Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-01 00:00:00

До Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська у лютому 2021 року надійшов вищезазначений позов в якому позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 23.10.2013, що станом на 13.01.2021 становить 12\~590,53 грн. та складається з: 10\~112,92 грн. - заборгованість за тілом кредита; 2\~477,61 грн.- заборгованість за відсотками. Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2021 року позовні вимоги задоволені частково стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 23.10.2013 в сумі 10\~112,92 грн. та судовий збір у розмірі 2270,00 грн. Ухвалою суду від 02 грудня 2021 року заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2021 року скасоване з призначенням справи до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 16 березня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її розгляд по суті. Доводи позивача викладені у позові. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 23.10.2013 між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір б/н який оформлено у вигляді анкети-заявки щодо отримання останньою кредиту шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі та строки визначені «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку». З огляду на те, що [PERSON] допустив неналежне виконання умов договору у зв`язку з чим утворилась заборгованість, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Відповідач надав відзив на позовну заяву. Останні дії відповідача по кредитній картці відбулися 12.09.2017 року в подальшому наприкінці вересня 2017 року всі рахунки відповідача кредитна картка та заробітна картка були заблоковані та здійснення будь-яких дій було неможливо. Проте відповідачем здійснювалися щомісячні оплати на кредитну карту доки на картці [NUMBER] були кошти. Відповідач не надавав письмову згоду позивачу на списання в рахунок погашення поточного платежу з інших рахунків. АТ КБ «Приватбак» звернувся до суду більш ніж через 3 роки від дня останнього внесення часткового платежу і дня настання строку остаточного повернення кредиту, внаслідок чого звернення банку за захистом було за межами позовної давності. Фактичні обставини встановлені судом. Згідно наданих позивачем виписки з карткового рахунку відповідача та довідки вбачається, що [PERSON] 04.12.2014 було відкрито картковий рахунок у АТ КБ «ПриватБанк». 23.10.2013\~року [PERSON] було заповнено та підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», згідно якої вона погодилася з тим, що дана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Для користування кредитними коштами відповідачу були видані кредитні картки на які йому встановлено кредитний ліміт, остання №5168742360046084 від 22.06.2017 терміном дії до 11/20. З копії виписки ПАТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що з 2014 р. надані позивачем грошові кошти відповідач використовував на власні потреби (зняття готівки, придбання товарів, поповнення мобільного телефону, оплата за послуги та інш.), шляхом здійснення відповідних операцій за допомогою банківських карток. Із розрахунку заборгованості та наданої виписки також вбачається, що відповідач частково погашала заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Норми права, що застосував суд. Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, як це встановлено в частині першій статті 1048 ЦК України. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним, як передбачено статтею 1055 ЦК України. Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Положеннями ч. ч.3, 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. Статтею 253 ЦК України\~визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини 1 та 5 статті 261 ЦК України). Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Таким чином, умови, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами і передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення в договорі терміну кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. В такому випадку, термін позовної давності по кожному щомісячному платежу в межах строку кредитування відповідно до частини 5 статті 261 ЦКУ починається після невиконання або неналежного виконання позичальником чергового платежу і обчислюється окремо по кожному простроченого платежу. В такому випадку, позовна давність у три роки встановлюється окремо до кожного невиконання щомісячного платежу. Тому, в разі порушення позичальником зобов`язань за кредитом, позовна давність повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу). Висновок суду. У даній справі на позивачеві лежить обов`язок довести наявність у відповідача заборгованості. Разом з тим, в процесі розгляду справи встановлено, що між сторонами не погоджені розмір процентів та пені, а отже такі вимоги не можуть бути задоволені та враховані. Відповідно до розрахунку наданого позивачем, [PERSON] погасив за наданим кредитом суму в розмірі 65496,90 грн. До того ж, за рахунок кредиту були погашені відсотки у розмірі 17198,26 грн., погашено суму пені 350 грн. та нараховано відсотки в розмірі 2477,61 грн. З огляду на викладені висновки Верховного Суду не підлягають до стягнення необумовлені сторонами проценти та пеня. За таких обставин, враховуючи, що з відповідача лише за рахунок кредиту стягнуто відсотки в розмірі 17198,26 грн., які не погоджені між сторонами, а отже суд приходить до висновку, що відповідачем заборгованість погашена в повному обсязі, а позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed