Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-31 00:00:00

24 грудня 2021 року, [PERSON] звернулася до Великомихайлівського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог, вказує, що на підставі рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 12.11.2012 року, видано виконавчий лист № 2/1508/539/12 від 21.02.2013 року, про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 480 грн., щомісяця, до досягнення донькою повноліття, а саме до [INFO] . Біляївським відділом державної виконавчої служби Біляївського районного управління юстиції Одеської області відкрито виконавче провадження № 37229835. У квітні 2015 року, відповідач [PERSON] пообіцяв сплачувати аліменти добровільно та на його прохання, вона звернулася до відділу державної виконавчої служби Біляївського районного управління юстиції Одеської області з відповідною заявою. 27.04.2015 року, постановою відділу державної виконавчої служби Біляївського районного управління юстиції Одеської області, виконавчий лист № 2/1508/539/12 від 21 2 2013 року, виданий Великомихайлівським районним судом Одеської області був їй повернутий. Після того, відповідач періодично сплачував добровільно кошти, а потім перестав надавати матеріальну допомогу на утримання доньки. Вказує, що вона як мати, будь-яких перешкод для виконання відповідачем своїх обов`язків, не чинила. Зокрема, неодноразово пропонувала йому спілкуватися з донькою, однак, батьківські правовідносини між донькою та відповідачем відсутні, участі у вихованні та навчанні доньки [PERSON] не приймає. Зазначає, що на даний час розмір аліментів, який був визначений за рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 30.05.2013 року значно менший ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. На даний час вона працює, самостійно, власними силами, намагається матеріально забезпечити, доглянути та виховати доньку, однак для належного забезпечення її доходу не достатньо. Враховуючи вищевикладене просить змінити розмір аліментів, що стягувалися з [PERSON] , [INFO] , на підставі виконавчого листа № 2/1508/539/12 від 12 11.2012 року виданого Великомихайлівським районним судом Одеської області на її користь на утримання доньки [PERSON] , [INFO] з 480 гривень, щомісячно на 4000 гривень на дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з врахуванням індексу інфляції, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення донькою повноліття, тобто до [INFO] . Ухвалою судді від 28 грудня 2021 року відкрито провадження у зазначеній цивільній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, витребувано докази. В судове засідання позивач не з`явилася, в матеріалах справи наявна заява, з якої вбачається, що остання просить справу за ї позовом розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Між сторонами виникли правовідносини з обов`язку батьків утримувати дитину та його виконання, які регулюються нормами СК України. Згідно з ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області (справа №498/839/13-ц) від 30.05.2013 року. За час перебування в шлюбі у сторін народилася дочка - [PERSON] , [INFO] , вказане підтверджується копією свідоцтва про народження: серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Біляївського районного управління юстиції Одеської області, на підставі актового запису про народження №49 від 04.03.2011 року. Рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області (провадження по справі №2/1508/539/12) від 12.11.2012 року, ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 480 грн. щомісячно, до досягнення нею повноліття, а саме до [INFO] , починаючи з 21.09.2012 року. Вказане рішення набрало чинності 14.01.2013 року, видано відповідний виконавчий лист. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовими рішеннями або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відтак, положення ст.192 Сімейного кодексу України регулює зміну розміру аліментів, тобто їх зменшення або збільшення. У частині 1 ст.192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Відповідно до п.п.17, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Законом України № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року внесено зміни до ч. 2ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні, таким чином половина прожиткового мінімуму = 2618 :2 =1309 гривень. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Суд при розгляді вимог позивачки про збільшення розміру аліментів враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями СК України мінімальний розмір аліментів, відтак попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам вочевидь не відповідає. З наданих позивачем довідок №1700 від 15.12.2021 року, №1704 від 16.12.2021року, вбачається, що до складу сім`ї [PERSON] , [INFO] входять діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які перебувають на повному утриманні матері, відповідно. З наданої КНП «Міська клінічна лікарня» №1 Одеської міської ради довідки №2304 від 22.12.2021 року вбачається, що [PERSON] , 1991 року народження працює у даній лікарні на посаді сестри медочної ендокринологічного відділення з 18.12.2018 року (наказ №248-к від 14.12.2018 року). Згідно довідки про доходи наданої КНП «Міська клінічна лікарня» №1 Одеської міської ради, загальна сума доходу [PERSON] за період з 01.07.2021 року по 31.12.2021 року становить 45 017,43 грн, середньомісячна заробітна плата за останні 6 місяців становить 7502,90 грн. За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В позові позивачка зазначила, що відповідач є працездатним, його матеріальне становище значно покращилося, разом з тим жодних доказів, які підтверджують її ствердження не надала, і в справі немає доказів щодо матеріального стану відповідача та будь-яких інших доказів, які дають підстави встановити покращення матеріального стану відповідача та його змогу сплачувати позивачці аліменти у зазначеному нею в позові розмірі - 4000 грн. на дитину, щомісячно. Враховуючи вищевикладене, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я, матеріальне становище сторін, те, що сторони мають рівні обов`язки з утримання дитини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, шляхом збільшення розміру стягнення аліментів з 480 грн. до 1600 грн. щомісячно, які підлягають індексації відповідно до закону, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а збільшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача [PERSON] до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Outcome: partial