Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-22 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою до Першої Львівської державної нотаріальної контори, третьої особи, яка не заявляє самостійних позовних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головного управління Національної поліції у Львівській області, в якій просить суд зняти арешт з усього майна, що належить позивачу, який зареєстровано 12.01.2011 17:24:56 за № 10708754, реєстратором: Перша Львівська державна нотаріальна контора. Підстава обтяження: кримінальна справа, 124-1184, 03.09.2009, слідчий Кремінець М.М.. Тип обтяження: арешт нерухомого майна. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він є власником земельних ділянок площами 0,2500 га та 1,7 га. Під час отримання відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №271672598 від 25.08.2021 позивачем було виявлено, що на невизначене майно,все нерухоме майно належне йому на праві власності накладено арешт. Вказане обтяження було зареєстроване 12.01.2011 Першою львівською державною нотаріальною конторою на підставі кримінальної справи. обтяжував : Слідче управління ГУМВ України у Львівській області. Станом на сьогодні всі штати апарату та структурних підрозділів ГУМВС у Львівській області скасовано. ГУМВС у Львівській області З 06.11.2015 перебуває в стані ліквідації. Причин, з яких було накладено заборону на майно йому невідомо, проте її наявність перешкоджає позивачу реалізувати свої права на розпорядження його майно, у зв`язку з тим, змушений звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді від 08.02.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, та призначено судове засідання. 22.02.2022 на адресу суду Першою Львівською державною нотаріальною конторою Львівської області скеровано відзив на позовну заяву. В поданому відзиві відповідач просить суд в задоволенні позову [PERSON] відмовити, з тих підстав, що Перша Львівська державна нотаріальна контора що не є належним відповідачем у справі, оскільки під час обтяження нерухомого майна виконували функцію лише реєстратора та не порушували прав позивача. Так, першою Львівською державною нотаріальною конторою 12.01.2011 була отримана заява № 2/182-1 встановленого зразка від слідчого СУ ГУМВС України у Львівській області про реєстрацію обтяження на нерухоме майно. На підставі вказаного повідомлення слідчого інформація було внесена до записів Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Ухвалою суду від 21.03.2022 Головне управління Національної поліції у Львівській області залучено до участі у справі як співвідповідача. 05.05.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника Головного управління Національної поліції у Львівській області. В відзиві на позовну заяву зазначають, що не погоджуються із позовними вимогами, вважають їх необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню з огляду на те, що ГУНП у Львівській області є неналежним відповідачем, так як не було ініціатором накладення обтяження та жодних прав, свобод чи інтересів позивача не порушило. В судове засідання позивач не з`явилася, через канцелярію суду представником позивача подано клопотання про проведення розгляду справи за відсутності сторони позивача. Представник Першої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області в судове засідання не з`явився в поданому відзиві, просив розгляд даної справи здійснювати без його участі. Представник Головного управління Національної поліції у Львівській області в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подано клопотання про розгляд справи без його участі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 169503 від 20.10.2009 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,2500 га (кадастровий номер земельної ділянки: 4622184900:01:004:0012), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки: Будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 8-9). Як видно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 243359357 від 08.02.2021, [PERSON] є власником земельної ділянки площею, 1,7 га (кадастровий номер земельної ділянки: 4622188000:01:001:0058) реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2285226646221 (а.с.10). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №271672598 від 25.08.2021, на нерухоме майно [PERSON] накладено обтяження, реєстраційний номер обтяження: 10708754, який зареєстровано 12.01.2011 17:24:56 за № 10708754 реєстратором: Перша львівська державна нотаріальна контора. Підстава обтяження: кримінальна справа, 124-1184, 03.09.2009, слідчий Кремінець М.М.. Тип обтяження: арешт нерухомого майна (а.с.11). Згідно копії заяви про реєстрацію обтяження об`єкта нерухомого майна № 2/182-1 від 11.01.2011, Першою львівською державною нотаріальною конторою 12.01.2011 прийнято заяву слідчого Кремінця М.М. встановлено зразка про реєстрацію обтяження на все нерухоме майно [PERSON] (а.с. 28). Згідно листа СУ ГУНП у Львівській області № 3564/16/01-22 від 15.04.2022, слідчими ГУМВС України у Львівській області проводилося досудове розслідування кримінальної справи № 124-1184 від 03.09.2021. Відповідно до відомостей ЄРДР за матеріалами кримінальної справи № 124-1184 від 03.09.2009 відомості внесено до ЄРДР за № 12012150010000001 від 20.11.11.2012. 18.12.2021 досудове розслідування вказаного кримінального провадження завершено, а матеріали та обвинувальний акт скеровано до прокуратури Львівської області (а.с. 74). Звертаючись до суду з даним позовом позивач просить суд зняти арешт з усього належного йому майна, який накладено у межах кримінального провадження, причини накладення такого арешту на майно йому невідомі, проте наявність такого арешту призводить до порушення його права власності, так як він не може розпорядитися ним. Велика Палата Верховного Суду неодноразово вирішувала питання щодо юрисдикції суду за вимогами про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами кримінального судочинства та вказала наступне. Спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України (далі - КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства. Як встановлено під час судового розгляду арешт на нерухоме майно позивача, який не був учасником кримінального провадження, було накладено за заявою слідчого під час досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року. Відповідно до п. 9 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи правову позицію Верховного Суду та обставини, що арешт на належне [PERSON] майно накладене за правилами КПК України 1960 року та залишилося не знятим за цим кодексом після поставлення вироку, спір про звільнення майна з-під арешту підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. За загальним правилом ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Зазначений висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 757/23139/18 (провадження № 61-14832св19). Судом встановлено, що позивач є власником майна на яке накладено арешт. Стаття 41 Конституції України визначає, що якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з положеннями статті 391 ЦПК України одним із способів захисту права власності є право власника майна вимагати в судовому порядку усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Беручи до уваги те, що факт наявності арешту нерухомого майна, належного позивачу, чинить йому перешкоди у здійсненні прав власника щодо розпорядження своїм майном та є неправомірним, суд приходить до висновку про необхідність захисту порушеного права шляхом скасування такого арешту. Суд звертає увагу на те, що в кримінальній справі № 124-1184, за ознаками складів злочинів, передбачених ч.4 ст.190,ч.1ст.357, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 (в редакції 1960 року), щодо особи відносно якої вона була порушена винесено вирок. Проте, питання щодо накладеного арешту вирішено не було. Арешт майна у даному випадку із заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном (строком понад 10 років). Судом не беруться до уваги заперечення відповідача про те, що Перша львівська державна нотаріальна контора є неналежним відповідачем у справі та не порушувала прав позивача так як виступала лише реєстратором обтяження, оскільки здійснення реєстрації обтяження відповідачем нерухомого майна обмежує права позивача як власника. Також в ході судового розгляду справи Головним Управлінням Національної поліції у Львівській області також не надано належних та достатніх доказів для висновку, що вони не є належним відповідачем у справі. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в межах відповідного кримінального провадження та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не можуть, суд приходить висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги про скасуванні арешту відповідають закону та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Крім, цього судом не встановлено порушень прав третіх осіб у разі звільнення з-під арешту майна, що належить власникам. Отже, наявність накладеного обтяження порушує права позивачів, що дає підстави для задоволення позову, оскільки іншим шляхом відновити порушені права позивачів неможливо.

Outcome: approved