Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-02 00:00:00

[PERSON] 03 березня 2020 року звернулася до суду з позовом до Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, [PERSON] про визнання незаконними та скасування рішень Яремчанської міської ради Івано-Франківської області №375-25/2018 від 22 листопада 2018 року «Про розгляд земельних питань» та № 404-26/2018 від 20 грудня 2018 року «Про розгляд земельних питань». В обґрунтування даного позову зазначила, що з 1949 року вона на правах доньки проживала у сім`ї [PERSON] та [PERSON] та була зареєстрована у будинковолодінні, що знаходилося за адресою [ADDRESS] та відповідно користувалася належними подружжю [PERSON] земельними ділянками площею 0,3453га(пасовище) та 0,7793 га(пасовище). Після смерті [PERSON] позивач успадкувала половину належного останньому господарства, відповідно до заповіту [PERSON] від 07.09.1958 року, однак свої права на спадкове майно в установленому порядку не оформила та передала всі документи, що стосувалися вказаних земельних ділянок своєму сину [PERSON] для виготовлення правовстановлюючих документів, хоча фактично продовжувала користуватись зазначеними ділянками. 26.02.2002 року її син [PERSON] зареєстрував право власності на житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] , однак право власності чи користування суміжними земельними ділянками площею 0,3453 га та 0,7793 га не оформив, оскільки захворів, а [INFO] помер. Зважаючи на відсутність заповіту [PERSON] , після його смерті належний йому житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом успадкували в рівних частках-по 1/3 частині позивач [PERSON] та діти померлого- [PERSON] та [PERSON] . Оскільки земельна ділянка на якій розташований вказаний житловий будинок не була приватизована, до спадкоємців [PERSON] відповідно до ст.120 ЗК України перейшло право користування вказаною земельною ділянкою. У жовтні 2018 року позивач звернулась у Яремчанську міську раду Івано-Франківської області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,3802 га(1/3 частина від площі вказаних ділянок) по [ADDRESS] . Рішенням Яремчанської міської ради Івано-Франківської області №375-25/2018 від 22 листопада 2018 року «Про розгляд земельних питань» позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,3802 га для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] у зв`язку зі спірним питанням(заява [PERSON] ). Натомість, рішенням Яремчанської міської ради Івано-Франківської області №404-26/2018 від 20 грудня 2018 року «Про розгляд земельних питань» [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 0,3453 га та 0,7793 га для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] . Вказані рішення міської ради позивач вважає незаконними та необґрунтованими, а відмову у наданні їй права на приватизацію частини спірних земельних ділянок невмотивованою, оскільки розгляд заяви позивача проведено у її відсутності, рішення №375-25/2018 від 22 листопада 2018 року суперечить вимогам ст.118 ЗК України, якою визначено виключний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, а також з тих підстав, що заява відповідача [PERSON] про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірних земельних ділянок надійшла на розгляд до міської ради лише 27 листопада 2018 року, в той час як позивач звернулась із такою заявою до органу місцевого самоврядування у жовтні 2018 року, відтак посилання на вказану заяву, як на підставу для відмови позивачу у наданні дозволу в оскаржуваному рішенні міської ради №375-25/2018 від 22 листопада 2018 року є безпідставним і таким чином Яремчанська міська рада надала пріоритет [PERSON] незважаючи на те, що із відповідною заявою остання звернулась пізніше, при цьому спірними ділянками ніколи не користувалась та не доглядала їх. Із врахуванням наведеного позивач вважає, що оскаржуваними рішеннями порушено майнові права та законні інтереси позивача щодо приватизації земельних ділянок,які перебувають у її користуванні. Відповідно до розпорядження керівника апарату Яремчанського міського суду Івано-Франківської області №240 від 04 серпня 2020 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 серпня 2020 року вказану позовну заяву передано у провадження судді Ваврійчук Т.Л. Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 05 серпня 2020 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано строк для усунення виявлених недоліків. Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 17 серпня 2020 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 17 серпня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову. Яремчанська міська рада Івано-Франківської області 08 вересня 2020 року подала відзив на позов, в якому вказала, що позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Позивач просить скасувати два рішення Яремчанської міської ради, які окрім п.8.2-рішення №375-25/2018 від 22.11.2018 року за результатами розгляду заяви [PERSON] та п.п.1.8,1.9,4.2,4.3-рішення №404-26/2018 від 20.12.2018 року за результатами розгляду заяив [PERSON] містять пункти, які не стосуються сторін спору. Відповідач вважає, що незаконна на думку позивача відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, викладена у рішенні міської ради №375/25/2018 від 22.11.2018 року, за ст.118 ЗК України не оскаржується, оскільки дозвіл не є рішенням без якого не може бути реалізоване право на отримання земельної ділянки у власність і вказане рішення не має наслідком порушення прав та інтересів особи, яка має намір отримати земельну ділянку, а відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі №420/5288/18 від 29 серпня 2019 року. При наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 0,3453 га та 0,7793 га по [ADDRESS] відповідачу [PERSON] , що викладений у рішенні міської ради №404-26/2018 від 20 грудня 2018 року, були дотримані вимоги земельного законодавства України, чинного на час розгляду заяв. До заяви [PERSON] були долучені копії схеми розташування земельної ділянки, кадастрового плану, акт погодження межі земельної ділянки з суміжними землекористувачем КНПП, копію технічного паспорту на житловий будинок, який містить графічні матеріали з орієнтовними межами земельної ділянки, додатково зазначеним рішенням були затверджені акти узгодження та встановлення межі земельної ділянки. На момент звернення [PERSON] із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою були відсутні діючі дозволи на розроблення проекту землеустрою на вказані земельні ділянки, надані іншим особам, а також були відсутні скарги чи альтернативні заяви з приводу цих земельних ділянок. Позивачем не наведено у позові доказів на підтвердження наявності підстав для скасування рішення міської ради №404-26/2018 від 20.12.2018 року. При вирішенні позову просять врахувати правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 30 травня 2018 року у справі №826/5737/16, в якій зазначено, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, а тому не створює правових наслідків, при винесенні оскаржуваного рішення №375-25/2018 року від 22 листопада 2018 року міська рада реалізовувала свої владні управлінські функції, в цих правовідносинах орган місцевого самоврядування реалізовував свої контрольні функції у сфері управління діяльності, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду. Із врахуванням вищенаведеного просять у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Ухвалою суду від 05 жовтня 2020 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті. 01 грудня 2020 року від відповідача [PERSON] надійшли клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, оскільки даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а також відзив на позов, в якому остання просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Вказала, що зазначені у позовній заяві земельні ділянки площею 0,7793 га(пасовище) та 0,3453 га(пасовище) щодо яких позивач [PERSON] вказує, що на протязі тривалого часу користується ними являються комунальною власністю громади м. Яремче. Жодних документів, які б підтверджували право користування цими ділянками позивачем суду не надано, усі долучені документи стосуються права власності позивача на 1/3 частину житлового будинку по [ADDRESS] , який розташований на іншій земельні ділянці та будь-якого відношення до спірних земельних ділянок не має. У оскаржуваних позивачем рішеннях міської ради не зазначено жодних індивідуальних характеристик земельних ділянок, як то кадастрового номеру чи адресного номеру по [ADDRESS] , кількісний показних земельних ділянок та їх площа не співпадають, оскільки у рішенні щодо [PERSON] вказана земельна ділянка площею 0,3802 га, а у рішенні щодо [PERSON] ділянка площею 0,3453 га. При цьому зазначені рішення не є правовстановлюючими рішеннями, які б породжували у сторін майнові права на земельні ділянки. Надання дозволу на розробку проекту землеустрою не означає автоматичного визнання права власності на земельну ділянку і не може підміняти собою рішення про надання земельної ділянки у користування чи у власність. Дозвіл і проект землеустрою, розроблений на його підставі, є лише стадіями єдиного процесу надання земельної ділянки у власність чи користування. Рішенням Яремчанської міської ради №375-25/2018 від 22 листопада 2018 року не порушуються майнові праві ні позивача, ні інших осіб, дане рішення не посягає на право власності чи право користування земельною ділянкою. Яремчанська міська рада при прийнятті рішення про відмову [PERSON] у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою та при прийнятті рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою відповідачу діяла як суб`єкт владних повноважень, реалізовуючи свої контрольні управлінські функції, право власності на земельні ділянки у сторін не виникло, а тому даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Просить врахувати те, що позовні вимоги про скасування рішень суб`єкта владних повноважень стосуються Яремачнської міської ради і можуть бути виконані лише цим відповідачем, в той час як позовна вимога про стягнення судових витрат заявлена до відповідача [PERSON] , що свідчить про те, що представником позивача штучно та безпідставно залучено до участі у даній справі [PERSON] в якості співвідповідача, хоча остання мала б бути залучена до справи в якості третьої особи на стороні відповідача, що в свою чергу вказує на те, що сторона позивача намагається в такий спосіб замаскувати даний спір під цивільно-правовий, в той час як він підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. 01 грудня 2020 року судом постановлено ухвалу про повернення до стадії підготовчого провадження у справі. Ухвалою суду від 24 березня 2021 року виправлено описку, допущену в ухвалі Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 17 серпня 2020 року та від 05 жовтня 2020 року. Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 24 березня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Якубчака О.Р. про закриття провадження, закрито підготовче провадження у справі та призначено дану справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Бандура В.О. заявлені позовні вимоги підтрималита просить їх задовольнити у повному обсязі, з мотивів, наведених у позовній заяві. Представник відповідача Яремчанської міської ради Івано-Франківської області у судове засідання не з`вилася, однак до суду надійшло письмове клопотання про розгляд даної справи у відсутності представника відповідача. Щодо вирішення позову покладаються на розсуд суду. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Якубчак О.Р. у судовому засіданні позов не визнали та просять у задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю, з мотивів наведених у відзиві на позов. Вказали, що спірні земельні ділянки перебували у користуванні батька відповідача та після його смерті ними користувалась та обробляла їх сім`я відповідача. На даний час брат відповідача висловив свою згоду на те, щоб [PERSON] оформила право власності на зазначені ділянки, якими вони надалі спільно будуть користуватись. Позивач [PERSON] має у своєму користуванні інші земельні ділянки за місцем свого проживання, а тому рішенням міської ради [PERSON] правомірно було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,3802 га для ведення особистого селянського господарства, оскільки міській раді було відомо про те, що зазначена ділянка тривалий період часу перебувала у користуванні сім`ї відповідача, яка також подала заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою. Відповідач в установленому законом порядку звернулася у міську раду із відповідною заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 0,7793 га та 0,3453 га по [ADDRESS] , вказана заява була подана [PERSON] раніше, аніж позивачем, однак відповідне рішення за цією заявою міською радою ухвалене не було, а тому 27 листопада 2018 року [PERSON] повторно звернулась у міську раду із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, до якої долучила всі необхідні документи, а тому рішення Яремчанської міської ради №404-26/2018 від 20 грудня 2018 року ухвалене у відповідності до вимог чинного законодавства та підстави для його скасування відсутні. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що позивач з дитинства проживала у сім`ї своєї тітки за тією адресою, де живе до цього часу та обробляла належні [PERSON] земельні ділянки. Також їй відомо, що [PERSON] придбала у її матері земельну ділянку площею 0,15 га. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є невісткою позивачки та дружиною її сина [PERSON] та матір`ю відповідачки. Вказала, що тітка позивачки [PERSON] мала у своєму користуванні 2,5 га землі по [ADDRESS] . у 1970- х роках вона передала частину ділянки площею 1,25 га у користування [PERSON] ,а решут землі залишила собі. У 1980-х роках позивач також купила земельну ділянку у жительки смт. Ворохта і вони з чоловіком побудували там будинок. [PERSON] проживала окремо і сама обробляла свою земельну ділянку. [PERSON] тоді сказала своєму синові, що якщо він доглядатиме за [PERSON] та після неї успадкує землю. Вони із чоловіком спільно обробляли спірні ділянки, однак [INFO] [PERSON] померла, заповіту не залишила і спірні ділянки перейшли у користування до сестри позивача [PERSON] , яка також мала у користуванні ділянку площею 0,67 га. Вона із чоловіком продовжували доглядати за [PERSON] , обробляли землю, садили город. Позивач весь цей час користувалась своїми земельними ділянками. [PERSON] документів на право власності на земельні ділянки не мала, після її смерті належний їй житловий будинок успадкував її покійний чоловік [PERSON] і вони надалі продовжували обробляти спірні ділянки по [ADDRESS] до моменту смерті її чоловіка у 2018 році. У 2004 році її чоловік розпочав процес приватизації, але не завершив його. Оскільки чоловік протягом останніх десяти років ніде не працював, зловживав алкоголем, вона особисто сплачувала земельний податок за земельні ділянки площею 0,77 га та 0,33га. Після смерті батька її донька [PERSON] звернулась у міську раду із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, надала всі необхідні документи і міська рада прийняла рішення на її користь. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що його покійний батько [PERSON] завжди працював на землі, вони із матір`ю обробляли дві земельні ділянки покійної тітки, садили ріпу, мали у господарстві коня. У користуванні батька була земельна ділянка площею 1,24 га для сільськогосподарських потреб, він косив сіно та продавав його в тому числі позивачці, випасали там худобу. Його баба [PERSON] живе по сусідству, але вона мала свою земельну ділянку, яку окремо обробляла. Земельний податок за спірні ділянки платила його мати з грошей, які давав батько. Зазначив, що вони із сім`єю жилим в іншому місці, але постійно обробляли спірні ділянки, він з дитинства бував там, однак особисто на них не претендує, а тому після смерті батька із заявою про отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо ділянок, які були у користуванні його сім`ї звернулась його сестра [PERSON] . В подальшому, судове засідання у даній справі, призначене на 19 жовтня 2021 року не відбулось у зв`язку із відсутністю електропостачання у Яремчанському міському суду Івано-Франківської області. У судове засідання, призначене на 19 листопада 2021 року учасники справи не з`явились, від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із проходженням щеплення від корона вірусної хвороби Covid-19. У судове засідання, призначене на 12.01.2022 року учасники справи не з`явились, від представника позивача повторно надійшло клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку із його зайнятістю у розгляді цивільної справи, яка перебуває у провадженні Монастириського районного суду Тернопільської області. У судове засідання, призначене на 23 лютого 2022 року, учасники справи не з`явились, від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку із його зайнятістю у розгляді кримінального провадження у Івано-Франківському міському суді Івано-Франківської області. Від представника позивача надійшло клопотання про відкладення судового засідання із посиланням на його зайнятість у розгляді кримінального провадження у м. Львів. У судове засідання, призначене на 01 квітня 2022 року, прибув представник позивача. Від представника відповідача [PERSON] адвоката Якубчака О.Р. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи із посиланням на те, що 05 березня 2022 року він призваний на військову службу по мобілізації у зв`язку із чим його адвокатська діяльність призупинена. Від відповідача [PERSON] надійшла заява про відкладення судового засідання у зв`язку із тим, що її представник проходить військову службу по мобілізації у лавах ЗС України. У судове засідання, призначене на 11 травня 2022 року, учасники справи в черговий раз не з`явились, від представника позивача надійшло клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку із тим, що перебуває за межами України через сімейні обставини. У судове засідання, призначене на 03 червня 2022 року, відповідач [PERSON] та її представник не з`явились. Від відповідача повторно надійшла заява про відкладення судового засідання, у зв`язку із тим, що її представник проходить військову службу по мобілізації у лавах ЗС України. Відповідно до ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у судовому засіданні в межах встановленого цим кодексом строку у випадках: 1) неявка у судове засідання учасника справи щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про прочини неявки, які судом визнано поважними. В свою чергу сторона зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, утриматися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Відповідач була належним чином повідомлена про дату, час і місце призначеного засідання суду, а наведені нею доводи про неможливість участі її представника в судовому засіданні у зв`язку із мобілізацією не є підставою для відкладення розгляду справи чи оголошення перерви в судовому засіданні, оскільки відповідач не позбавлена права надавати повноваження на представництво своїх інтересів будь-якій кількості осіб та будь-якому іншому представникові, а нез`явлення в судове засідання учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи у судовому засіданні. За таких обставин, з врахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, приймаючи до уваги те, що дана справа знаходиться на стадії судових дебатів, відповідач та ї представник приймали участь у попередніх судових засіданнях, де надали особисті пояснення, брали участь у допиті свідків та дослідженні письмових доказів у справі, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для вирішення спору по суті, не відкладаючи розгляду справи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. При цьому суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасника справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, з метою забезпечення розумних строків розгляду справи, суд вважає, що розгляд справи у відсутності відповідача та її представника є можливим, а законні підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Заслухавши пояснення учасників справи та їх представників, свідків, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Встановлено, що позивач [PERSON] виховувалась у сім`ї своїх дядька та тітки [PERSON] та [PERSON] та з 1949 року проживала у домоволодінні по [ADDRESS] (на даний час [ADDRESS] , право власності на яке в установленому законом порядку за позивачем зареєстроване не було. Право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться по [ADDRESS] було зареєстроване Коломийським МБТІ 29 листопада 2002 року за сином позивача [PERSON] , 1960 року народження на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Яремчанською міською державною нотаріальною конторою 26 лютого 2002 року, за реєстром №192. Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] Яремчанською міською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №141/2018 року, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №56500813 від 12.06.2019 року. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.06.2019 року, виданого державним нотаріусом Яремчанської міської державної нотаріальної контори Мотрук Н.Д., за реєстром №394 після смерті сина позивач [PERSON] успадкувала 1/3 частку належного останньому житлового будинку загальною площею 39,3 кв.м., житловою площею 18,3 кв.м. з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Спадкоємцями інших 2/3 часток зазначеного майна є діти померлого-донька [PERSON] та син [PERSON] . Наведене підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна №186766969 від 30.10.2019 року. У жовтні 2018 року [PERSON] звернулася до Яремчанської міської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,3802 га для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] . Згідно п.8.2 рішення Яремчанської міської ради Івано-Франківської області №375-25/2018 від 22 листопада 2018 року «Про розгляд земельних питань» [PERSON] відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,3802 га для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] у зв`язку зі спірним питанням(заява [PERSON] ). 27 листопада 2018 року відповідач [PERSON] звернулась у Яремчанську міську раду Івано-Франківської області із заявою в якій просила надати їй дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] площею 0,7793 га та площею 0,3453 га. Пунктами 1.8 та 1.9 рішення Яремчанської міської ради Івано-Франківської області №404-26/2018 від 20 грудня 2018 року «Про розгляд земельних питань» [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства площею 0,3453 га та площею 0,7793 га по [ADDRESS] . Як вбачається із повідомлення виконавчого комітету Яремчанської міської ради №2299/01-40/12 від 07 листопада 2019 року, наданого у відповідь на адвокатський запит, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26 лютого 2002 року померлої [PERSON] син позивача [PERSON] успадкував житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] . Право власності на вказаний будинок було зареєстроване за [PERSON] у Коломийському МБТІ. Відповідно до ст.120 ЗК України зважаючи на те, що вказаний житловий будинок був розташований на неприватизованій земельній ділянці, до спадкоємців померлого перейшло також право користування земельною ділянкою на якій він розташований. [PERSON] при проведенні обмірів земельних ділянок ліцензованою геодезичною фірмою було залишено земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що буде оформлятися як спільна власність між [PERSON] та [PERSON] рішенням сесії міської ради від 28 лютого 2019 року №436-28/2019 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1540 га(кадастровий номер 2611000000:011:001:0098) для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] , [PERSON] -онуку [PERSON] . До вказаного повідомлення долучені копії документів, долучених [PERSON] до заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, а саме: акти погодження та встановлення меж земельних ділянок площею 0,7793 га та 0,3453 га для ведення особистого селянського господарства від 27 листопада 2018 року №87 та від 28 листопада 2018 року, акти прийомки-передачі межових знаків на зберігання; схеми розташування та кадастрові плани земельних ділянок; технічний паспорт на житловий будинок по [ADDRESS] , виготовлений 06 червня 1989 року. Відповідно до повідомлення архівного відділу Яремчанської міської ради Івано-Франківської області №23/01.4-5 від 29 листопада 2019 року земельно-шнурові та реєстрові книги по земельних ділянках в архівний відділ на зберігання не поступали. Згідно повідомлення Державного архіву Івано-Франківської області №Б-16/06-07 від 05.12.2019 року у документах Яремчанської міської ради народних депутатів за 1990-1991 роки відомостей про земельні ділянки, що належать громадянам [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не виявлено. Документи Яремчанської міської ради народних депутатів за 1992-2019 роки, земельно-шнурові книги, по господарські(реєстрові) книги на зберігання до Державного архіву Івано-Франківської області не надходили. Згідно повідомлення архівного відділу Надвірнянської районної державної адміністрації №г-72/04-01 від 06 лютого 2020 року в архівний відділ Надвірнянської райдержадміністрації документи м. Яремче не надходили. У листі №2459/01-40/12 від 21 листопада 2019 року у відповідь на адвокатський запит представника позивача виконавчий комітет Яремчанської міської ради Івано-Франківської області вказав, що рішень щодо надання дозволу на розроблення технічної документації з приводу земельних ділянок площею 0,7793 га, 0,3453 га, 0,1000 га [PERSON] міською радою не приймалось, оскільки [PERSON] із даним проханням не зверталась. Рішенням сесії міської ради від 20 грудня 2018 року №404-26/2018 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 0,7793 га та 0,3453 га для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] [PERSON] . Заява про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га [PERSON] не подавалась. Згідно долучених відповідачем податкових повідомлень- рішень від 22.06.2010 року, 21.08.2013 року, 30.05.2013 року, 30.06.2015 року, платіжних квитанцій від 21.08.2013 року,123.08.2016 року, 12.10.2018 року [PERSON] сплачувався земельний податок з фізичних осіб. Судом встановлено, що предметом спору у даній справі є дві земельні ділянки площею 0,7793 га та 0,3453 га для ведення особистого селянського господарства, що розташовані по [ADDRESS] та дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення яких рішенням Яремчанської міської ради Івано-Франківської області від 20 грудня 2018 року надано відповідачу [PERSON] та на 1/3 частку яких площею 0,3802 га претендує позивач [PERSON] , посилаючись на те, що вказані земельні ділянки перебували у володінні сім`ї [PERSON] та [PERSON] та після смерті останніх перейшли у користування до неї. Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ст.2 Земельного кодексу України(надалі-ЗК України) до земельних відносин належать відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Згідно ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно з п. «б» ч. 1 ст. 80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землю є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). У відповідності до ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Частиною першою ст.10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. За правилами статті 25 Закону №280/97-ВР сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Відповідно до ч.1 ст.33 Закону №280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема: організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою; здійснення контролю за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою. Статтею 59 Закону №280/97-ВР визначено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 116 Земельного кодексу України (далі ЗК України) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 Земельного кодексу України. Так, відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Згідно з ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Тобто, Земельним кодексом України передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Так, відповідач, розглядаючи заяву позивача, повинен був прийняти одне з двох рішень: надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати мотивовану відмову у наданні такого дозволу. При цьому, аналіз статей 116, 118 ЗК України також вказує на те, що місцева рада не має права визначати пріоритетність того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою на одну й ту ж саму земельну ділянку. Дослідженими судом доказами підтверджується, що позивач [PERSON] у жовтні 2018 року звернулась до Яремчанської міської ради Івано-Франківської області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,3802 га, для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] . Підставою для відмови у наданні позивачу вказаного дозволу згідно рішення Яремчанської міської ради Івано-Франківської області №375-25/2018 від 22 листопада 2018 року стало посилання відповідача на наявність спірного питання, а саме: заяви [PERSON] . Водночас стаття 118 ЗК України, не містить такої підстави для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою як наявність спірних питань у зв`язку із надходженням заяв від інших претендентів на земельну ділянку. У рішенні про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою [PERSON] . Яремчанська міська рада не зазначила, що бажана для позивача земельна ділянка вже перебуває у власності чи користуванні інших осіб, а також на невідповідність місця її розташування вимогам чинних законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, іншої містобудівної та землевпорядної документації, затвердженої у встановленому законом порядку. Окрім цього, в ході судового розгляду встановлено, що із відповідною заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок 0,7793 га, 0,3453 га для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] [PERSON] звернулась до відповідача лише 27 листопада 2018 року, тобто на момент ухвалення міською радою 22 листопада 2018 року оскаржуваного рішення №375-25/2018 про відмову у наданні [PERSON] дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,3802 га по [ADDRESS] будь-яких заяв чи звернень щодо зазначеної земельної ділянки від відповідача [PERSON] до міської ради не надходило і на розгляді такі заяви не перебували. Жодних доказів протилежного Яремчанською міською радою суду не надано та у відзиві на позов не зазначено. Із наведеного слідує, що відповідачем відмовлено [PERSON] у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою з підстави, не передбаченої законом. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч.10 ст.118 ЗК України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У відповідності до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. У ході судового розгляду Яремчанська міська рада Івано-Франківської області як суб`єкт владних повноважень, не довела правомірності свого рішення щодо відмови [PERSON] у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. Враховуючи наведене суд приходить до переконання, що рішення Яремчанської міської ради Івано-Франківської області №375-25/2018 від 22 листопада 2018 року в частині відмови [PERSON] у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою підлягає до скасування. Щодо вимоги позивача про скасування рішення Яремчанської міської ради Івано-Франківської області №404-26/2018 від 20 грудня 2018 року, то суд зазначає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Так, рішенням Яремчанської міської ради Івано-Франківської області №404-26/2018 від 20 грудня 2018 року «Про розгляд земельних питань» надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства площею 0,3453 га та площею 0,7793 га по [ADDRESS] відповідачу [PERSON] . Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №380/624/16-ц зазначила, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак, отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не являється правовстановлюючим актом. Такий дозвіл дає особі право замовити у розробника виконання відповідних робіт із землеустрою, результатом яких є формування нової земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності, яка в подальшому може стати об`єктом цивільних прав. Надання такого дозволу вказує про відсутність обтяжень щодо бажаної земельної ділянки державної чи комунальної власності, і ще не означає позитивного рішення про передачу безоплатно у приватну власність цієї земельної ділянки після розроблення проекту землеустрою. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 05 березня 2019 року у справі №360/2334/17 отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку вказаного проекту, що свідчить про відсутність у відповідача підстав для встановлення будь-яких обмежень у надані дозволу на розробку проекту землеустрою при дотриманні заявником вимог Земельного кодексу України. Таким чином, надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є одним з етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог чинного законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність. Водночас, з урахуванням системного аналізу статей 116, 118 Земельного кодексу України, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки жодним чином не означає прийняття у подальшому позитивного рішення про надання її у власність, що фактично свідчить про відсутність обтяжень земельної ділянки у такому випадку. У постанові від 18 травня 2022 року у справі № 154/3345/16 Верховний Суд вказав, що підставою відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Чинним законодавством не передбачено право органів місцевого самоврядування відступати від положень ст.118 ЗК України, а тому дозвіл на розробку проекту землевідведення треба надавати всім, хто звернувся. Як наслідок,проект можуть розробляти одночасно кілька замовників, а хто з них отримає ділянку - визначатиметься на стадії затвердження проекту та надання її у власність. Позивачем не наведено належних та достатніх доказів в обґрунтування неправомірності рішення міської ради №404-26/2018 від 20 грудня 2018 року та порушення даним рішенням її законних прав та інтересів. Як встановлено судом, на момент розгляду заяви [PERSON] та ухвалення оскаржуваного рішення у відповідача не було законних підстав для відмови у наданні даній особі дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення зазначених нею земельних ділянок. За таких обставин суд приходить до переконання про відсутність правових підстав для скасування вказаного рішення. Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Будь-яких інших належних та достатніх доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень позивачем суду не надано. За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення шляхом визнання незаконним та скасування рішення Яремчанської міської ради Івано-Франківської області №375-25/2018 від 22 листопада 2018 року «Про розгляд земельних питань» в частині відмови у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,3802 га для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] . У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з Яремчанської міської ради Івано-Франківської області слід стягнути на користь позивача 840,80 грн. сплаченого судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 14000 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ч.1 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У відповідності до частин першої - другої ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою-ч.2 ст.137 ЦПК України. У відповідності до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При зверненні до суду представником позивача адвокатом Бандурою В.О. долучено до позовної заяви розрахунок вартості послуг адвоката за договором про надання юридичних послуг від 29 жовтня 2019 року в якому зазначено, що вартість виконаних робіт станом на 27 лютого 2020 року становить 7000 грн., з яких: спілкування з клієнтом(1 год. 30 хв.)-1000 грн., вивчення змін та чинних норм матеріального права, судової практики, правових позицій(2 год.)-2000 грн.; складання процесуальних документів:позовна заява, розрахунки, підготовка додатків, подання позову(2 год. 30 хв.)-4000 грн.; вартість запланованих послуг становить 7000 грн., в тому числі: участь та представництво в суді(3 год.)-4000 грн; складання процесуальних документів( відповідь на відзив, заяви, інші документи)22 год.)-3000 грн. У ході розгляду справи представником позивача не надано суду будь-яких доказів на підтвердження розміру та обґрунтованості понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, зокрема не долучено квитанцій про оплату наданих послуг, акту приймання-передачі виконаних робіт за договором про надання правової допомоги, детального опису робіт(наданих послуг), виконаних адвокатом, а також до закінчення судових дебатів у справі не зроблено відповідну заяву про те, що вказані докази будуть подані ним протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Із врахуванням наведеного суд приходить до переконання, що вимоги позивача в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу до задоволення не підлягають у зв`язку із недоведеністю. Також необґрунтованою є вимога позивача про стягнення на її користь судового збору у сумі 420,40 грн. сплаченого за подання заяви про забезпечення позову, оскільки у задоволенні такої заяви судом було відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: partial