Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

У вересні 2021 р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; а також стягнути з відповідача [PERSON] на користь особи чи установи, на утриманні якої буде знаходитися [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини від заробітку (доходу) матері, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що у відділі по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради перебуває на обліку малолітній [PERSON] , [INFO] як такий, що опинився в складних життєвих обставинах (проживання в сім`ї, у якій батьки або особи, які їх заміняють, ухиляються від виконання батьківських обов`язків з виховання дитини) відповідно до наказу служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 29.10.2020 року № 892 «Про взяття на облік». Мати дитини - [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дитини записані відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України (зі слів матері), згідно довідки Вознесенівського районного у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 26.11.2020 року № 523/17.5-06-151. До служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради звернулася [PERSON] , яка повідомила, що вона є матір`ю малолітнього [PERSON] , 2019 р.н. та на момент звернення їй терміново необхідно покинути межі України, задля вирішення сімейних обставин та соціально-побутових питань. В зв`язку з цим дитину було тимчасово влаштовано до КНП «Міська дитяча лікарня № 1» ЗМР, на обстеження та лікування. Пізніше за заявою матері, 29.10.2020 року малолітній був влаштований до КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» ЗОР, де і перебуває по теперішній час. 30.10.2020 року [PERSON] повідомила, що мала намір влаштувати сина до дитячого будинку на два тижні, але потім продовжила термін його перебування в дитячому будинку строком на шість місяців. Однак вже 23.02.2021 року [PERSON] письмово повідомила відділ по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, що не має наміру повертати сина в родину та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав по відношенню до малолітнього сина. [PERSON] мала намір покинути Україну та виїхати за кордон назавжди. На сьогоднішній день місцезнаходження відповідача не відоме, засоби зв`язку відсутні. Посилаючись на ці обставини, позивач з підстав, передбачених ст.150, 155, 164-166, 181-183, 191 СК України просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно [PERSON] , 2019 р.н., та стягнути з неї аліменти на утримання малолітнього сина на користь особи чи установи,на утриманні якої буде знаходитись дитина, у розмірі ј частини від усіх видів доходів (заробітку) ,але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати від дня подання позову і до повноліття дитини. Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 27.10.2021р. Відповідно до ст. 274 ч.4 п.1 ЦПК України, справа розглянута в порядку загального позовного провадження. Також, ухвалою суду від 27.10.2021 року, на підставі ст. 84 ЦПК України, витребувано з Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину кордону [PERSON] 28.12.2021 року, на виконання ухвали суду, Державною прикордонною службою України надана запитувана судом інформація. Ухвалою суду від 21.01.2022 року підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду. Відповідач відзиву на позов не подавала. В судове засідання позивач не прибув, надав заяву про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, судові повістки, які надсилались на останню відому адресу її проживання, повернуті до суду з відмітками, що адресат відсутній за вказаною адресою. Третя особа - КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» ЗОР заяв по суті справи не подавав, в судове засідання не з`явився з невідомих причин, що не перешкоджає розгляду справи без його участі. Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223 та ч.1 ст.280 ЦПК України. Всебічно вивчивши обставини справи, оцінивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що позов заявлений обґрунтовано, підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до приписів ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як вбачається з встановлених судом обставин, предметом даного позову є вимога органу опіки в інтересах малолітньої дитини до її матері про позбавлення батьківських прав. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ч.1 п.2 ст.164 Сімейного України, згідно якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З матеріалів справи суд встановив, що [PERSON] , [INFO] є матір`ю [PERSON] , [INFO] (актовий запис про державну реєстрацію народження № 884 від 11.07.2019 року, складений Вознесенівським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Державна реєстрація народження була проведена відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Видане свідоцтво про народження [NUMBER] від 11.07.2019 року. Батько дитини - [PERSON] . Відомості про батька дитини записані відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України (зі слів матері). Статтею 4 Декларації прав дитини від 20.11.1959 р. передбачено, що дитина повинна рости під піклуванням і під відповідальністю своїх батьків в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення. При вихованні дитини повинні бути враховані інтереси дитини, те, що їй дуже потрібна турбота і любов,адже благополуччя дитини залежить від благополуччя родини. Як встановлено ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» (№2402-ІІІ від 26.04.2001 р.) виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання, розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. При розгляді справи суд встановив, що відповідач тривалий час без жодних поважних причин не приймають участі у вихованні дитини, з сином не спілкується без жодних перешкод для цього, питання про повернення дитини у сім`ю матері не ініціювала як до подання цього позову органом опіки, так і протягом часу розгляду справи. Малолітній [PERSON] , 2019 р.н., з 29.10.2020 року влаштований до КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» ЗОР, де перебуває по теперішній час. Зі змісту позову вбачається, що мати дитини самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, не цікавилася життям сина, не зробила ніякого особистого внеску у виховання та розвиток свого сина. Натомість, 05.10.2020 року [PERSON] надала Службі у справах дітей Запорізької міської ради заяву, в якій просила влаштувати її малолітнього сина [PERSON] , 2019 р.н. з 16.10.2020 року по 24.10.2020 року до Запорізького обласного спеціалізованого будинку дитини «Сонечко», оскільки їй терміново потрібно було виїхати за межі України до Російської Федерації. Зобов`язалася забрати дитину одразу після повернення в Україну. Потім, 30.10.2020 року [PERSON] надала до відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей ЗМР пояснення, в яких зазначила, що у зв`язку зі складним матеріальним становищем вона вимушена була залишити свою дитину [PERSON] у будинку дитини « Сонечко » строком на два тижні, але потім вирішила продовжити строк перебування дитини там на півроку. Також, 23.02.2021 року [PERSON] на ім`я начальника відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей ЗМР надала письмові пояснення, в яких зазначила, що не може і не бажає виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до своєї дитини [PERSON] , 2019 р.н., не заперечує проти позбавлення її батьківських, наслідки позбавлення батьківських прав розуміє та приймає, просила службу у справах дітей ініціювати одання позову про позбавлення її батьківських прав. Вказала, що в квітні 2021 року планує виїхати за кордон, повертатися не збирається. Як вбачається із висновків органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 31.08.2021 р., малолітній [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку в органі опіки та піклування як такий, що опинився у складних життєвих обставинах, відповідно до наказу служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 29.10.2020 року № 892 «Про взяття на облік». Відомості про батька дитини були записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, зі слів матері. Мати дитини [PERSON] залишила сина в КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко», мотивуючи тим, що їй необхідно покинути межі України, і повертатися вона не збирається, більш того, не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав. Малолітній [PERSON] і по теперішній час перебуває в КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко». Місцезнаходження відповідача [PERSON] не відоме, засоби зв`язку з нею відсутні. Позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] ,є доцільним з огляду на встановлений факт ухилення матері від виконання батьківських обов`язків, що відповідає інтересам дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України в п.16 Постанови Пленуму N 3 від 30.03.2007р.»Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав,передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце,коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини,її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема:не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Встановлені судом обставини переконують у тому, що відповідач як мати [PERSON] , [INFO] , не виконує своїх батьківських обов`язків та свідомо ухиляється від піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умов для отримання дитиною освіти. Фактично між дитиною та матір`ю не виникло родинних стосунків, притаманних сім`ї. Відповідач проживає окремо від дитини, переймається влаштуванням свого власного життя, без врахування інтересів дитини та її прав на виховання у повній сім`ї з батьками, намірів в подальшому змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків відповідач не висловлювала, протягом часу розгляду справи відповідач не ініціювала повернення дитини у сім`ю до матері, це вказує на те, що виховання дитини в дитячому будинку та самоусунення матері від участі у житті сина є для неї зручним. Враховуючи тривалість часу, протягом якого відповідач без жодних об`єктивних перешкод не виконує своїх батьківських обов`язків відносно сина, небажання змінити ставлення до виховання дитини та піклуватися про неї надалі, суд прийшов до висновку, що винна поведінка матері відносно сина знайшла своє підтвердження доказами і до відповідача необхідно застосувати саме такий захід, як позбавлення батьківських прав, який є крайньою мірою впливу на осіб, які порушують батьківські обов`язки, однак є повністю співмірним із характером поведінки матері відносно дитини та інших обставин справи. З урахуванням наведеного вище суд дійшов до висновку про задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав як ґрунтованого на законі та доведеного доказами. Конституцією України проголошено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою де визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, у частині другій статті 51 основного Закону України зазначається, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Крім того відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.3 ст 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначені розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, яка добровільно не виконує обов`язку матері матеріально утримувати дитину, суд враховує відсутність відомостей про наявність у неї інших утриманців та обмежень у працевлаштуванні, відсутність з її боку участі в матеріальному забезпеченні дитини у будь-який спосіб та вважає за доцільне стягнути аліменти на утримання сина у розмірі ј частини від усіх видів її доходу (заробітку) щомісячно, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягувати з 06.09.2021 р. з дати звернення позивача з цим позовом до суду до досягнення дитиною повноліття. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви,що передбачено ч.1 ст.191 СК України. При цьому отримувачем аліментів суд зазнає особу або установу,на утриманні якої [PERSON] , [INFO] буде знаходитись після набрання рішенням законної сили. Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1816,00 грн. (з двох вимог майнового і немайнового характеру). На підставі ст.ст. 150, 164, 165, 180-183, 191, 243 СК України, ст.12, 13, 76, 81, 141,258, 259, 265, 280, 284, 353, 355 ЦПК України, суд-

Outcome: approved