Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-18 00:00:00

31 січня 2022 року [PERSON] звернулася до [PERSON] з позовом, в якому вказує, що останній є колишнім чоловіком її доньки [PERSON] , у результаті подружнього життя яких народилася її онука [PERSON] , [INFO] . Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 20 жовтня 2021 року [PERSON] була позбавлена батьківських прав відносно [PERSON] . На даний час онука знаходиться на повному її утриманні. Батько дитини [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків, ніяким чином не піклується про доньку, не спілкується з нею, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний та моральний розвиток. Всі питання щодо виховання онуки вирішуються нею самостійно, без участі та підтримки відповідача. Посилаючись на викладене вище, просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] . Ухвалою судді Білопільського районного суду Сумської області від 01 лютого 2022 року відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 22 лютого 2022 року закрито підготовче провадження в справі та призначено її до судового розгляду. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов просить задовольнити, проти постановлення заочного рішення не заперечує (а. с. 40). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 39). Про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Ворожбянської міської ради Сумського району Деркачова М.Д. подала заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову не заперечує (а. с. 41). У зв`язку з тим, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, відзиву не подав, за згодою позивача було проведено заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є донькою [PERSON] (а. с. 6-7). З 12 квітня 2008 року по 08 січня 2013 року [PERSON] і [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку [PERSON] , [INFO] (а. с. 7-9). Заочним рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 20 жовтня 2021 року в справі №573/1211/21 (провадження №2/573/346/21) позбавлено [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] , а також стягнуто з [PERSON] щомісячно аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання доньки [PERSON] , починаючи стягнення з 21 липня 2021 року до досягнення нею повноліття, шляхом перерахування на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України (а. с. 10-13). Згідно з довідкою Виконавчого комітету Ворожбянської міської ради від 01 грудня 2021 року [PERSON] проживає разом з бабусею за адресою: [ADDRESS] (а. с. 17). З характеристик, наданих Ворожбянським ліцеєм Ворожбянської міської ради 25 листопада та 01 грудня 2021 року вбачається, що [PERSON] проживає і виховується в родині бабусі [PERSON] , батько дитини з донькою не проживає, не цікавиться її навчанням та перебуванням у навчальному закладі, на батьківські збори не з`являється, не підтримує зв`язків з класним керівником (а. с. 18, 20-21). 20 листопада 2021 року [PERSON] склав заяву, посвідчену приватним нотаріусом Сумського районного нотаріального округу Шамуковою Н.В., про те, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , а також про те, що він відмовляється від її виховання та утримання у зв`язку з тим, що донька повністю вийшла з-під його контролю та з ним не проживає (а. с. 14). Згідно з висновком Органу опіки та піклування Ворожбянської міської ради від 25 листопада 2021 року [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно доньки [PERSON] . Вказаний висновок мотивований тим, що дитина проживає в сім`ї бабусі з народження, [PERSON] не цікавиться життям, вихованням та навчанням доньки, не забирає її до себе. За місцем проживання останній характеризується посередньо, працює на Ворожбянському КХП, сплачує аліменти. У травні 2021 року Виконавчий комітет Ворожбянської міської ради попередив [PERSON] про необхідність виконання в повному обсязі батьківських обов`язків відносно доньки. Після позбавлення матері дитини [PERSON] батьківських прав [PERSON] було запропоновано забрати доньку до себе і займатися її вихованням та утриманням, але останній від цього відмовився. Крім того, він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав (а. с. 15). Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 7 ст. 7 СК України). Частиною 2 ст. 1 Конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 року №69-V, визначено, що предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, від 16 липня 2015 року). Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу (ч. 4 ст. 164 СК України). Тлумачення пункту 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, не проявляє до неї інтересу, позовні вимоги необхідно задовольнити. Відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 992 грн. 40 коп. судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved