Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. У своєму позові позивач зазначає, що вона з відповідачем з 16 жовтня 2015 року знаходились в зареєстрованому шлюбі. Від подружніх стосунків у них народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано 25 лютого 2019 року. На даний час відповідач сплачує аліменти у розмірі 3000,00 грн., що недостатньо для забезпечення та покриття базових потреб дитини. Тому просить суд стягувати аліменти з відповідача на її користь на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 5 000,00 грн щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] , представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилалися на обставини зазначені в позові та у відповіді на відзив. В судовому засіданні відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог позивача. Надав суду відзив, у якому просив суд ухвалити рішення про стягнення аліментів з нього на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , на користь позивача в розмірі 1/6 частки (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. З позовними вимогами не погоджується. При вирішенні справи просить суд взяти до уваги, що він вдруге уклав шлюб 20 листопада 2020 року, та у нього народилась донька, [PERSON] , [INFO] , яка знаходиться також на його утриманні. Дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною, яка не досягла 3-х річного віку, тому його заробітня плата є єдиним доходом сім`ї. Ухвалою суду від 01 березня 2022 р. відкрито провадження по справі та призначено судове засідання. Суд, вислухавши сторони, представника позивача, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з свідоцтва про народження, [PERSON] та [PERSON] є батьками дитини [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 617 (а.с.9). Згідно рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 лютого 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.77). Відповідно до свідоцтва про шлюб, видане 20 листопада 2020 року Заводським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), [PERSON] , [INFO] , перебуває у шлюбі з [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 339 (а.с.144). Від цього шлюбу народилась донька - [PERSON] , [INFO] , що відповідно до свідоцтва про народження, актовий запис №81 (а.с.145). Відповідно до довідки №АБ000000085 від 03.08.2021р., виданої ТОВ «Аутсорсинг Бізнес Груп» дохід [PERSON] за період з 27.03.2019р. по 31.12.2019р. склав 151 185,79 грн. (а.с.8). Відповідно до форми ОК-5 дохід [PERSON] за 2021 рік склав 149556,21 грн., що дорівнює 12 463,02 у місяць (а.с.143). Як передбачено ст. 11 Закону України «Про охорону дитинство», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом ст. 18 Конвенції «Про захист прав дитини», суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положення статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відтак, обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Законодавство України встановлює пріоритет інтересів дітей при вирішенні сімейних спорів (ч.8 ст.7 СК України), а також зобов`язує дотримуватись засад рівності їх прав щодо батьків (ст.142 цього ж Кодексу) та справедливості у врегулюванні сімейних відносин. В пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України, «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Враховуючи те, що відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини надає, те, що у нього на утриманні знаходиться ще одна донька - [PERSON] , та те, що він частково визнає позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, але в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму. Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2022 рік» встановлено у 2022 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказів спростування вимог позивача відповідачем не надані. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи, що позивач не надала належних та допустимих доказів того, що витрати на дитину складають більше ніж передбачено законом, який встановлює прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, також наявність у відповідача на утриманні малолітньої дитини та дружини, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, та стягненню аліментів у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму. В силу ст. 191 Сімейного Кодексу України, аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову, а відповідно до положень ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» № 3674-VІ із відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 гривень в дохід держави. Позивач до матеріалів справи не надав доказів про оплату понесених витрат за надання адвокатом правової допомоги. Отже, враховуючи правову позицію, висловлену Верховним Судом у постанові від 23.01.2019 року по справі 552/2145/16-ц, вимоги про стягнення витрат за надання адвокатом правової допомоги задоволенню не підлягають.

Outcome: partial