Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 30.09.2013 Франківським районним судом м.Львова розірвано шлюб між нею та відповідачем. Від спільного подружнього життя у них народилось дві доньки - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідач зловживає алкогольними напоями, захоплюється азартним іграми. Життя своєї сім`ї відповідач ніколи не цікавився, не займався вихованням дітей не надавав жодній з них фінансової допомоги. Донька [PERSON] на даний час є повнолітньою особою, однак навчається на денній формі навчання у Львівському інституті ПрАТ «ВНЗ «МАУП» за напрямом «Право». Навчання платне. Термін навчання з 01.09.2020 року по 30.06.2023 року. З 01.09.2018 р. по 29.01.2020 р. донька навчалась на факультеті культури і мистецтв денної форми навчання за освітнім ступенем «бакалавр» за рахунок коштів фізичних та/або юридичних осіб у Львівському національному університеті імені Івана Франка. Після розірвання шлюбу 30.09.2013 вона звернулася до відповідача з проханням домовитись щодо сплати аліментів на доньку. [PERSON] , заборгувавши велику суму коштів їй та її матері [PERSON] , які він позичав для погашення банківських боргів, запропоновував подарувати ј частки своєї квартири [ADDRESS] та ј частки нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] доньці Роксолані. Проте, потім він передумав та запропонував купити його частку в майні за 150 000,00 гривень. Взявши кошти, [PERSON] почав ухилятися від нотаріального оформлення договору купівлі-продажу своєї частки. Стосовно працевлаштування відповідача нічого невідомо. Вона не має фінансової можливості самостійно утримувати доньку , оплачувати навчання, забезпечувати її повноцінним харчуванням, одягом, оплачувати навчання з англійської мови, оздоровлювати. Окрім цього, донька [PERSON] має певні проблеми із здоров`ям, що підтверджується медичною документацією. Просить позов задоволити. Ухвалою від 29.11.2021 року у даній справі відкрито провадження. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 21.12.2021 року задоволено самовідвід судді Дзеньдзюри С.М. від розгляду даної справи. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 29.12.2021 справу прийнято для розгляду суддею Ванівським Ю.М. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Враховуючи неявку відповідача в судове засідання та відсутність заперечень представника позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ч. 4 ст.223, ст.280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що відповідач дитиною не цікавився, вихованням не займався, на зв`язок не виходив. Позивачка приходила до нього за відомою їй адресою для того, щоб врегулювати спір, однак останній заявив що нічого сплачувати не буде. Судом встановлено, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 30.09.2013, розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований Палацом урочистих подій м.Львова 20.09.1987 року, свідоцтво серії [NUMBER] від 20.09.1987 року, актовий запис №3564. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] народилась [PERSON] , актовий запис №616. Згідно архівної довідки від 16.09.2021 року №542-А Львівського національного університету імені Івана Франка, [PERSON] дійсно була зарахована з 01 вересня 2018 р., студенткою І-го курсу факультету культури і мистецтв денної форми навчання за освітним ступенем «бакалавр» за рахунок коштів фізичних та/або юридичних осіб. (наказ ректора №1740 від 11 серпня 2018р.). Згідно довідки МАУП від 10 вересня 2021 року №40, [PERSON] навчається на третьому курсі денної форми навчання Львівського інституту ПрАТ «ВНЗ «МАУП» за напрямом «Право», ступінь вищої освіти - бакалавр. Навчання платне. Стипендії не отримує. Термін навчання з 01.09.2020 р. по 30.06.2023 р. Як вбачається з копій квитанції до прибуткового касового ордера від 15.05.2018, 16.05.2018, 26.05.2018, здійснювались оплати за індивідуальні заняття з англійської мови у розмірах 200,00 грн., 400,00 грн., 600,00грн. Крім цього, медичною документацією підтверджується наявність проблем і зздоров`ям у [PERSON] . Статтями 141, 155 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків, мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Згідно із ст. ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 8 статті 7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до Конвенції про права дитини (ратифіковані Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Згідно із ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Отже, чинним законодавством України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Зобов`язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв`язку між батьками й дитиною (кровний зв`язок між батьками та дитиною або зв`язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. Частинами 1, 2 статті 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Положеннями частин 1, 2 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 6 від 15.05.2006 судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Верховний суд у своїй постанові від 23 січня 2019 року у справі № 346/103/17 ВС зазначив, що змістом статті 199 СК України законодавцем визначено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчатись, тобто на весь період навчання, який охоплює період від вступу до закінчення чи відрахування з навчання. Враховуючи, що відповідач перебуває у працездатному віці, суд вважає, що він спроможний сплачувати позивачу аліменти на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Разом з тим, Верховний Суд у своїй постанові від 23 січня 2019 року у справі № 346/103/17 зазначив, що змістом статті 199 СК України законодавцем визначено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчатись, тобто на весь період навчання, який охоплює період від вступу до закінчення чи відрахування з навчання. Визначаючи щомісячний розмір аліментів за минулий період, який позивачка визначила у твердій грошовій сумі за період з 01.10.2013 р. по 01.09.2018 р. - 1000 грн., а за період з 01.09.2018 р. по 01.11.2021 р. - 3000 грн., суд вважає, що такий розмір аліментів є допустимим. При цьому, суд бере до уваги покази свідка, які доводять факти звернення позивачки до відповідача у різний спосіб за отриманням аліментів. Отже, суд вважає, що позивачем підтверджено обставини щодо вжиття нею заходів для одержання аліментів з відповідача та свідоме ухилення останнього від їх сплати. Згідно із ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп., оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду.

Outcome: approved