Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому вказує, що 31 липня 2017 року уклала шлюб з відповідачем в даній справі. [INFO] в них народилась донька [PERSON] , а [INFO] народилась донька [PERSON] . Діти проживають із нею і перебувають на її утриманні. Відповідач взагалі не займається вихованням дітей, не цікавиться їх розвитком та ухиляється від матеріальної допомоги, добровільно надавати кошти на утримання дітей він відмовляється, а тому вимушена звернутись до суду з даним позовом. Вона тимчасово не працює, перебуває у відпустці по догляду за молодшою донькою [PERSON] до досягнення нею трьохрічного віку, тому позбавлена можливості працювати. Вона веде домашнє господарство та здійснює догляд за дітьми. Їй одній важко забезпечити дітей самим необхідним та забезпечувати свою власну життєдіяльність. Відповідач працездатний, на жаль, їй невідомо його місце роботи, але він має можливість допомагати їй в утриманні дітей. Доходи відповідача мінливі та нерегулярні, точно встановити розмір його доходів в неї немає можливості, тому вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі і має можливість сплачувати аліменти в сумі 4000 гривень щомісячно на утримання двох дітей, також він може сплачувати аліменти і на її утримання в розмірі 2000 гривень щомісячно до досягнення донькою [PERSON] трьохрічного віку. Такий розмір аліментів є реальним для відповідача. Аліменти в такому розмірі суттєво не вплинуть на його матеріали становище, інших утриманців у відповідача немає. Саме такий розмір аліментів буде достатній для того, щоб вона могла забезпечити дітей самим необхідним та забезпечити свою власну життєдіяльність. Просить стягувати з [PERSON] на її користь аліменти в розмірі 4000 гривень щомісячно на двох дітей, а саме: на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , до їх повноліття, починаючи з дня подачі даної заяви. Та 2000 гривень щомісячно на її утримання до досягнення донькою [PERSON] трьохрічного віку. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, просять їх задоволити із зазначених у позовній заяві підстав. Не заперечують проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоч про слухання справи повідомлений в установленому законом порядку. Заяв про відкладення розгляду справи, про слухання справи у його відсутності до суду не надходило. За таких обставин у відповідності до ст.280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач та її представник не заперечують проти такого порядку вирішення спору. Суд, вислухавши позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, враховуючи майновий стан сторін та інші обставини, що мають значення для вирішення справи, вважає за доцільне позов задоволити частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони з 31.07.2017 перебують у шлюбі, що стверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.6). Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвами про їх народження (а.с.9-10). Діти проживають з позивачкою і перебувають на її утриманні, що стверджується довідкою Строїнецького старостинського округу Тиврівської селищної ради Вінницького району Вінницької області № 48 від 09 лютого 2022 року (а.с.8). Позивачка проживає у будинку батьків, позбавлена можливості працювати, так як перебуває у декретній відпустці, що стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 09 лютого 2022 року (а.с.5). Виниклі правовідносини регулюються ст. ст. 80, 84, 180-184 СК України. Відповідно до ст.180 СК України утримання дітей до досягнення ними повноліття є обов`язком обох батьків. Як зазначено у статті 3 Конвенції "Про права дитини", схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблей ООН від 20.11.89 N 44/25, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.91 N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 даної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства» України та ст. 141 СК України батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Розірвання шлюбу між батьками чи проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 51 Конституції України, Конвенції про права дитини, статей 5, 154, 257 СК України держава Україна гарантує кожній дитині захист її прав та інтересів, бере під свою охорону кожну дитину як особистість. Згідно із ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ЗУ "Про Державний бюджет України на 2022 року" прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років на даний час становить 2100 грн., для працездатних осіб - 2618 грн. на місяць. Прожитковий мінімум визначається як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України від: 05.10.2000 року №2017-111 «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»). Батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а відтак обоє з батьків зобов`язані спільно забезпечити отримання дітьми прожиткового мінімуму. Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення аліменти в розмірі по 1500 гривень на кожну дитину щомісячно і до досягнення ними повноліття. Позивачка проживає із донькою [PERSON] , [INFO] , а тому має право на утримання від батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідач [PERSON] є здоровою, працездатного віку особою, інших утриманців не має, може надавати позивачці допомогу в утриманні їхніх спільних дітей, а тому суд вважає розумним та справедливим стягувати з відповідача аліменти на їх утримання, у сумі по 1500 грн щомісячно на утримання кожної дитини, а також на утримання позивачки до досягнення дочкою [PERSON] трьох років аліменти у розмірі 1500 грн. Доказів про те, що відповідач не в змозі сплачувати аліменти в зазначеному розмірі, суду не надано. Згідно з ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка від сплати судового збору у даній справі звільнена. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення на користь держави судовий збір в сумі 992,40 гривень.

Outcome: approved