Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-22 00:00:00

21 листопада 2021 року до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла цивільна справа за позовною заявою [PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Шафранова Олена Валеріївна до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.11.2021 року справу передано упровадження судді Євтушенко О.І. В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначив, що на праві приватної власності він володіє квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстровані чотири особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] . Рішенням суду від 17.03.2021 року припинені шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] . Згідно акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 20.11.2021 року, [PERSON] фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] , починаючи з кінця січня 2021 року. Реєстрація відповідачки у квартирі позивача порушує його право власності, оскільки позивач як власник майна змушений сплачувати комунальні платежі нараховані на колишню дружину, яка в квартирі не проживає та участі у сплаті комунальних послуг, утриманні квартири не приймає, що є для нього надмірним матеріальним тягарем. Враховуючи зазначене, позивач змушений звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 14 грудня 2021 року судом було прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у вищевказаній справі. 12 травня 2022 року відповідно до розпорядження керівника апарату суду Бая Є.Т. №77 на підставі наказу №52-к від 06.04.2022 року у справі №214/9968/21 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до якого справу передано у провадження судді Ковтун Н.Г. 16 травня 2022 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. У підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністі, заявлені позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, але до початку судового засідання надала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги визнає. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, встановив наступне. Згідно копії договору дарування від 15.02.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Клюєвим Л.П. на праві приватної власності [PERSON] , [INFO] належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.13-14). Суду надано копію рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.03.2021 року по справі № 214/478/21, відповідно до якого шлюб між [PERSON] та [PERSON] , був розірваний (а.с.9-10). Відповідно до довідки №3 від 02.11.2021 року Криворізької об`єднаної довідково-інформаційної служби, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані чотири особи: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.15). Суду надано копію акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 20.11.2021 року, засвідчений сусідами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] починаючи з кінця січня 2021 року (а.с.16). Позивач наполягає на тому, що відповідач не проживає у належній йому квартирі. Зазначені обставини, в силу\~ст. 81 ЦПК України, визнаються і відповідачем. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним\~нормам закону. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 318 ЦК України встановлено, що усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають\~у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини\~і основоположних свобод, до якої\~Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316,317,319,321 ЦК України). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1ст.156 ЖК\~України, з урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим\~приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Виходячи з положень ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають\~право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, при вирішенні питання про втрату членом\~сім`ї власника житла права\~на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягає як строк його відсутності, так\~і поважність причини такої відсутності. У разі виникнення спору між власником і членами його сім`ї право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог статей 405, 406 ЦК. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сім`ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю\~між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір\~місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Враховуючи викладене, а також те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] не мешкає за адресою [ADDRESS] , суд вважає, що остання втратила право користування жилим приміщенням за вказаною адресою. Таким чином, з огляду на встановлені у судовому засіданні обставини та наведені норми чинного законодавства, позовні вимоги\~ [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованими, підтверджуються зібраними у справі доказами, а тому підлягають до задоволення у повному обсязі. Що стосується витрат позивача на правничу допомогу, то слід зазначити наступне. Частина 1 ст.\~133\~ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.3 ст.\~133\~ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу. Відповідно ч. 1, 2 до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Оскільки в матеріалах справи відсутні докази понесених позивачем витрат на правничу допомогу, а тому підстав для покладення таких витрат на відповідача на час постановлення рішення не має. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 908,00 грн., сплачений під час звернення з позовом до суду (а.с. 1).

Outcome: approved