Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-18 00:00:00

До суду з даним позовом звернулася [PERSON] . Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона з 02 січня 2013 р. перебувала в трудових відносинах з Інститутом розведення і генетики тварин ім. М.В. Зубця НААН України на посаді провідного юрисконсульта на умовах повного робочого дня. 01 грудня 2015 р. вона була звільнена з посади. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 11 березня 2016 року,яке набрало законної сили 14.02.2017 року вона була поновлена на роботі в Інституті розведення і генетики тварин ім. М.В. Зубця НААН України на посаді провідного юрисконсульта. Відповідач 02.11.2020 р. видав Наказ № 56.-к «Про поновлення на роботі», однак при поновлені її на роботі здійснити оплату за вимушений прогул за період з 11.03.2016 р. по 01.04.2016 р. та з 04.07.2016 р. по 14.02.2017 р. відмовився. Оскільки самостійно виконувати виплату середнього заробітку за вимушений прогул відповідач відмовився, вона подала позов про примусове стягнення виплати, який Київським апеляційним судом від 03.12.2021 р. був повністю задоволений. До виплати зазначена сума становить 28 254 грн. 12 коп. В зв`язку з цим, просить суд стягнути за період з 12.11.2020 року (дата виконання відповідачем рішення про поновлення на роботі) по 03.12.2021 року (дата постанови Київського апеляційного суду про стягнення середнього заробітку) 100 058,85 грн. за несвоєчасність розрахунку та 6500 грн. моральної шкоди. В судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимог підтримав, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, пославшись на їх безпідставність та зазначив, що компенсації за затримку розрахунку не передбачено трудовим законодавством. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступного висновку. Постановою Київського апеляційного суду від 03.12.2021 року позов [PERSON] до Інституту розведення і генетики тварин імені М.В. Зубця НАН України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено та стягнуто з Інституту розведення і генетики тварин імені М.В. Зубця НАН України на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11.03.2016 по 01.04.2016 та з 04.07.2016 по 14.02.2017 в сумі 28 254,12 грн.(а.с.4-6). Наказом №56-к від 02.11.2020 року Інституту розведення і генетики тварин імені М.В. Зубця НААН України поновлено [PERSON] на посаді провідного юрисконсульта з 1 грудня 2015 року з посадовим окладом (10 т.р.) згідно штатного розпису, надбавкою за складність і напруженість роботи 30% посадового окладу (а.с.9). За ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Дана стаття передбачає юридичну відповідальність роботодавця за невиплату з його вини належних звільненому працівникові сум у строки визначені законом вигляді сплати середнього заробітку працівника за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Натомість позивач просить суд фактично стягнути з відповідача компенсацію у вигляді нарахованого ним середнього заробітку з 12.11.2020 року по 03.12.2021 року за стягнутий судом середній заробіток за час вимушеного прогулу на підставі Постанови Київського апеляційного суду від 03.12.2021 року. Однак, нарахування компенсаційних виплат у вигляді середнього заробітку на стягнутий судом середній заробіток за час вимушеного прогулу як вид юридичної відповідальності за незаконне звільнення, що призвело до вимушеного прогулу, не передбачено як ст. ст. 117, 236 КЗпП України так і іншими нормами права. Це насамперед пов`язано із конституційною забороною притягнення роботодавця двічі до однієї і тієї ж юридичної відповідальності за одне і те ж порушення трудового права робітника. Більш того, положення ст. 117 КЗпП України закону не встановлює і будь-якої додаткової відповідальності роботодавця за не сплату належних працівникові сум при звільненні з роботи. Таким чином, компенсацію за затримку розрахунку з 12.11.2020 (дата виконання на думку позивача рішення суду про її поновлення) по 03.12.2021 року (дата постановлення судового рішення про стягнення з відповідача на користь середнього заробітку) нараховану позивачем за стягнутий на підставі судового рішення середній заробіток, - чинним законодавством не передбачено. З огляду на це, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed