Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-19 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] . В основу своїх позовних вимог позивач зіслався на те, що вона з 22 жовтня 1970 року перебувала у шлюбі з [PERSON] . 26 лютого 1993 року вони з чоловіком придбали квартиру [ADDRESS] (на даний час Незалежності, 25) загальною пл. 63.49 кв. м. та житловою пл. 41,3 кв. м., що складається з трьох кімнат та становить 1/2 житлового будинку. Після придбання даної квартири виникла необхідність в водопостачанні, влаштуванні санвузла, котельні, коридору та в переобладнанні кухні під житлову кімнату. Дана реконструкція квартири була проведено в 1993 році внаслідок чого була збільшена загальна площа житлового будинку на 21 кв.м. [INFO] [PERSON] помер. Бажаючи скористатися своїм правом на спадкування вона звернулася в нотаріальну контору, однак нотаріус відмовив їй в оформленні спадщини, мотивуючи тим, що відсутній документ власності на спадкове майно. При таких обставинах, вона не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, змушена звернутися в суд за захистом своїх законних прав та інтересів. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю, вказала, що проведеною її чоловіком реконструкцією квартири не створено жодних перешкод іншим власникам квартир в даному будинку, про що останні подали відповідні заяви через нотаріальну контору. Крім того, проти узаконення самовільного будівництва не заперечує селищна рада. Просить визнати за нею право власності на квартиру. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, направила суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає в повному об`ємі. Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з таких підстав. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). У статті 2 ч.1 ЦПК України зазначено, що завданнями цивільного судочинства визначено, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ч.2 ст. 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України ( стаття 5 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У статті 3 ЦК України зазначені загальні засади цивільного законодавства, якими є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Також у вказаному нормативному акті передбачено підстави виникнення цивільних прав та обов`язків. Зокрема, у статті 11 вказано, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Визнання права як універсальний спосіб захисту абсолютних та виключних прав і охоронюваних законом інтересів передбачене у статті 16 ЦК України. У статті 392 ЦК України вказано, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту статті 392 ЦК України вбачається, що вона містить дві диспозиції, за яких власник майна може звернутися з позовом про визнання права власності: 1) якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою; 2) у разі втрати власником документа, який засвідчує право власності. Суб`єктом вимог про визнання права власності може будь-яка особа, яка вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів у третіх осіб або претензіями третіх осіб чи необхідністю отримати правовстановлюючі документи. Позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів. Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин. Спосіб захисту, передбачений статтею 392 ЦК України є різновидом загального способу захисту - визнання права, а тому його може бути використано в зобов`язальних відносинах за відсутності іншого, окрім судового, шляху відновлення порушеного права. За змістом ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.6) копією свідоцтва про смерть (а.с.9) підтверджено, що чоловік позивачки [PERSON] , помер [INFO] . Згідно копії договору від 03 лютого 1993 року [PERSON] , придбав квартиру [ADDRESS] загальною пл. 63.49 кв. м. та житловою пл. 41,3 кв. м., що складається з трьох кімнат та становить 1/2 житлового будинку (а.с.7). Копією технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] (а.с.12-13) підтверджено, що площа квартири на даний час становить 86 м.кв., а згідно довідки від 13 грудня 2021 року добудова приміщень здійснена з дотриманням будівельних, санітарних та протипожежних норм (а.с.15). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина і відповідно до ст. 1261 ЦК України позивачка є спадкоємцем за законом, на спадкове майно, що залишилося після смерті спадкодавця. Постановою нотаріуса від 06.10.2021 року за №486/02-14 (а.с.10) підтверджено, що у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачці відмовлено, у зв`язку з відсутністю документа власності на спадкове домоволодіння. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил, а відповідно до ч. 5 цієї ж статті на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Судом встановлено, що позивачка є спадкоємцем квартири [ADDRESS] , власник якого за життя та за власні кошти для поліпшення житлових умов виконала ремонтні роботи, після чого змінилася загальна площа квартири, однак це не порушує чиїх не-будь прав чи інтересів. Отже судом встановлено, що [PERSON] , на день смерті був власником квартири [ADDRESS] , позивачка є спадкоємцем за законом та прийняла спадщину, а тому за нею слід визнати право на спадщину. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 331, 392, 376, 1218, 1261 ЦК України,

Outcome: approved