коштів у розмірі 43 278,28 грн та судових витрат. Рішення суду першої інстанції від 29 вересня 2021 року в частині задоволених позовних вимог акціонерного товариства «Універсал Банк» до [PERSON] в розмірі 1185,60 грн та судових витрат залишено в силі, виклавши його мотивувальну частину в редакції постанови Верховного Суду. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про застосування до правовідносин, які виникли між позивачем АТ «Універсал Банк» та [PERSON] вище зазначених правових позицій Верховного Суду. З наданих банком розрахунку заборгованості за договором №б/н від 22.12.2020 та виписки по платіжній картці за період з 07.02.2018 по 30.12.2021 вбачається, що відповідачем [PERSON] у добровільному порядку погашався наданий кредит, та банком першого числа кожного місяця відбувалося списання відсотків за користування кредитом та комісій за прострочення по кредиту, які автоматично було зараховано у залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту). Так, наприклад, станом на 30.04.2018 розмір заборгованості [PERSON] за тілом кредиту (відповідно до вище вказаного розрахунку) становить 42715,10 грн., а вже 01.05.2018 - 45245,70 грн., у зв`язку зі списанням нарахованих відсотків у розмірі 2480,60 грн. та комісії у розмірі 50 грн. (42715,10+2480,6+50). 30.04.2019 розмір заборгованості [PERSON] за тілом кредиту становить 48176,86 грн., а вже 01.05.2019 - 51789,86 грн., у зв`язку зі списанням нарахованих відсотків у розмірі 3513 грн. та комісії у розмірі 100 грн. (48176,86+3513+100). Всього банком за платіжною карткою [PERSON] № [NUMBER] було списано відсотків за користування кредитом та комісій за прострочення по кредиту, які автоматично зараховано у залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту) грошових коштів у розмірі 38994,34 грн., з яких 38244,34 грн. відсотків та 750,00 грн. комісії (а.с.6,7, 103-109). З урахуванням того, що в анкеті-заяві від 07.02.2018 строки здійснення періодичних платежів за кредитом не встановлені, процентна ставка не зазначена, крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення комісії та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а тому у стягненні процентів за користування кредитом, пені, комісії необхідно відмовити. Списання банком кредитних коштів в рахунок погашення відсотків за користування даним кредитом та комісій суд вважає неправомірним та безпідставним, тому суд вважає за необхідне зменшити суму заборгованості за тілом кредиту (48765,25 грн.) за рахунок протиправно списаних банком відсотків та комісій за прострочення по кредиту у розмірі 38994,34 грн. (38244,34+750,00 грн.) Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 січня 2020 року при розгляді справи №643/5521/19. Таким чином, розмір заборгованості відповідача за кредитним договором про надання банківських послуг від 07.02.2018 складає 9770,91 грн. (48765,25 грн.- 38994,34 грн.), який підлягає до стягнення. Щодо заперечення представника відповідача про встановлення на платіжну картку [PERSON] кредитного ліміту у розмірі 45000,00 грн., а лише 15000, грн., то дане твердження спростовується матеріалами справи, зокрема випискою по рахунку, з якої вбачається, що станом на 12.12.2018 розмір кредитного ліміту становив 38000,00 грн., який згодом 23.02.2018 було збільшено (а.с.135). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За вимогами ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач за первісним позовом, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог «Універсал Банк» про стягнення заборгованості з [PERSON] . Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що під час розгляду справи в суді позивачем понесені витрати у вигляді судового збору за подання позову до суду в сумі 2270,00 грн, оскільки його вимоги задоволено частково, а саме на 10,22% (9770,91*100: 95642,58), тому з відповідача [PERSON] на користь АТ «Універсал Банк» підлягає стягненню судовий збір в сумі 231,99 грн. (2270х10,22:100).

Outcome: partial