Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вище вказаною позовною заявою (а.с. 3-15), та з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с. 169-175), просить суд: - визнати недійсним та скасувати договір про поділ часток житлового будинку в натурі від 14.09.2006 року, укладений між [PERSON] та довіреною особою [PERSON] - [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Демецькою Світланою Леонідівною; - зобов`язати приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Демецьку Світлану Леонідівну внести зміни до договору купівлі-продажу від 22.09.2006 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] в частині площі земельної ділянки, розділ І, в розмірі 0,265 га; в розділі майна вказати - квартира [ADDRESS] ; - зобов`язати приватного нотаріуса Житомирського районного натаріальногоокругу Демецьку Світлану Леонідівну внести зміни до договору купівлі-продажу від 22.09.2006 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , позначений цілий сарай літ. «Б» та цілий погріб літ. «ПГр». Мотивує свої вимоги тим, що спірні договори порушують її права як власника, оскільки на їх підставі [PERSON] користується її майном; вважає, що приватний нотаріус під час вчинення нотаріальних дій діяла в порушення та з недодержанням вимог Закону, а також допустила помилки щодо обставин, що мають істотне значення. Відповідач засобами поштового зв`язку скерувала до суду письмові заперечення, у яких у задоволенні позову просить відмовити з підстав обрання невірного способу захисту прав позивача (а.с. 192-193). У відповіді на відзив позивач зазначає, що у даному спорі саме відповідач є особою, який своїми діями допустив помилку та в подальшому вчинив іншу нотаріальну дію, яка призвела до негативних наслідків відносно позивача; третя особа незаконно користується її майном; саме через дії відповідача позивач вимушена весь час доводити очевидний факт (а.с. 210-211). Позивач у судове засідання не з`явилась; засобами телефонного зв`язку просила розгляд справи проводити без її участі у зв`язку з неможливістю прибути до суду з м. Лисичанськ, оскільки відсутнє транспортне сполучення та ведуться бойові дії. У попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримувала та наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача у задоволені позову просив відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначив, що визначення відповідача є суто пререгативою позивача; Демецька С. Л. , як приватний нотаріус, не може бути належним відповідачем, відтак позивачем не вірно обраний спосіб захисту. Представник третьої особи позовні вимоги не визнав; просив відповити у їх задоволенні, оскільки приватний нотаріус не є стороною оспорюваних договорів. Судом 16.02.2022 року під час підготовчого засідання у справі було роз`яснено [PERSON] щодо можливих наслідків визначення саме позивачем належних відповідачів, оскільки таке право належить за встановленими нормами Цивільного процесуального кодексу України виключно позивачу (а.с. 204-208). Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] у порядку спадкування за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] набули у рівних частках - по 1/2 ідеальній частці право власності на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] , та на земельну ділянку площею 0,5300 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, розташовану у селі Левків Житомирського району Житомирської області (а.с. 16-23). 14.09.2006 року між [PERSON] , в особі представника за довіреністю [PERSON] , та [PERSON] укладений договір про поділ часток житлового будинку у натурі, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Демецькою С.Л., зареєстрований у реєстрі за № 4119 (а.с. 26), за умовами якого співвласники домовилися поділити частки житлового будинку у натурі з метою припинення права спільної часткової власності таким чином: - у володіння, користування та розпорядження [PERSON] переходить: коридор 2-1 площею 4,3 кв м, кухня 2-2 площею 14,1 кв м; кімната 2-3 площею 20,5 кв м; сарай літ. "Б", погріб літ. "Г", огорожа № 1, що складає квартиру №2 ; - у володіння, користування та розпорядження [PERSON] переходить: І - веранда площею 8,2 кв м; кухня 1-1 площею 7,2 кв м; кладова 1-2 площею 3,7 кв м; кімната 1-3 площею 8,7 кв м; кімната 1-4 площею 12,4 кв м; сарай літ. "В"; погріб літ. "Д"; вбиральня літ. "У" та огорожа № 2, що складає квартиру №1 . Згідно з пунктом 1.1. зазначеного договору, до житлового будинку [ADDRESS] , належать: сарай літ. "Б", погріб літ. "Г", вбиральня літ. "У", огорожа № 2, огорожа № 1, сарай літ. "В", погріб літ. "Д". Укладання данного договору, у відповідності до його п. 1.3., припиняло право часткової власності сторін. 22.09.2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу квартири та земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Демецькою С. Л., зареєстрований у реєстрі за № 4320, за умовами якого [PERSON] відчужила на користь [PERSON] належну їй квартиру [ADDRESS] , та земельну ділянку площею 265 кв м за адресою: Левків, Житомирський район, Житомирська область (а.с. 90-91). Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦПК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у частині другій статті 16 Цивільного кодексу України відповідно до якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно з абзацом 2 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Визначений частиною другою статті 16 Цивільного кодексу України перелік способів захисту порушених цивільних прав та інтересів не є вичерпним. Отже захист порушених прав - це передбачені законом, договором чи визначені судом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Спосіб захисту порушеного права обирається позивачем. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Обраний позивачем спосіб захисту повинен здійснюватися у спосіб, встановлений умовами договору, положеннями чинного законодавства у відповідних правовідносинах, має забезпечувати реальний захист і відновлення порушеного права/інтересу та можливість виконання прийнятого судового рішення в процедурі виконавчого провадження. Отже порушені право та/чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам, повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. При вчиненні такої нотаріальної дії як посвідчення угоди (правочину) нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між особами договору і не може порушувати цивільних прав, які є змістом цих відносин. Саме сторони угоди є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір, і основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня зацікавленість. Якщо особа вважає, що внаслідок укладання правочину було порушено її права чи інтереси самим фактом укладання правочину, то вона звертається з відповідним позовом до іншої сторони, яка є учасником цього правочину. Нотаріус, що посвідчував правочин, залучається до участі в справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, і не може бути відповідачем в такій категорії справ. Зазначена позиція викладена у п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Отже, приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Демецька С. Л. є неналежним відповідачем по даній цивільній справі. Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Аналогічний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року по справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити.

Outcome: dismissed