Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-29 00:00:00

До Уманського міськрайонного суду Черкаської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення з останнього аліментів на утримання їх неповнолітнього сина та на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. В обґрунтування позовних вимог зазначила наступне. Вона та відповідач по справі [PERSON] зареєстрували шлюб 08.06.2019 року, у якому [INFO] народився [PERSON] . Спільне життя з відповідачем не склалося, у зв`язку з різними характерами, психологічною несумісністю та різними поглядами на взаємні обов`язки подружжя, шляхи вирішення сімейних проблем і виховання дитини. З ініціативи відповідача між ними постійно виникають сварки. Відповідач не здатен підтримувати нормальну атмосферу у сім`ї, піклуватися побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, тощо. На цей час ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено, та за її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Збереження сім`ї не можливо і суперечить їх інтересам. Спір про визначення місця проживання дитини на теперішній час відсутній, син проживає з нею. Вважає, що надання строку для примирення не виправить стан їх шлюбних відносин, оскільки вказані вище обставини продовжуються протягом тривалого часу, а спроби примирення між ними в минулому не принесли жодних результатів. Тому це лише погіршить стан її відносин з відповідачем та продовжить їх перебіг у часі. Таким чином, просить суд не надавати сторонам строку для примирення. Крім цього, відповідач, у відповідності до вимог чинного законодавства, зобов`язаний приймати участь в утриманні сина [PERSON] , шляхом сплати аліментів до досягнення сином повноліття для забезпечення належного утримання, розвитку, відпочинку та виховання дитини, так як син проживає разом з нею та повністю знаходиться на її утриманні, відповідач не приділяє уваги дитині, від надання матеріальної допомоги в добровільному порядку ухиляється. Вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на її користь на утримання сина у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку. Також вважає, що відповідач зобов`язаний приймати участь в утриманні її шляхом сплати коштів до досягнення сином трирічного віку. Просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем по справі [PERSON] , зареєстрований 08.06.2019 року в Уманському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, про що складено відповідний актовий запис № 285. Після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище [PERSON] . Стягнути з відповідача [PERSON] , [INFO] , аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення з позовною заявою і до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з відповідача [PERSON] на її користь, на її утримання, у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) боржника, щомісячно, і до досягнення сином трирічного віку, тобто до [INFO] . Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць. Судові витрати стягнути з відповідача. Ухвалою судді від 15.02.2022 року,\~\~після надходження\~\~до суду інформації про\~\~зареєстроване місце проживання відповідача,\~відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а також роз`яснено відповідачу його право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача. Позивач [PERSON] на адресу суду направила заяву, у якій просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] направив на адресу суду відзив, у якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання матері до досягнення дитиною трирічного віку, в частині стягнення з нього аліментів на утримання сина та розірвання шлюбу з позивачем, не заперечував. В обґрунтування зазначив, що факти, викладені у позові не відповідають дійсності, оскільки після припинення спільного проживання продовжував надавати матеріальну допомогу на утримання сина, але ніяких розписок про це від дружини не відбирав. Заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дружини, оскільки останньою не доведено, що він має можливість надавати таку допомогу, при цьому зазначає, що такої можливості на цей час не має, оскільки не має постійного та стабільного заробітку, і таких коштів вистачає йому лише на їжу та предмети першої необхідності. Також вимушений винаймати житло на що витрачає більшу половину свого заробітку, має непогашений кредит, взятий у період спільного проживання на потреби сім`ї. Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом достовірно встановлено про те, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Уманським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 08 червня 2019 року, актовий запис про шлюб № 285. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] . У вказаному шлюбі у позивача та відповідача народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Уманським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Син [PERSON] проживає разом з матір`ю позивачем по справі [PERSON] , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання, виданими відділом державної реєстрації виконавчого комітету Уманської міської ради 22.10.2021 року. Згідно\~ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Так, відповідно до\~ст. 51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Частинами 3, 4\~ст. 56 СК України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин,\~примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що на цей час сторони у справі не проживають однією сім`єю, не ведуть спільного господарства та не проживають разом. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, яка на розірванні шлюбу наполягає і просить суд не надавати їм строк на примирення, та інтересам відповідача, який не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до положень ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд виходить з того, що вжиття заходів щодо збереження сім`ї у цьому випадку не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам сторін у справі. Враховуючи обставини, що склалися у вказаному випадку, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині розірвання шлюбу. Також суд вважає встановленим, що позовна заява в частині розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін і що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін у справі, тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання, задовольнивши позовні вимоги. Крім цього, відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач бажає після розірвання шлюбу залишити своє шлюбне прізвище, а тому суд прийшов до переконання, що необхідно залишити їй шлюбне прізвище\~ [PERSON] . Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до положень ч.1 та ч. 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно статті 183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.1\~ст. 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Також судом враховується, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. Судом встановлено, що спільна дитина сторін по справі проживає разом з позивачем, яка фактично несе витрати на утримання сина. Враховуючи зазначене, суд вважає, що відповідач також повинен нести періодичні витрати на утримання сина [PERSON] для забезпечення належного розвитку та умов його проживання. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2\~ст. 182 СК України. Враховуючи вимоги ст. 182 СК України щодо обставин, які обов`язково враховуються судом при визначенні розміру аліментів суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність встановлення розміру стягуваних аліментів 1/4 частина з усіх видів доходу (заробітку) відповідача але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до повноліття дитини. Частина 4\~статті 84 СК України\~регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Виходячи з положень, які містяться в\~Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Отже, аналіз даних положень сімейного законодавства України передбачає право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Як було встановлено судом, відповідач є батьком дитини сина [PERSON] , який проживає разом із матір`ю, яка не працює, так як перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отже вона потребує матеріальної допомоги від свого чоловіка, що у свою чергу є його обов`язком відповідно до вимог\~ст. 84 СК України. Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач зазначає, що не має постійного заробітку та розмір отримуваних ним нерегулярних доходів невеликий та є мінливим, також у нього є кредитні зобов`язання та він сплачує кошти за оренду житла, при цьому в підтвердження вказаного надає лише виписку із банківського рахунку про існування заборгованості по кредитній картці «Універсальна» Приватбанку, тому такі посилання суд сприймає критично оскільки відповідач є працездатною особою, стан його\~здоров`я\~суд вважає\~задовільним,\~оскільки доказів\~про зворотне\~не надано\~до суду.\~Разом з\~цим,\~на думку\~суду, наявність кредитних зобов`язань відповідача не є безумовною підставою для висновку про неможливість надавати матеріальну допомогу, право на яку має позивач. Враховуючи зазначене, суд вважає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу дружині на її утримання у зазначеному позивачем розмірі, а саме 1/4 частки його доходу, щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку і зазначена сума не буде для відповідача надмірним тягарем. Крім того відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення його від обов`язку утримувати дружину. Враховуючи те, що позивач була звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовною заявою в частині стягнення аліментів на її утримання та на утримання малолітнього сина, судовий збір в сумі 1984,80 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь держави, а сума сплаченого судового збору згідно квитанції № 82 від 04.01.2022 року за позовну заяву в частині розірвання шлюбу у розмірі 992,40 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved