Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-22 00:00:00

\~ \~ \~ \~27.07.2021 року [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Запорізької міської ради, [PERSON] про визнання незаконним рішення Запорізької міської ради №72/225 від 28.10.2009 року в частині затвердження технічної документації із землеустрою земельної ділянки, кадастровий номер 2310100000:04:022:0278, про включення до її складу землі Запорізької міської ради, площею 0,0089 га, цільове призначення якої є проїзд та припинити право приватної власності [PERSON] на цей проїзд. \~ \~ \~ \~Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі договору купівлі - продажу від 05.08.1996 року він набув право власності на житловий будинок, розташований на присадибній ділянці за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~28.10.2009 року було прийнято рішення Запорізької міської ради №72/225 «Про передачу громадянам у власність та в оренду земельних ділянок у Ленінському районі м. Запоріжжя (кадастровий квартал номер 2310100000:04:022). \~ \~ \~ \~На підставі вказаного рішення Запорізької міської ради, відповідно до п. 25 Переліку, затверджена технічна документація із землеустрою присадибної ділянки, за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 2310100000:04:022:0279,та передана у приватну власність позивачу та видано державний акт на право власності на земельну ділянку. Відповідно до п. 24 Переліку до вказаного рішення, була затверджена технічна документація із землеустрою присадибної ділянки, за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 2310100000:04:022:0278, та передана у приватну власність відповідачу [PERSON] та видано державний акт на право власності на земельну ділянку. Вказана земельна ділянка сформована із земельної ділянки 0,0502 га, яка убла виділенаа для будівництва та обслуговування будинку та господарських споруд (садиби) і зареєстрована в ОП ЗМБТІ, а також земельної ділянки площею 0,0089 га з земель Запорізької міської ради, призначення якої проїзд. Земельна ділянка площею 0,0089 га, яка належала до земель Запорізької міської ради, має цільове призначення відповідно до ДБН «Планування та забудова території», як проїзд загального користування між суміжними присадибними ділянками [ADDRESS] , [ADDRESS] та 42-б, проте оскаржуваним рішенням відповідача вказана земельна ділянка передана у приватну власність [PERSON] , що є порушенням вимог ч. 4 ст. 83 Земельного кодексу України. Зазначеним незаконним рішенням відповідача, було порушено права позивача. У весняно літній період 2016 року [PERSON] розпочав роботи по огородженню та облаштуванню вказаного проїзду, встановив ворота та хвіртку, внаслідок чого у позивача виникли перешкоди у користуванні вказаним проїздом. Встановлення воріт відповідачем є створює перешкоду для руху службового транспорту аварійно рятувальних служб. 27.08.2021 року відповідачем [PERSON] було подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Земельна ділянка позивача огороджена парканом, усі належні позивачу комунікації для обслуговування його будинку розташовані на його земельній ділянці. Позивач має власний виїзд безпосередньо на [ADDRESS] . Житловий будинок відповідача знаходиться вглибині житлового кварталу та немає безпосереднього виходу на [ADDRESS] . Спірний проїзд є єдиним шляхом до домоволодіння відповідача, будь-які інші домоволодіння не мають виходу до спірного проїзду. Право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] відповідач набув на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.03.2008 року. Земельна ділянка для будування та обслуговування житлового будинку була виділена у 1961 року батькові відповідача, на момент виділення мала саме таку конфігурацію та мала огорожу, яку відповідач дійсно у 2016 році привів у належний стан, замінив огорожу, встановив ворота та хвіртку, замостив проїзд плиткою. При цьому, оскаржуване рішення жодним чином не порушує права позивача, оскільки усі комунікації знаходяться на його земельній ділянці, проїзд аварійної техніки до його будинку можлива безпосередньо з [ADDRESS] . Крім того, під час підготовки технічної документації із землеустрою здійснювалося погодження меж землекористування з власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок та безпосередньо позивачем було підписано вказаний акт 22.02.1997 року. Відповідач не погоджується, що спірна земельна ділянка відноситься до земель загального користування населених пунктів, спірна ділянка у технічних паспортах має назву «в`їзд» та «проїзд». Також, відповідач просить застосувати до позовних вимог вимоги щодо позовної давності, оскільки оскаржуване рішення було прийнято у 2009 році, а з позовом позивач звернувся вперше 07.09.2017 року (цивільна справа №334/5860/17). 02.09.2021 року позивачем було подано відповідь на відзив. Позивач вказує, що передана у власність відповідачу земельна ділянка була сформована з двох, одна з яких була раніше надана для будівництва та обслуговування будинку та господарських споруд, площею 0,502, а друга земельна ділянка, площею 0,0089 га, яка перебувала у комунальній власності. Також, у протоколі №21 від 29.09.1956 року земельна ділянка виділялася по [ADDRESS] яка у подальшому була перейменована у вулицю Трансформаторників, яка існує і зараз. 06.09.2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив Запорізької міської ради. Позивач не погоджується з позицією відповідача та просить звернути увагу, що його вимоги стосуються виключно земельної ділянки площею 0,0089 га, яка належала до земель Запорізької міської ради, призначення якої проїзд. Також, позивач звертає увагу, що дійсно під час підготовки технічної документації із землеустрою присадибної ділянки [PERSON] підписував акт погодження меж землекористування, проте своїм підписом він засвідчив згоду на передачу у приватну власність відповідача землі в межах існуючої території, призначеної для обслуговування домоволодіння (садиби) по [ADDRESS] , при збереженні поворотних точок та з урахуванням генерального плану м. Запоріжжя, в якому земельна ділянка, площею 0,0089 га позначена, як проїзд , тобто земля міста загального користування. При цьому, суд звертає увагу, що хоча позивачем 06.09.2021 року було подано відповідь на відзив відповідача Запорізької міської ради, проте вказаний процесуальний документ у матеріалах справи відсутній, натомість 07.09.2021 року до суду представником Запорізької міської ради було подано заперечення на позовну заяву. Відповідно до вказаних заперечень Запорізька міська рада покладається на розсуд суду при розгляді справи по суті, проте заперечує проти позовної заяви та вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення відповідача. Відповідач звертає увагу, що відповідно до положень ст. 55 Закону України «Про землеустрій», позивачем особисто було погоджено акт погодження меж земельної ділянки. На теперішній час оскаржуване рішення Запорізької міської ради фактично виконано, [PERSON] фактично отримав державний акт на право користування земельною ділянкою. В судовому засіданні позивач підтримав позов повністю, просив задовольнити, вважає, що незаконним рішенням позивача порушені його права на користування спірною земельною ділянкою. Позивач пояснив, що він власником домоволодіння [ADDRESS] , відповідач [PERSON] його сусід, мешкає у будинку [ADDRESS] , у них є спільна межа, у тому числі спірна земельна ділянка. Домоволодіння позивача огороджене капітальним парканом, він має вихід з будинку безпосередньо на [ADDRESS] . Коли стало питання про приватизацію земельних ділянок позивач підписав акти погодження меж, проте мова йшла виключна щодо земельних ділянок для обслуговування будинку, погодження меж проїзду не було. У 2016 році [PERSON] почав міняти огорожу та встановив ворота, фактично заблокувавши вхід до спірного проїзду. Вважає, що проїзд це земельна ділянка спільного користування, яка незаконна була передана у власність відповідача. Позивач проїздом ніколи не користувався, тому що має вихід безпосередньо на вулицю, проте планує збудувати гараж на своєму подвір`ї тому йому необхідно зробити новий вхід через проїзд. В судовому засіданні представник відповідача та відповідач [PERSON] проти позову заперечували у повному обсязі. Відповідач пояснив, що усі подвір`я сусідів огородженні парканом та мають безпосередній вихід на [ADDRESS] , у тому числі і позивач. Його будинок знаходить у глибині кварталу, прохід, виїзд з його подвір`я можливий виключно через спірний проїзд. Вказаний будинок відповідач отримав у спадщину від своїх батьків, які постійно проживали у вказаному будинку. Його батько отримав земельну ділянку для будівництва. проте тоді вона мала адресу [ADDRESS] , потім земельна ділянка зменшилася та отримала назву [ADDRESS] . Крім того, ворота з вулиці завжди були, він лише замінив старі дерев`яні, які вийшли з ладу, на нові металеві. Представник Запорізької міської ради у судове засідання 23.05.2022 року не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. У попередньому судовому засіданні представник Запорізької міської ради залишив вирішення спору на розсуд суду. Пояснив, що приватизація спірних земельних ділянок по [ADDRESS] проходила по скороченій процедурі, на підставі чинного на той час законодавства. Рішення про приватизацію приймалося одночасно щодо земельних ділянок цілого кварталу. При прийнятті рішення Запорізька міська рада орієнтувалася на акти погодження меж земельних ділянок, оскільки погодження меж земельної ділянки могло бути і у формі незгоди. На момент приватизації спірної ділянки, межі були погоджені сторонами без жодних застережень чи заперечень. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, оглянувши у судовому засіданні матеріали цивільної справи №334/5860/17 за позовом [PERSON] до Виконавчого комітету Запорізької міської ради, третя особа: [PERSON] про скасування рішення Запорізької міської ради щодо приватизації земельної ділянки ( а. с.63-71, а. с. 93-96, а.с. 146), суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі договору № 3773.к купівлі-продажу нерухомості від 05 серпня 1996 року набув право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Право власності на житловий будинок [ADDRESS] , належить [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.03.2008 року. 28 жовтня 2009 року рішенням Запорізької міської ради № 72/225 Про передачу громадянам у власність та в оренду земельних ділянок в Ленінському районі м. Запоріжжя (кадастровий квартал №2310100000:04:022) затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право громадян на земельні ділянки в межах кадастрового кварталу № 2310100000:04:022 та передано громадянам у власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), під садівництво, а також в оренду строком на десять років для городництва, що вказані у додатках 1, 2, 3 згідно з переліком. Відповідно до п.24 Переліку до Рішення № 72/225, [PERSON] , який є власником садиби по [ADDRESS] , набув право власності на земельну ділянку кадастровий номер 2310100000:04:022:0278, площею 0,0591 га, яка сформована із земельної ділянки, яка була раніше надана для будівництва та обслуговування будинку та господарських споруд (садиби) і зареєстрована в ОП ЗМБТІ, площею 0,0502 га та земельної ділянки площею 0,0089 га, яка перебувала в комунальній власності. Відповідно до п. 25 Переліку до Рішення № 72/225, [PERSON] , який є власником садиби по [ADDRESS] , набув право власності на земельну ділянку кадастровий номер 2310100000:04:022:0279, площею 0,0334 га, яка сформована із земельної ділянки площею 0,0339 га, яка була раніше надана для будівництва та обслуговування будинку та господарських споруд (садиби) і зареєстрована в ОП ЗМБТІ. [PERSON] та [PERSON] набули права власності на вказані земельні ділянки, що підтверджується копіями державних актів на земельну ділянку. При цьому у державному акті [PERSON] межа спірного проїзду (від точки А до точки В) позначена як міська територія, а державному акті [PERSON] спірний проїзд включений до його земельної ділянки. Крім того, технічні паспорти сторін також містять різні назви спірної ділянки. У технічному паспорті на житловий будинок по [ADDRESS] , який складений 12.02.1990 року спірна ділянка позначена як «проїзд», у технічному паспорті на житловий будинок по [ADDRESS] , складений 30.07.1996 року вказано «в`їзд». Згідно копії архівного витягу протоколу №21 Засідання виконавчого комітету Запорізького міської ради депутатів працюючих від 29.09.1956 року [PERSON] передано земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку [ADDRESS] , площею 598 кв. м. Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] є батьком відповідача [PERSON] . Відповідно до відповіді ТОВ Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації №5896 від 14.06.2019 року за матеріалами інвентаризаційної справи на житловий будинок [ADDRESS] встановлено, що договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки, посвідченим Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою від 13.11.1956 року № 2-9385 була відведена земельна ділянка для будівництва житлового будинку. До первічної технічної інвентаризації 15.12.1961 року житловий будинок літ. А був переставлений поштовою адресою: [ADDRESS] , інформації щодо зміни поштової адреси немає. Позивач стверджує, ставить під сумнів вказаний архівний витяг щодо виділення земельної ділянки батьку відповідача, через різні поштові адреси. Проте, суд не може погодитися з вказаними обставинами. Суд враховує, що житловий будинок з адресою [ADDRESS] фактично знаходиться у глибині житлового кварталу та має вихід на [ADDRESS] , перпендикулярно якій знаходяться [ADDRESS] та [ADDRESS] , яка була перейменована відповідно до рішення Запорізької міської ради №109 від 19.02.2016 року). Враховуючи, що земельна ділянка з адресою [ADDRESS] була виділена для будівництва житлового будинку, а у грудні 1961 року було проведено первічну інвентаризацію житлового будинку за адресою. [ADDRESS] . За таких обставин, з великою долею імовірності можна стверджувати, що після забудови вказаного житлового кварталу будинку було присвоєну іншу поштову адресу, враховуючи, що будинок розташований на перехресті [ADDRESS] ). Позивач свої вимогу обґрунтовує тим, що спірний проїзд відноситься до земель загального користування, тому безпідставно був включений до складу земельної ділянки відповідача при приватизації, при цьому усі сторони погоджується, що фактично спірним проїздом користується виключно [PERSON] , жодний з сусідів його не використовує, у тому числі позивач, який має вихід на [ADDRESS] безпосередньо зі свого подвір`я. Вказані обставини також підтверджуються показання свідками. У судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він мешкає за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою свідок проживає з 1966 року, був добре знайомий з батьками відповідача. Свідок добре пам`ятає, що хвіртка завжди була перед проїздом, на ній висів номер будинку. Коли відповідач отримав спадщину, він зробив хвіртку ширшою, щоб можна було заїжджати машиною. У глибині проїзду воріт ніколи не було, спірним проїздом зажди користувався відповідач та його батьки. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що мешкає за адресою: [ADDRESS] . Проживає за вказаною адресою з 1996 року. Спірним проїздом завжди користувався відповідач. З боку вулиці був дерев`яний паркан, хвіртка. Приблизно років десять тому відповідач привів у порядок свій проїзд, облаштував нові залізні ворота. У глибину проїзду воріт ніколи не було. Проїзд дуже вузький, як раз розрахований на проїзд однієї машини. Відповідно до ст.ст. 116, 123 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі - надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання). Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ ст.118 ЗК України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених\~статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. З огляду на те, що порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначено\~ст. 118 ЗК України, то із вимог закону вбачається, що для приватизації земельної ділянки необхідним є встановлення та узгодження її розмірів. Відповідно до\~ст.\~55\~ЗУ «Про\~землеустрій» у разі якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельних ділянок державної чи комунальної власності у власність чи користування, така технічна документація розробляється на підставі дозволу, наданого органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених\~статтею 122\~Земельного кодексу України (у випадках, передбачених законом). Згідно копії акту узгодження меж землекористувачів суміжних ділянок з ділянкою [ADDRESS] , [PERSON] , який мешкає в [ADDRESS] , особисто підписав цей акт без будь-яких зауважень. Пояснення позивача, що вказаний акт подавався на підпис без зображення меж земельних ділянок, суд не приймає до уваги, оскільки акт узгодження меж землекористувачів суміжних ділянок підписаний без зауважень, а суперечки щодо спірної ділянки виникли значно пізніше у 2016 році, хоча спору щодо меж земельних ділянок не виникало. Обставини щодо спільного використання спірного проїзду іншими особами, сусідами. у тому числі самим позивачем, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, крім того свідки стверджували, що ворота завжди стояли на межі з [ADDRESS] до проїзду. Відповідно до\~ст. 152 ЗК України\~держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина перша\~статті 155 ЗК України). Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є його невідповідність вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 83 Земельного кодексу України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: а) землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо). Позивачем не було доведено, що спірна земельна ділянка площею 0,0089 га є землями загального користування, у розумінні ст. 83 Земельного кодексу України. Позивачем не надано доказів того, що спірній земельній ділянці належним чином був визначений статус проїзду. Крім того, судом не встановлено, що спірною ділянкою користувалися інші особи крім відповідача. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами. Доказуванню підлягають обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed