Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-16 00:00:00

ТзОВ « Кредитні ініціативи» звернулось в Хустський районний суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги вмотивовані тим, що 14.03.2007 року Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк та [PERSON] уклали Кредитний договір №96. Відповідно до умов договору Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк зобов`язується надати Відповідачеві кредит у сумі 19 800,00 дол. США. \~ Відповідно до умов Кредитного договору, відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені в кредитному договорі повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. 17.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні Ініціативі було укладено договір відступлення прав вимоги відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» зобов`язувалось передати грошові кошти в розпорядження ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», а ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» зобов`язувалось відступити ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права грошових вимог до боржників за Кредитними договорам перелік яких міститься в Додатку №1 до Договору відступлення. Таким чином, ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було відступлено право грошової вимоги за кредитним договором №96 від 14.03.2007 року ТзОВ «Кредитні ініціативи». Відповідно до зазначеного договору сторони свої зобов`язання повністю виконали - ТОВ «Кредитні Ініціативи» передало грошові кошти, а ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»\~ відступило свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку №1 до Договору відступлення. Внаслідок укладення вказаного договору відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором № 96\~ від 14.03.2007 року позичальником згідно якого є [PERSON] . Таким чином, на даний час усі права кредитора за вищевказаними кредитним договором належать ТОВ «Кредитні ініціативи». \~\~\~\~ Банк (первинний кредитор) свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши боржнику кредит у сумі 19 800,00 дол.США. Відповідно до рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 17 листопада 2015 року, по справі № 309/118/14-ц, з [PERSON] в рахунок погашення заборгованнос по кредитному договору № 96 від 14.03.2007 року, було звернуто стягнення на предмет іпотеки та зафіксовано суму заборгованості в розмірі -171 611,07 грн., яка складається з заборгованості за кредитом -128117,08 грн., по відсотках 37616,10 грн., по комісії 1566,79 грн., пеня 4311,10 грн. Згідно пункту 2,2. кредитного договору №96 від 14.03.2007 року укладеного з [PERSON] , за користування кредитом встановлюються процентна ставка в розмірі 11 % річних. Згідно пункту 5.2.8. Кредитного договору, у випадку прострочення Позичальником виконання зобов`язання по поверненню Банку суми боргу за цим Договором він зобов`язаний відповідно до ст. 625 ЦК України сплатити суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежу. Згідно пункту 7.1 Кредитного договору, цей договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами і діє до повного повернення Позичальником кредиту, сплати у повному обсязі процентів за користування ним, та до повного виконання Позичальником будь-яких інших грошових зобов`язань, прийнятих ним на себе згідно умов цього Договору. Відповідно до п. 6.9. Кредитного договору, Будь-які протиріччя, що можуть виникнути між Сторонами при виконанні умов цього Договору, вирішуються шляхом переговорів між ними, а у випадку недосягнення згоди - у судовому порядку відповідно до чинного законодавства України. При цьому строк позовної давності встановлюється тривалістю у 10 років. З наведеного вбачається, що умовами Кредитного договору передбачено сплата відсотків окремо за правомірне користування кредитними коштами, та окремо за неправомірне понад встановлені договором строки користування кредитними коштами в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також інфляційні витрати. Тому якщо рішенням суду від 17.11.2015 року стягнуто всю заборгованість за кредитним договором достроково, то в кредитора виникло право нараховувати відсотки за неправомірне користування кредитом в іншому (збільшеному) розмірі, адже після отримання вимоги про дострокове погашення заборгованості або винесення рішення суду про стягнення такої заборгованості достроково, вся заборгованість за кредитним договором вважається простроченою, оскільки такими діями кредитор змінив строк кредитування. Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду за результатами розгляду справи №444/9519/12 у постанові від 28.03.2018 року Таким чином, в результаті не виконання рішення суду та умов договору у відповідача виникла заборгованість розрахована на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, за невиконання грошового зобов`язання встановленого рішенням суду від 17.11.2015 року, яка з 01.11.2013 по липень 2020 року, становить -213 730,26 грн., та складається з : Розрахунок заборгованості 3 % ст.625 ЦК на суму заборгованості - 32 086,75 грн. - Розрахунок заборгованості інфляційних витрат ст.625 ЦК на суму - 181 643,51 грн. У своєму позові позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь ТзОВ « Кредитні ініціативи» заборгованість розраховану на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України за невиконання грошового зобовязання встановленого рішенням суду від 17 листопада 2015 р., яка з 01.11.22013 р. по липень 2020 р. становить 213730,26 грн. з яких заборгованість 3% ст. 625 ЦК України у розмірі 32086грн. 75 коп. та інфляційні витрати у розмірі 181643 грн. 51 коп. Відповідно до ч.2-6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч. 3ст. 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідачу направлено копію ухвали суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з доданими до неї документами та було запропоновано подати відзив. На виконання ухвали відповідачем було подано відзив на позовну заяву. У своєму відзиві відповідач вказує , що 19 жовтня 2019 року відповідачка оплатила заборгованість по кредитному договору № 96 від 14.03.2007 року згідно виконавчого листа по справі № 309/118/14-ц від 17.06.2016 року в сумі 97500 грн., що підтверджується квитанціями № 1-3251К та № 1-3111К. 14 квітня 2020 року відповідачка оплатила заборгованість по кредитному договору № 96 від 14.03.2007 року згідно виконавчого листа по справі № 309/118/14-ц від 17.06.2016 року в сумі 19800 грн., що підтверджується квитанцією № 1-27К . 20 липня 2020 року відповідачка оплатила заборгованість по кредитному договору № 96 від 14.03.2007 року згідно виконавчого листа по справі № 309/118/14-ц від 17.06.2016 року в сумі 54318 грн., що підтверджується квитанцією № 1-3201К . Всього відповідачкою, згідно наведених мною вище квитанцій за період 2019-2020 років сплачено коштів в сумі 171 618 грн. Виходячи з наведеного вбачається розбіжність між сумою вказаною позивачем в розрахунках від 21.07.2020 року в графі «Сплачені суми» та квитанції від 20.07.2020 року № 1-3201К. Також у своєму відзиві відповідач вказує, що вимоги позивача про стягнення з відповідачки заборгованості, що складається з 3% річних та інфляційних витрат згідно статті 625 ЦК України поза межами трирічної давності - є безпідставними, необгрунтованими та такими, що пред`явлені із порушенням строків позовної давності, а тому просить відмовити в задоволенні позову в частині стягнення вказаних заборгованостей за період з 01.11.2013 року по 30.06.2018 року та стягнути заборгованість з 01.07.2018 року по дату подачу позову в розмірі\~ 28476,48 грн. \~\~ Від представника відповідача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якому представник позивача вказує , що позивачем отримано відзив на позовну заяву, відповідно до якого позивач, посилаючись на висновки Верховного суду, позовну заяву визнає частково, а саме в частині нарахувань в межах 3- річного строку позовної давності, тобто з моменту подання позову за три роки, які передують поданню такого. Однак відповідно до п. 6.9 кредитного договору № 96 сторонами погоджено , що строк позовної давності встановлюється тривалістю 10 років, кредитор має право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України в межах строку позовної давності 10 років. \~\~ Від відповідача по справі до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив. У своєму запереченні відповідач вказує, що подавши в 2011 році до суду позовну заяву про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором № 96 від 14.03.2007 року кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Враховуючи те, що рішення Хустського районного суду по справі № 2- 598/2011 р. було винесено 04.04.2011 року та набрало законної сили 15.04.2011 року, а з позовом про стягнення з відповідачки 3% річних та інфляційних витрат_згідно саттті 625 ЦК України товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» - стягувач за кредитним договором № 9о від 14.03.2007 року звернулося до Хустського районного суду 20.07.2021 року, то позивачем пропущено 10 річний строк, про який ним зазначається у відповіді на відзив. \~ Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ТзОВ « Кредитні ініціативи»\~\~ підлягає до задоволення виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено , що 14.03.2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та [PERSON] було укладено Кредитний договір №96 відповідно до умов якого Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк\~ надав відповідачу кредит у сумі 19 800,00 дол. США. \~\~\~\~ 17.12.2012 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ТОВ\~ "Кредитні ініціативи" було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ТОВ "Кредитні ініціативи" набуло всіх прав вимоги Акціонерного комерційного промислово-інвестиційним банку за кредитними договорами, зокрема і за кредитним договором №96 від 14.03.2007 року. Відповідно до\~ п. 7.1 Кредитного договору, цей договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами і діє до повного повернення Позичальником кредиту, сплати у повному обсязі процентів за користування ним, та до повного виконання Позичальником будь-яких інших грошових зобов`язань, прийнятих ним на себе згідно умов цього Договору. Відповідно до п. 6.9. Кредитного договору, Будь-які протиріччя, що можуть виникнути між Сторонами при виконанні умов цього Договору, вирішуються шляхом переговорів між ними, а у випадку недосягнення згоди - у судовому порядку відповідно до чинного законодавства України. При цьому строк позовної давності встановлюється тривалістю у 10 років. Так, відповідно до рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 17 листопада 2015 року, по справі № 309/118/14-ц, з [PERSON] в рахунок погашення заборгованнос по кредитному договору № 96 від 14.03.2007 року, було звернуто стягнення на предмет іпотеки та зафіксовано суму заборгованості в розмірі -171 611,07 грн., яка складається з заборгованості за кредитом -128117,08 грн., по відсотках 37616,10 грн., по комісії 1566,79 грн., пеня 4311,10 грн. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до п. 2,2. кредитного договору №96 від 14.03.2007 року за користування кредитом встановлюються процентна ставка в розмірі 11 % річних. Враховуючи наведені обставини, суд вважає , що з відповідача на користь позивача слід стягти\~ суму заборгованості за прострочення виконання грошового зобов`язання виходячи саме з розміру 11 відсотків річних, що становитиме суму 32086грн. 75 коп. оскільки вказана дія обумовлена сторонами в договорі кредиту №96 від 14.03.2007 р. Відповідно до п. 5.2.8. Кредитного договору, у випадку прострочення Позичальником виконання зобов`язання по поверненню Банку суми боргу за цим Договором він зобов`язаний відповідно до ст. 625 ЦК України сплатити суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежу. Крім цього, позивачем на підставі вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України здійснено нарахування інфляційних втрат на суму заборгованості починаючи з 01.11.2013 року і по липень 2020 року,181643,51 грн. що становить загальну суму у розмірі 213730,26 грн. Не заслуговують на увагу твердження відповідача\~ щодо застосування до позовних вимог трьох річного строку позовної давності, оскільки, відповідно до п. 6.9 кредитного договору № 96 сторонами погоджено , що строк позовної давності встановлюється тривалістю 10 років, кредитор має право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України в межах строку позовної давності 10 років. Щодо твердження відповідача , про те , що позивачем пропустив десятирічний термін позовної давності звернення до суду з даним позовом, то суд зазначає наступне. \~ Відповідач посилається на рішення Хустського районного суду від 04.04.2011 року, яким з [PERSON] стягнуто суму боргу в розмірі 148196,58 грн та судові витрати вважаючи, шо це рішення має діяти в основу нарахування 3% річних та інфляційних витрат з врахування строку\~ давності в межах 10 років, які передують поданню позову до сулу. З такими твердженнями суд погодитись не може, оскільки\~ звертаючись до суду з позовною вимогою про стягнення 3% відсотків та інфляційних витрат відповідно до ст. 625 ЦК України позивач посилається на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 17.11.2015 року по справі № 309/118/14 про звернення стягнення на предмет іпотеки, де даним рішенням зафіксовано суму боргу в розмірі 171 611,07 гри., на яку і було здійснено нарахування по ст. 625 ЦК України в межах строку позовної давності, яка погоджена сторонами в п. 6.9 кредитного договору - 10 років. Посилання відповідача на рішення Хустського районного суду від 04.04.2011 року не може братись судом до уваги, оскільки нарахування у даній позовній заяві відповідно до ст. 625 ЦК здійснювалось за неналежне виконання стороною саме рішення по справі № 309/118/14 на суму 171 611.07 грн. відповідно . Саме дане рішення відповідачем виконувалось частинами і було виконано 01.07.2020 р. в повному обсязі , що стверджується відповідним розрахунком , який міститься в матеріалах справи. Враховуючи викладене,

Outcome: approved