Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-29 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до інституту археології Національної академії наук України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: директор інституту археології Національної академії наук України Чабай Віктор Петрович, про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що наказом Інституту археології НАН України від 01 березня 2021 року «Про звільнення [PERSON] » його було звільнено з 01 березня 2021 року з посади наукового співробітника за п.2.ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації та його відмовою від переведення на іншу посаду. 10 вересня 2021 року позивач подав заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої просив суд визнати незаконними та скасувати рішення атестаційної комісії Інституту археології НАН України від 24 грудня 2020 року «Про визнання [PERSON] таким, що не відповідає займаній посаді наукового співробітника відділу археології Криму та Північно-Західного Причорномор`я», рішення Вченої Ради Інституту археології НАН України від 04 лютого 2021 року «Про затвердження рішення атестаційної комісії про переведення [PERSON] з посади наукового співробітника на посаду лаборанта 1 категорії відділу археології Криму та Північно-Західного Причорномор`я за результатами повторної атестації», визнати незаконним його звільнення з посади наукового співробітника Інституту археології НАН України, скасувати Наказ №31-К від 01 березня 2021 року про його звільнення, зобов`язати Інституту археології НАН України негайно поновити його на посаді наукового співробітника, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та судові витрати. Позивач в судове засідання не з`явився, з`явився його представник, який в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити їх в повному обсязі та задовольнити клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Представник відповідача в судове засідання з`явився, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: директор інституту археології Національної академії наук України Чабай Віктор Петрович в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву, відповідно до якої просив розглядати справу без його участі, у задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. В судовому засіданні встановлено, що наказом відповідача від 01 березня 2021 року №31-К позивача було звільнено 01 березня 2021 року за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з посади наукового співробітника відділу археології Криму та Північно-Західного Причорномор`я у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації та відмовою позивача від переведення на іншу посаду. Позивач ознайомився з зазначеним наказом 27 квітня 2021 року, що підтверджується наданою копією наказу. Підставами звільнення стали рішення атестаційної комісії від 24 грудня 2020 року, рішення Вченої Ради Інституту від 04 лютого 2021 року та акт про відмову від переведення на іншу посаду. Відповідно до п. 3 частини четвертої ст. 6 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», науковий працівник зобов`язаний проходити в установленому порядку атестацію на відповідність займаній посаді. Статтею 29 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», визначено що атестація наукових працівників проводиться в наукових установах не рідше одного разу на п`ять років з метою: оцінювання рівня професійної підготовки наукового працівника, результативності його роботи; визначення відповідності кваліфікації наукового працівника займаній посаді; виявлення перспективи використання здібностей наукового працівника, стимулювання підвищення його професійного рівня; визначення потреби в підвищенні кваліфікації, професійній підготовці наукового працівника. Положення про атестацію наукових працівників розробляється Національною радою України з питань розвитку науки і технологій та затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері наукової і науково-технічної діяльності. Постановою Кабінету Міністрів України від 13 серпня 1999 р. № 1475 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 3 квітня 2019 р. № 285) затверджено Положення про атестацію наукових працівників. Абзацом 1 п. 6 Положення передбачено, що атестація проводиться не рідше ніж один раз на п`ять років відповідно до ЗУ «Про наукову і науково-технічну діяльність» та не частіше ніж один раз на три роки відповідно до ЗУ «Про професійний розвиток працівників». Судом встановлено, що 12 травня 2015 року позивач проходив чергову атестацію, за результатами якої був визнаний таким, що відповідає займаній посаді, що підтверджується копією протоколу засідання атестаційної комісії №9. У 2018 році позивач проходив позачергову атестацію у зв`язку з доповідною запискою відповідальної за виконання планової теми «Актуальні проблеми археології Північно-Західного Причорномор`я» від 01 листопада 2017 року, наказом відповідача від 17 січня 2018 року №15-к про винесення позивачеві догани за недбале виконання службових обов`язків та доповідною запискою вченого секретаря відділу археології Криму та Північно-Західного Причорномор`я від 18 січня 2018 року. За результатами цієї атестації позивача визнано таким, що не відповідає займаній посаді наукового співробітника та було рекомендовано дирекції відповідача перевести його на посаду молодшого наукового співробітника, що підтверджується копією протоколу засідання атестаційної комісії №1 від 15 травня 2018 року. У 2020 році позивачеві було визначено дату чергової атестації 07 квітня 2020 року, з чим він був ознайомлений 21 січня 2020 року, що підтверджується його власноручним підписом на графіку атестації наукових співробітників Інституту археології НАН України у 2020 році. У зв`язку із встановленням на території України карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS- CoV-2, позивачеві було визначено іншу дату атестації 08 грудня 2020 року та попереджено, що атестація буде проводитись в онлайн режимі через додаток «MEET від Google», про що його було повідомлено електронною поштою (на підтвердження цього відповідачем надано скріншот направлення). Відповідно до Витягу з протоколу №11 засідання атестаційної комісії Інституту археології НАН України від 08 грудня 2020 року, позивач своєчасно не подав до відділу кадрів атестаційну форму та атестаційний звіт, відповідно до Положення про атестацію наукових працівників та не з`явився на засідання атестаційної комісії і був відсутній під час онлайн-атестації без поважних причин. Позивачу було визначено повторну дату атестації на 24 грудня 2020 року на 11:00 годину. Позивач у заяві про зміну предмету позову вказує, що він не зміг прийняти участь у засіданні атестаційної комісії у зв`язку з відсутністю електроенергії, однак на підтвердження цьому не надав жодних доказів. Листом №125/01-11-755 від 08 грудня 2020 року відповідач повідомив позивача про повторне призначення дати атестації та направив витяг з протоколу № 11 засідання атестаційної комісії відповідача від 08 грудня 2020 року, що підтверджується копіями рекомендованого повідомлення та описом направлення. Відповідно до Витягу з протоколу №12 засідання повторної атестаційної комісії Інституту археології НАН України від 24 грудня 2020 року, позивач своєчасно не подав до відділу кадрів атестаційну форму та атестаційний звіт, відповідно до Положення про атестацію наукових працівників та не з`явився на засідання повторної атестаційної комісії і був відсутній під час онлайн-атестації без поважних причин. За результатами атестації, атестаційна комісія ухвалила, що позивач не відповідає займаній посаді наукового співробітника відділу археології Криму та Північно-Західного Причорномор`я, рекомендувала дирекції Інституту перевести [PERSON] на посаду лаборанта І категорії вище зазначеного відділу за результатами атестації. Позивач у заяві про зміну предмету позову вказує, що він у визначений час знаходився на онлайн зв`язку, але ніхто не вийшов на онлайн зв`язок, однак на підтвердження цьому також не надав жодних доказів. Листом №125/01-17-02 від 04 січня 2021 року відповідач повідомив позивача про рішення атестаційної комісії від 24 грудня 2020 року та направив йому витяг з протоколу атестаційної комісії та листок результатів атестації, що підтверджується копіями рекомендованого повідомлення та описом направлення. Судом встановлено, що для проведення атестації позивача завідуючим відділом археології Криму та Північно-Західного Причорномор`я інституту археології Національної академії наук України, доктором історичних наук, членом- кореспондентом НАН України Чабаєм В. П. було підготовлено відгук-характеристику позивача, в якому зазначено, що за період з 2016 по 2020 роки позивачем не опубліковано жодної наукової праці; вся діяльність позивача звелася до польового опису фауністичних матеріалів з досліджень 1978 2007 років палеолітичної стоянки Анетівка-ІІ, а також пам`ятки римського часу та епохи середньовіччя Тіра/Аккерманська фортеця. В рамках НДР «Актуальні проблеми археології Північно-Західного Причорномор`я» [PERSON] не опубліковано жодної статті у наукових виданнях. Також, було констатовано, що позивач за період з 2016 по 2020 роки не брав участі у польових роботах, які проводив відділ, а також зазначено про те, що за 5 років на позивача складено 4 доповідні записки, в кожній з яких відзначалася його невідповідність займаній посаді. Відповідно до пп. 1, 2, 4 частини четвертої ст. 6 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», науковий працівник зобов`язаний проводити наукові дослідження та (або) науково-технічні (експериментальні) розробки відповідно до укладених договорів (контрактів); представляти результати наукової і науково-технічної діяльності шляхом наукових доповідей, публікацій тощо; постійно підвищувати свою кваліфікацію. Пунктом 12 статті 1 зазначеного вище Закону визначено, що наукова діяльність - інтелектуальна творча діяльність, спрямована на одержання нових знань та (або) пошук шляхів їх застосування, основними видами якої є фундаментальні та прикладні наукові дослідження. Пунктом 20 статті 1 Закону України ««Про наукову і науково-технічну діяльність» визначено, що науковий працівник - вчений, який має вищу освіту не нижче другого (магістерського) рівня, відповідно до трудового договору (контракту) професійно провадить наукову, науково-технічну, науково- організаційну, науково-педагогічну діяльність та має відповідну кваліфікацію незалежно від наявності наукового ступеня або вченого звання, підтверджену результатами атестації у випадках, визначених законодавством. Таким чином, судом встановлено, що позивач протягом тривалого часу не здійснював наукової діяльності, не виконував обов`язків наукового працівника, що дало підстави для прийняття атестаційною комісією відповідача рішення рекомендувати дирекції відповідача перевести позивача на посаду лаборанта І категорії відділу археології Криму та Північно-Західного Причорномор`я як такого, що не відповідає посаді наукового співробітника зазначеного відділу. Рішенням Вченої Ради Інституту археології НАН України, оформленим протоколом №2 від 04 лютого 2021 року, затверджено рішення атестаційної комісії про переведення позивача з посади наукового співробітника на посаду лаборанта І категорії відділу. Листом № 125/01-17-66 від 04 лютого 2021 року відповідач запропонував позивачеві посаду лаборанта І категорії відділу археології Криму та Північно-Західного Причорномор`я та просив позивача надати прийняте рішення до відділу кадрів до 26 лютого 2021 року в письмовій формі, що підтверджується копіями рекомендованого повідомлення та описом направлення. Відповідно до акту про відмову від переведення на іншу посаду, 01 березня 2021 року під час телефонної розмови позивач повідомив про те, що він відмовляється від запропонованої йому посади лаборанта І категорії. Таким чином, оскільки невідповідність позивача посаді наукового співробітника внаслідок недостатньої кваліфікації була виявлена в ході проведення атестації, беручи до уваги відмову позивача від переведення на посаду лаборанта І категорії та неможливість його переведення, за його згодою, на іншу роботу, відповідачем було прийнято рішення про звільнення позивача з посади наукового співробітника за п. 2 частини першої ст. 40 КЗпП України. Пунктом 22 Положення передбачено, що якщо за результатами атестації наукового працівника визнано таким, що не відповідає займаній посаді, комісія може рекомендувати керівнику наукової установи перевести працівника за його згодою на іншу посаду чи роботу, що відповідає його професійному рівню, або направити на навчання з подальшою (не пізніше ніж через рік) повторною атестацією. Рекомендації комісії з відповідним обґрунтуванням доводяться до відома працівника у письмовій формі. У разі незгоди наукового працівника з переведенням на іншу посаду або неможливості його переведення на іншу посаду трудовий договір з ним розривається відповідно до пункту 2 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці Згідно з частиною другою ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 21 Постанови Пленуму ВСУ від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про звільнення за п.2 ст.40 КЗпП суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов`язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров`я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. З цих підстав, зокрема, може бути розірваний трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації або підрозділу у зв`язку з нездатністю забезпечити належну дисципліну праці у відповідній структурі. Висновки атестаційної комісії щодо кваліфікації працівника підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами по справі. Також, суд звертає увагу позивача, що він помилково ототожнює звільнення за п. 2 частини першої ст. 40 КЗпП України із звільненням як заходом стягнення за порушення трудової дисципліни. Звільнення як захід стягнення за порушення трудової дисципліни пов`язується із вчиненням працівником дисциплінарного проступку, в той час як звільнення за п. 2 частини першої ст. 40 КЗпП України пов`язане саме із втратою працівником кваліфікації або настанням такого стану здоров`я, що призводить до невідповідності працівника займаній посаді і неможливості виконувати ним належним чином обов`язки за трудовим договором. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі досліджених доказів суд прийшов до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, тому в задоволенні позовних вимог до інституту археології Національної академії наук України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: директор інституту археології Національної академії наук України Чабай Віктор Петрович, про визнання незаконними та скасування рішення атестаційної комісії від 24 грудня 2020 року, рішення Вченої Ради від 04 лютого 2021 року, скасування наказу про звільнення від 01 березня 2021 року, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу слід відмовити. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови у задоволенні позову покладаються на позивача.

Outcome: dismissed