Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-23 00:00:00

У вересні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 11.12.1995 на Миколаївській універсальній товарно-сировинній біржі, та визнати за ним право власності на 1/4 частку вказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування позовних вимог вказав, що 11.12.1995, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Миколаївською універсальною товарно-сировинною біржею, він, [PERSON] та відповідачі придбали квартиру [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла, після чого відкрилась спадщина на належну її частку квартири. Позивач звернувся до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, проте отримав постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, яка обґрунтована відсутністю нотаріального посвідчення договору та тим, що частка спадкодавця у праві спільної власності на майно не визначена. У зв`язку з викладеним, позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 28.09.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09.03.2022 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання, призначене на 24.05.2022, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач надав до суду письмову заяву в якій просить розгляд справи провести за його відсутності та задовольнити позовні вимоги. Відповідачі надали письмові заяви в яких просять розгляд справи провести за їх відсутності та не заперечують проти задоволення позовних вимог. Згідно вимог\~статті 247\~ЦПК України,\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 11.12.1995 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] уклали договір №110 купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до умов якого сторони по справі та [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS] . Договір оформлено на Миколаївській універсальній товарно-сировинній біржі та 09.01.1996 зареєстровано в Комунальному підприємстві «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за реєстраційним №18367. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №3736. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис №921, позивач є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] . Крім того, він є єдиним спадкоємцем, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину після її смерті, оскільки звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського\~нотаріального округу\~Валієвої В.В. з заявою про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи №29/2021, яка надійшла на виконання ухвали суду. З матеріалів вказаної спадкової справи також встановлено, що постановою приватного нотаріусу від 02.06.2021 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки спірний договір купівлі-продажу не відповідає вимогам статті 657 ЦК України, а саме нотаріально не посвідчений. Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач не має можливості оформити спадкові права на 1/4 частку вказаної вище квартири, оскільки цьому перешкоджає відсутність нотаріального посвідчення спірного договору, яке не вимагалося законодавством на час його укладання. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Спірний договір купівлі-продажу нерухомого майна укладено 11.12.1995, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР) статтею 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Частиною другої статті 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. У відповідності до частини другої статті 47 ЦК УРСР та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. З огляду на те, що на момент укладення договору купівлі-продажу квартири сторони ухилилися від його нотаріального посвідчення, що на теперішній час перешкоджає позивачу реалізувати свої речові права відносно нерухомого майна, суд вважає позов в частині визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування за законом, суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої\~статті 16 ЦК\~України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог пункту 1 частини другої\~статті 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно\~статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За положенням статті 1261 у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За приписами частини першої\~статті 1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до положень частини другої статті 1220, частини п`ятої статті\~1268 ЦК України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини - дня смерті особи або дня, з якого вона оголошується померлою. Разом із тим, згідно зі\~статтею 1297 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя\~статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. У відповідності до пункту 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті своєї дружини. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що пред`явлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved