Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] по 9500 гривень грошових коштів згідно розписки спадкодавця [PERSON] від 30.05.2018 року та судові витрати по справі. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30.05.2018 року [PERSON] отримав від нього 19000 гривень в рахунок продажу 1/2 частини житлового будинку в [ADDRESS] , про що власноручно написав розписку, а також видав довіреність на продаж будинку строком на три роки. 30.05.2021 року строк дії довіреності закінчився, проте 1/2 частина житлового будинку в [ADDRESS] продана не була та кошти в сумі 19000 гривень не повернуті. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина, яку прийняли відповідачі [PERSON] та [PERSON] . В жовтні 2021 року позивач направив їм вимоги про повернення грошових коштів, які ними були проігноровані, тому позивач просить стягнути дані кошти в примусовому порядку. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Столярчук В.М. позовні вимоги підтримали. Відповідач [PERSON] позовних вимог не визнала, суду пояснила, що вона дійсно разом із [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , який взяв у [PERSON] 19000 гривень в рахунок продажу частини будинку, проте повертати половину цих коштів вона відмовляється. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, до суду надав заяву про слухання справи у його відсутності, позовних вимог не визнає (а.с. 143). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що мала намір купити 1/2 частину житлового будинку в [ADDRESS] , що належала [PERSON] . Проте коли вони в травні 2021 року із [PERSON] приїхали до нотаріальної контори для оформлення договору купівлі-продажу, то дізналися, що [PERSON] помер, після його смерті спадщину приймають [PERSON] та [PERSON] . Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідача, свідка, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В судовому засіданні встановлено, що 30.05.2018 року [PERSON] отримав від [PERSON] 19000 гривень в рахунок продажу 1/2 частини житлового будинку в [ADDRESS] , про що власноручно написав розписку (а.с.6), а також видав довіреність на продаж будинку строком на три роки, посвідчену державним нотаріусом Тетіївської районної державної нотаріальної контори Київської обалсті Васалатьєвою О.А., зареєстровану в реєстрі за № 2-632 (а.с.7). 30.05.2021 року строк дії довіреності закінчився, проте 1/2 частина житлового будинку в [ADDRESS] продана не була та кошти в сумі 19000 гривень [PERSON] не повернуті, що підтверджується поясненнями сторін, наданими в судовому засіданні. [INFO] [PERSON] помер (копія свідоцтва про його смерть серії [NUMBER] від 27.08.2019 року - а.с. 39). Спадщину після його смерті прийняли його діти - відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] , зокрема [PERSON] прийняла у спадщину 1/2 частку у справі спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] (копія свідоцтва про право на спадщину від 20.02.2021 року - а.с. 87), земельну ділянку площею 1,8055 га на території Михайлівської сільської ради Тетіївського району Київської області, кадастровий номер 3224684600:02:006:0031 (копія свідоцтва про право на спадщину від 20.02.2021 року - а.с. 89) та грошовий вклад з відсотками та компенсаційними нарахуваннями в АТ «Ощадбанк» (копія свідоцтва про право на спадщину від 20.02.2021 року - а.с. 92); [PERSON] прийняв у спадщину земельну ділянку площею 3,4231 га на території Михайлівської сільської ради Тетіївського району Київської області, кадастровий номер 3224684600:03:008:0008 (копія свідоцтва про право на спадщину від 03.04.2021 року - а.с. 109) та іменні без документарні прості акції UA4000070247 в кількості 548 шт. ПП «Тетіївське ХПП» (копія свідоцтва про право на спадщину від 03.04.2021 року - а.с. 112). Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Основною метою універсального правонаступництва є збереження стабільності цивільного обороту за допомогою забезпечення заміни третіми особами тієї особи, яка вибула зі складу учасників цивільного обороту. За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. За змістом частин першої, третьої, п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Законодавством визначено, що у подібних випадках не відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовилися від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. Законодавець зберігає за кредитором право вимоги у разі смерті боржника. У такому випадку відбувається правонаступництво, яке є транслятивним, тобто таким, що переносить права та обов`язки первісного боржника на нового боржника. Право на захист є складовою будь-якого суб`єктивного права. Визнавши за особою певне цивільне право, законодавець тим самим визнає за кредитором право вимагати надання захисту, у тому числі й у судовому порядку. Згідно з ч. 2 ст. 1282 ЦК України вимоги кредитора спадкоємці зобов`зані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Наведене дає підстави для висновку, що у кодексі визнається право кредитора на вимогу до спадкоємців. У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців. Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи. Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц, від 29 січня 2020 року у справі № 496/4363/15-ц, від 15 липня 2020 року у справі № 645/1566/16-ц, від 04 березня 2020 року у справі № 2609/30529/12. Відповідно до ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Як встановлено в судовому засіданні, свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] його спадкоємці [PERSON] та [PERSON] отримали 20.02.2021 року та 03.04.2021 року. Проте [PERSON] не знав та не міг знати про смерть [PERSON] та про прийняття спадщини після його смерті, оскільки разом з ним не приживав та не спілкувався а ні з ним, ні з його родичами, про всі ці обставини він дізнався лише у травні 2021 року після відвідування нотаріальної контори, що підтвердила в судовому засіданні і свідок [PERSON] , та у жовтні 2021 року звернувся до спадкоємців померлого з вимогою про повернення коштів, тобто строки, передбачені ст. 1281 ЦК України порушені не були. При розгляді справи суд встановив дійсний розмір вимог кредитора згідно розписки спадкодавця [PERSON] від 30.05.2018 року, а такожколо спадкоємців, а саме встановив, що спадкоємцями майна померлого [PERSON] дійсно є відповідачі у справі і будь-які інші особи, відповідно до змісту копії матеріалів спадкової справи із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не звертались. Щодо обсягу спадкового майна, то за правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові № 640/6274/16-ц від 18.09.2019 року, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Натомість відповідачі, заперечуючи проти вимог позивача, жодним чином не підтвердили належними та допустимими доказами недостатність спадкового майна для погашення боргу спадкодавця. Поряд із цим суд, об`єктивно оцінивши обсяг спадкового майна померлого, що відійшло у власність відповідачів, дійшов висновку, що заявлена до стягнення позивачем сума заборгованості померлого [PERSON] не може перевищувати вартості спадкового майна. Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача необхідно задовольнити повністю та стягнути зі спадкоємців [PERSON] та [PERSON] по 9500 гривень (19000/2) грошових коштів боргу згідно розписки спадкодавця [PERSON] від 30.05.2018 року. Крім того, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. При цьому відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог , інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як встановлено судом, позивач поніс судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 908 гривень, що підтверджується квитанцією № 151 від 27.10.2021 року (а.с. 1), а тому суд у відповідності ст. 141 ЦПК України стягує його з відповідачів відповідно по 454 гривні з кожного. Крім того, згідно із ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, які відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. А тому адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним (постанова КЦС ВС від 12.05.2021 у справі № 235/4969/19). Як встановлено в судовому засіданні, позивач поніс судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у фіксованій сумі 5000 гривень (п. 3.1 договору № б/н про надання правничої допомоги від 27.09.2021 року), а тому дані витрати суд у відповідності ст. 141 ЦПК України стягує з відповідачів відповідно по 2500 гривні з кожного.

Outcome: approved