Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

Позивачі звернулися до Франківського районного суду м. Львова із позовною заявою до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своєї позиції зазначають, що в 2006 роцi, згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» була приватизована квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вiдповiдно до свідоцтва про право власності № [NUMBER] вiд 03.07.2006 року в результаті приватизації дана квартира належала на праві спільної сумісної власності таким громадянам: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, а його частку успадкувала за законом його мати [PERSON] (свідоцтво про право на спадщину за законом № 2-839 видане 11.10.2019 року). 26.12.2020 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] уклали договір (зареєстрований в реєстрі за № 2754) про змiну виду права спільної сумісної власності 4/5 часток на спільну часткову власність, визначаючи кожному співвласнику 1/5 частку у вищевказаній квартирі. В результаті укладення даного договору [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належали по 1/5 частки у вищевказаній квартирі, а [PERSON] 2/5 чaстки. 30.12.2020 року [PERSON] подарував належну йому 1/5 частку квартири своiй дочці [PERSON] (договір дарування 1/5 частки квартири від 30.12.2020 року, реєстраційний № 2799). [INFO] померла [PERSON] . Згідно заповіту належну [PERSON] 2/5 часток квартири успадкувала [PERSON] , яка є онукою спадкодавця (свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 02.12.2021 року зареєстровано в реєстрi № 3977). Таким чином, станом на сьогоднi квартира [ADDRESS] належить на праві [PERSON] власності [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки про склад сім`ї, виданоi ЛКП «Львівський ліхтар», вiд 23.09.2021 року № 2463 в квартирi [ADDRESS] зареєстрованi громадяни: [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 12.04.1970 року; дочка - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 30.08.2001 року; колишнiй чоловік - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 21.08.1987 року. Однак, [PERSON] уже більше 20 років не проживає в даній квартирі без поважних причин, про що представниками обслуговуючої організації ЛКП «Львівський ліхтар» складено відповідні акти вiд 23.09.2021 року, від 07.10.2021 року та вiд 21.10.2021 року. Вiдповiдач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманнi житла участi не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться. Перешкоди в користуваннi жилим примiщенням вiдповiдачу не чинились. Факт реєстрації вiдповiдача порушує право позивачів на вiльне розпорядження і користування майном, зокрема вони позбавлені можливості оформити субсидію. Відтак, просять визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 31.03.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивачі в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримали повністю, надали пояснення, аналогічні викладеним в останній, просили позов задовольнити. Водночас позивач [PERSON] вказала, що її батько - відповідач [PERSON] більше 20 років не проживає у квартирі [ADDRESS] , з матір`ю розлучився, з 2005 року має нову сім`ю, зареєстрував новий шлюб з [PERSON] , змінивши прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] ". Впродовж тривалого часу, а можливо й досі, відповідач проживав з новою сім`єю у [ADDRESS] , про що надавав позивачам відповілдні акти з ЛКП "Снопківське", останій раз такі акти надавав у 2018 році для оформлення позивачами житлової субсидії. Попри те, що [PERSON] проживав в іншому житлі, з місця реєстрації він знімався, жодних пояснень щодо причин цього не наводив. Де на даний час проживає відповідач позивачам невідомо, оскільки він із колишгьою сім`єю не спілкується, за місцем реєстрації відсутній і туди не повертається. Позивач [PERSON] востаннє бачила свого батька [PERSON] у грудні 2020 року, коли той оформляв дарування їй 1/5 частки квартири [ADDRESS] . З того часу відповідач не являється співвласником вказаного помешкання і його долею не цікавиться. Відповідач в судові засідання не з`явився, хоча належним чином, неодноразово повідомлялася про час та місце проведення останніх, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Згідно з відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області зареєстрованим місцем проживання відповідача [PERSON] є: [ADDRESS] . За цією адресою відповідачеві неодноразово надсилалася судові повістки про виклик до суду, однак, такі повернуті на адресу суду із зазначенням причини повернення «адресат відсутній». Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно з п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. З урахуванням наведеного та беручи до уваги положення п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. На підставі наявних у справі доказів суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачів, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Судом встановлено, що власниками квартири за адресою: [ADDRESS] є позивачі [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до договору дарування 1/5 частки квартири від 30.12.2020 року відповідач [PERSON] подарував 1/5 частку зазначеної квартири у дар [PERSON] . Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки № 2463 від 23.09.2021 року у квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Як вбачається із актів ЛКП «Львівський ліхтар» від 23.09.2021 року, 07.10.2021 року, 21.10.2021 року, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не проживає більше 20 років. Водночас відповідно до акта №247 від 10.10.2018 року, виданого ЛКП "Снопківське", [PERSON] , [INFO] , проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою згідно довідки ЛКП "Снопківське" №4416 від 10.10.2018 року проживає згідно реєстрації [PERSON] , з якою відповідач [PERSON] 01.07.2005 року зареєстрував шлюб (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ). Наведене свідчить про те, що доводи позивача [PERSON] про тривале проживання відповідача [PERSON] з новою сім`єю поза місцем його реєстрації є обгрунтованими та підтверджені належними і допустимими доказами. Інших відомостей про фактичне місце проживання відповідача на даний час немає. Згідно з ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до змісту норм ст. ст.1,6,9,61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності. Згідно з ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. В разі відсутності особи понад встановлений строк, жиле приміщення не зберігається і особи можуть бути визнанні такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Згідно з п.10 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач відсутній за місцем своєї реєстрації понад встановлені законодавством строки, не проживає понад встановлені строки в житловому приміщенні, судом не встановлено домовленості між ним і власниками житла щодо порядку користування квартирою і, залишаючись зареєстрованим у спірному домоволодінні, перешкоджає позивачам у здійсненні їх законних прав, в том у а тому, відповідача слід визнати таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. З огляду на це суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Враховуючи наведене та на підставі ст.ст. 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд -

Outcome: approved