Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-15 00:00:00

22.11.2021 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить припинити нечесну підприємницьку практику щодо змушування виконувати його зобов`язання по оплаті «врізки трубопроводу в діючий газопровід ввід і прийняття в експлуатацію введення газопроводу до житлового будинку згідно цивільно-правових відносин», які вже були ним оплачені та профінансовані та зобов`язати відповідача приєднати будинок [PERSON] , що по [ADDRESS] , зобов`язати відповідача припинити газопостачання до будинковолодіння [PERSON] , що проживає на [ADDRESS] всупереч наявного у неї проекту газопостачання, зобов`язати відповідача виконати умови робочого проекту, розробленого для будинковолодіння по [ADDRESS] згідно вже наявного в неї і затвердженого проекту. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що він є власником будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , після смерті своєї матері [PERSON] . В 1991 році він за власні кошти придбав труби (трубопровід), яку працівники газової служби проклали по їхньому подвір`ї. Прокладання даної труби відбулось згідно затвердженого проекту №7д-1334-90ГС. Газова мережа та газове обладнання будинку прийняті в експлуатацію згідно проектно-технічної та виконавчої документації, розробленої філією Самбірським УЕГГ ВАТ «Львівгаз». У 2008 році був розроблений робочий проект на газифікацію цегляного житлового будинку та виконано роботи Самбірським відділенням ПАТ «Львівгаз», згідно проектної документації, за що 27.11.2009 ним було сплачено кошти в сумі 2151,26 грн., виконано монтаж газопроводу вводу діаметром ф 32 мм, довжиною 6 м, прокладено куплених ним труб діаметром 15-20 мм довжиною 17 м, встановлено 2 крани на опусках до газової плити та двохфункційного котла, встановлено прилади газу. Тобто демонтовано було старі газопровідні труби та ним все оплачено, навіть за лічильник, який тоді повинен був надаватись йому безоплатно. З моменту проведення робіт і по сьогоднішній день ВАТ «Львівгаз» так і не завершила газифікацію належних йому будівель, але тепер вимагає від нього гроші за врізку в його ж газопровід, хоча він все вже оплатив. Згідно проекту передбачено впуск газу, тобто врізка є. Газопровід знаходиться на балансі АТ «Львівгаз». Його особовий рахунок в АТ «Львівгаз» 0900328674. По сусідству з ним проживає [PERSON] , яка газифікувала свій будинок всупереч затвердженому їй проекту та за рахунок труби, покладеної через його подвір`я. Такими діями насамперед порушуються його права як споживача газу. Будинок [PERSON] газифіковано. Підключення даного будинку до газопостачання відбулося з порушенням чинного законодавства, всупереч виготовленого робочого проекту, з використанням трубопроводу, який ними не придбавався та ними не оплачувався. Такими діями порушуються його права як споживача газу. Вважає, що проводячи незаконну врізку відповідач не врахував: що труби та інше газове обладнання, які проходять по [ADDRESS] придбані за його кошти, труба для газопостачання, інші елементи газового обладнання, що проводять по подвір`ю будинку [ADDRESS] придбані за його кошти, підключено газопостачання (врізка) до будинку [ADDRESS] відбулась з порушенням чинного законодавства та робочого проекту щодо підключення будинку [ADDRESS] до газопостачання, між робочим проектом на газифікацію будинку [ADDRESS] та тим способом, в який даний будинок [ADDRESS] підключено до газопостачання порушення чинного законодавства, зроблено з корисливою метою, без дотримання прав інших осіб, в тому числі його. Труба газопроводу від його житлового будинку є його власністю. Для проведення врізки в даний газопровід [PERSON] повинна була внести зміни до свого робочого проекту і отримати його письмовий дозвіл. Всього цього зроблено не було. Самовільне підключення, всупереч робочому проекту до труби газопроводу за 1,2 м. до його будинку несе загрозу його майну. Ухвалою суду від 24.11.2021 відкрито провадження у даній справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 08.12.2021. Постановлено витребувати у Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» оригінал робочого проекту, розробленого по [ADDRESS] , 1991 року, розробленого на ім`я [PERSON] . 07.12.2021 представник [PERSON] , адвокат В.Возняк подав до суду заперечення на позов. Зазначає, що з рахунку № [NUMBER] від 07.10.2021 та з відповіді Департаменту паливно-енергетичного комплексу, енергоефективності та житлово-комунального господарства Львівської ОДА за №30-612/0/2-21 від 29.07.2021, вбачається, що [PERSON] є споживачем природного газу в будинку у с.Гординя Самбірського району Львівської області, який газифіковано відповідно до проекту №7Д-1434-90ГС від 1991 року та нормативного законодавства діючого на той час. Наведені обставини спростовують позовні вимоги п.2 і п.3, оскільки іншого позивачем не доведено. Крім цього, є недоведеною позовна вимога згідно п.1 позову, оскільки відповідно до акту виконаних робіт та фіскального чеку від 27.11.2009, які є в матеріалах справи, [PERSON] 27.11.2009 оплачено 2151,26 грн. 08.12.2021 підготовче судове засідання відкладено на 20.01.2022. 13.12.2021 позивач подав до суду заперечення на відзив. 28.12.2021 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву. Позов заперечує тим, що на звернення позивача останньому надавались роз`яснення про те, що згідно робочого проекту, на який покликається позивач, працівниками Самбірського УЕГГ проведено зовнішні та внутрішні газомонтажні роботи. За виконання даних робіт 27.11.2009 було проведено оплату згідно діючих розцінок АТ «Львівгаз» в сумі 2151,26 грн., а саме: зовнішні роботи: монтаж газопроводу вводу д+32 мм. Довжиною 6 м.п. на суму 432,19 грн., внутрішні роботи: - 1048,87 грн. прокладка труб д.15-20 мм. Довжиною 17 м.п., встановлення двох кранів на опусках (до котла та газової плити); встановлення приладу обліку газу 311,66 грн, всього з ПДВ 2151,26 грн. Для завершення газифікації і приймання газової мережі та газового обладнання новозбудованого житлового будинку за вищевказаною адресою [PERSON] необхідно: представити декларацію про готовність об`єкту до експлуатації, видану інспекцією ДАБК у Львівській області, провести оплату за врізку і пуск газу до новозбудованого житлового будинку, надати акт на прочистку димових та вентиляційних каналів, представити Договір на сервісне обслуговування котла, надати копію технічних паспортів на газову плиту та двохфункційний котел, встановити сигналізатор загазованості згідно робочого проекту. Відповідачем позивачу було надано рахунок на оплату врізки в діючі газові мережі від 20.02.2018 на суму 1333,79 грн. Тому позивач помилково вважає, що у суму 2151,26 грн. включено, в тому числі, оплату за послуги врізки та пуску газу до новозбудованого будинку. Питання законності відмови позивачу в підключенні його будинку до газопостачання досліджувалось Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, яка по відношенню до відповідача є Регулятором його господарської діяльності. Регулятором не було встановлено в діях відповідача жодних порушень прав позивача. Вважає, що відсутні підстави для задоволення вимог позивача й в частині зобов`язання відповідача приєднати будинок [PERSON] , що по [ADDRESS] до газопостачання. Зазначає, що газифікація житлового будинку [PERSON] проведена у 1991 році згідно затвердженого робочого проекту, виготовленого у відповідності до діючих на той час вимог нормативних документів. Газова мережа та газове обладнання будинку прийняті в експлуатацію згідно представленої тоді проектно-технічної та виконавчої документації. Підстав для припинення газопостачання немає. Крім цього, звертає увагу суду на те, що позивачу було відомо про нібито порушене його право ще з 2009 року, однак звернувся до суду з даним позовом лише в 2021 році, а тому просить суд застосувати строк позовної давності, та відмовити з цих підстав у позові, поважності причин пропуску строку позивачем не наведено. Ухвалою суду від 20.01.2022 підготовче провадження в справі закрито, призначено справу до судового розгляду на 14.02.2022, повторно витребувано у Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» оригінал робочого проекту, розробленого по [ADDRESS] , 1991 року на ім`я [PERSON] . 14.02.2022 розгляд справи відкладено за клопотанням представника позивача на 03.03.2022. 03.03.2022 розгляд справи повторно відкладено за клопотанням представника позивача на 04.04.2022. 04.04.2022 розгляд справи відкладено на 28.04.2022. 28.04.2022 в судовому засіданні оголошено перерву до 16.05.2022. Представник позивача адвокат Карпінець В.Ю. в судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Просить позов задоволити. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка позивач [PERSON] позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечив. Вважає, що позовні вимоги будуються на припущеннях, жодними належними та допустимими доказами не обґрунтовуються та не підтверджуються. Стверджує, що підстави для газифікації будинковолодіння позивача відсутні, оскільки останнім не виконано вимоги, зокрема: будинок не введено в експлуатацію, не прочищено димових каналів тощо. Звертає увагу суду й на те, що проектна документація позивача виготовлена у 2009 році, а проектна документація [PERSON] у 1991 році, який було погоджено проектантами. Крім цього, просить суд застосувати строк позовної давності, оскільки про порушення прав, на які вказує позивач, останньому було відомо ще з 2009 року. Представник третьої особи [PERSON] адвокат Возняк В.Й. в судовому засіданні позов заперечив. Вважає, що позивачем не доведено порушення його прав та не представлено належних доказів на підтвердження цього. Звертає увагу суду на те, що проект його довірительки розроблено ще у 1991 році і цього ж року був введений в експлуатацію. Проект позивача був розроблений у 2009 році, а тому повинен був розроблятись із врахуванням всіх існуючих газопроводів і врізок. Крім цього, вважає, що позовні вимоги щодо зобов`язань відповідача припинити газопостачання до будинковолодіння [PERSON] , що проживає на [ADDRESS] всупереч наявного у неї проекту газопостачання, зобов`язань відповідача виконати умови робочого проекту, розробленого для будинковолодіння по [ADDRESS] згідно вже наявного в неї і затвердженого проекту, то такі вимоги порушують права та інтереси його довірительки. А тому, вважає, що така повинна мати статус відповідача у даній справі, а не лише третьої особи. З`ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних міркувань. Суд встановив: Згідно Реєстраційного посвідчення від 13.12.2001 [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] після смерті своєї матері [PERSON] . Крім цього, за вищевказаною адресою позивачем зведено новий житловий будинок. У 2008 році позивач звернувся до Самбірського відділення ПАТ «Львівгаз» із заявою на розроблення проекту на газифікацію вищевказаного новозбудованого житлового будинку. У 2009 році працівниками Самбірського УЕГГ проведено зовнішні та внутрішні газомонтажні роботи, за виконання яких 27.11.2009 позивачем проведено оплату на загальну суму 2151,26 грн., а саме за: зовнішні роботи: монтаж газопроводу-вводу д=32 мм, довжиною 6 м.п. на суму 432,19 грн, внутрішні роботи: - 1048,87 грн. прокладка труб д.15-20 мм. Довжиною 17 м.п., встановлення двох кранів на опусках (до котла та газової плити); встановлення приладу обліку газу 311,66 грн. Як вбачається з представленої відповідачем кореспонденції (листів-повідомлень), адресованих на ім`я позивача останнього інформувалось про необхідність: здійснення оплати за врізку і пуску газу у трубопровід, згідно виставленого рахунку станом на 20.02.2018 в розмірі 1333,79 грн.; прийомку в експлуатацію нового об`єкта і пуск газу до газового обладнання; представлення Акту на чистку димових та вентиляційних каналів, представлення договору на сервісне обслуговування котла; представлення копій технічних паспортів на газові прилади; встановлення сигналізатора загазованості згідно робочого проекту. Оцінка суду. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до\~ст. 81 КПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу, своїх вимог або заперечень. За змістом\~статті 11 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З аналізу практики Європейського суду з прав людини вбачається, що у випадку ухвалення рішення по суті спору органом, якому прямо не властива судова функція, ч. 1 ст. 6 Конвенції підлягатиме застосуванню у разі, якщо таке рішення підлягає подальшому контролю з боку «судового органу, який має повну компетенцію» (рішення Європейського суду з прав людини від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України»). Статтею 6 Конвенції встановлено, що справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією. Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами. У п. 3 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень та важливим аспектом права на справедливий суд. Рішенням Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» визначено, що кожен доречний і важливий аргумент особи має бути проаналізований і одержати відповідь суду. В умовах дії такого принципу суди не повинні обмежуватися заявленими сторонами доводами та поданими ними доказами, а мають здійснювати активну роль у встановленні об`єктивної істини, вживаючи усіх можливих заходів для перевірки та встановлення усіх фактичних даних зі спору. Водночас у п. 42 рішення Європейського суду з прав людини від 15 листопада 2007 року по справі «Бендерський проти України» вказано, що відповідно до практики, яка відображає принцип незалежного здійснення правосуддя, судові рішення мають достатньою мірою висвітлювати мотиви, на яких вони ґрунтуються. Необхідність зазначення в судових рішення чіткого обґрунтування результатів оцінки доказів передбачена й у ст.263 ЦПК України, відповідно до якої судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, суд повинен зазначити мотиви його прийняття чи відмови у прийнятті. Правові та економічні засади функціонування ринку природного газу, взаємовідносини оператора газорозподільної системи із суб`єктами ринку природного газу, у тому числі із побутовими споживачами визначені\~Законом України "Про ринок природного газу"\~та Кодексом газорозподільних систем, затвердженим\~постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2494 від 30.09.2015 року. Згідно вимог розділу 5 Кодексу газорозподільних систем, затв. постановою Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2494 від 30.09.2015 власники об`єктів будівництва або існуючих об`єктів (земельних ділянок), які фізично не підключені до ГРМ, мають право на приєднання (технічний доступ) цих об`єктів до ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності або користуванні (у тому числі в експлуатації) Оператора ГРМ, у порядку, визначеному цим розділом. За зверненням власника об`єкта чи земельної ділянки (замовника) про приєднання його об`єкта до ГРМ Оператор ГРМ зобов`язаний забезпечити приєднання об`єкта (земельної ділянки) до ГРМ, що на законних підставах перебуває в його власності або користуванні (у тому числі в експлуатації), за умови дотримання власником (замовником) вимог цього Кодексу та чинного законодавства. Оператор ГРМ може відмовити замовнику в приєднанні його об`єкта (земельної ділянки) до об`єктів газорозподільної системи, що на законних підставах перебувають у власності чи користуванні (у тому числі експлуатації) Оператора ГРМ, лише за наявності однієї з таких підстав: відсутність або недостатність вільної потужності на об`єктах газорозподільної системи, у тому числі при замовленні тиску газу для потреб об`єкта замовника понад 1,2 МПа; у разі недотримання замовником процедури приєднання, визначеної\~Законом України\~«Про ринок природного газу»,\~Кодексом ГТС\~та/або цим Кодексом. Відмова у приєднанні замовника до газорозподільної системи повинна містити посилання на відповідну норму\~Закону України\~«Про ринок природного газу», або\~Кодексу ГТС, або цього Кодексу, яка не виконана замовником та перешкоджає чи унеможливлює надання Оператором ГРМ послуги з приєднання об`єкта замовника. Приєднання об`єктів (земельних ділянок) замовника до ГРМ здійснюється на підставі договору на приєднання, що укладається за формами, наведеними у\~додатках 15,\~16\~до цього Кодексу. При цьому невід`ємною частиною договору на приєднання є технічні умови приєднання (додаток 17), які визначають вихідні дані для проєктування газових мереж зовнішнього газопостачання від місця забезпечення потужності до точки приєднання, які будуються Оператором ГРМ, та вихідні дані для проєктування та будівництва газових мереж внутрішнього газопостачання об`єкта замовника від точки приєднання до газових приладів і пристроїв замовника. Будівництво та введення в експлуатацію газових мереж внутрішнього газопостачання забезпечується замовником. Технічні умови приєднання включають ситуаційний план (ескізне креслення) розміщення ділянки газопроводу, на якому встановлюється точка приєднання та визначається прогнозована точка вимірювання (місце встановлення вузла обліку). Якщо на дату подання заяви про приєднання до ГРМ на об`єкті чи земельній ділянці замовника відсутній діючий газопровід (відсутня існуюча межа балансової належності), точка приєднання (запроєктована межа балансової належності) визначається на межі земельної ділянки замовника або, за його згодою, на території такої земельної ділянки. Для приєднання об`єкта будівництва або існуючого об`єкта (земельної ділянки) до газорозподільної системи Оператора ГРМ їх власник (замовник приєднання) має звернутися до цього Оператора ГРМ із заявою про приєднання, яка подається в довільній формі. Одночасно із заявою про приєднання замовник надає Оператору ГРМ виключний перелік таких документів: 1) заповнений опитувальний лист за формою, затвердженою Оператором ГРМ, у якому зазначаються технічні параметри об`єкта замовника, що має приєднатися до газорозподільної системи. Опитувальний лист має передбачати положення, згідно з якими замовник матиме право обирати на свій розсуд виконавця проєктних, будівельних робіт з приєднання та робіт зі встановлення вузла обліку газу серед суб`єктів господарювання, які мають право на провадження відповідного виду діяльності згідно з вимогами законодавства. Оператор ГРМ не має права вимагати додаткової інформації від замовника, крім тієї, яка передбачена опитувальним листом та цим пунктом; 2) копії документів, якими визначено право власності чи користування замовника на об`єкт (приміщення), та/або копію документа, що підтверджує право власності чи користування на земельну ділянку (з графічним планом земельної ділянки). Якщо в документах на земельну ділянку відсутній графічний план земельної ділянки (відсутній кадастровий план), замовник має надати Оператору ГРМ ситуаційний план (схему) щодо місцезнаходження земельної ділянки замовника із визначенням її меж; 3) копії документів замовника: які посвідчують фізичну особу або її представника (для фізичних осіб); які посвідчують статус юридичної особи чи фізичної особи - підприємця та її представника (для юридичних осіб і фізичних осіб - підприємців); про взяття на облік або реєстрацію у Державній фіскальній службі відповідно до вимог\~Податкового кодексу України; 4) копію належним чином оформленої довіреності на представника замовника, уповноваженого представляти інтереси замовника під час процедури приєднання (за потреби); 5) рішення постійно діючої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води згідно з\~Порядком відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 липня 2019 року № 169, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 серпня 2019 року за № 982/33953, щодо відключення будівлі, у тому числі житлового будинку, квартири/нежитлового приміщення, від системи централізованого опалення та/або гарячого водопостачання (для замовника, який має намір влаштувати в будівлі, квартирі та/або нежитловому приміщенні багатоквартирного будинку, який введений в експлуатацію, систему індивідуального чи автономного теплопостачання). Вартість послуг з надання замовнику технічних умов приєднання визначається відповідно до методології встановлення плати за приєднання, затвердженої Регулятором. Договір на приєднання та технічні умови приєднання набувають чинності з дати повернення їх Оператору ГРМ підписаними замовником та за умови оплати вартості послуг з надання замовнику, договору на приєднання та технічних умов приєднання, якщо вона передбачена чинним законодавством. Після погодження в установленому законодавством порядку проєкту зовнішнього газопостачання та його кошторисної частини Оператор ГРМ протягом десяти робочих днів направляє замовнику додаткову угоду до договору на приєднання, у якій визначає строк забезпечення послуги Оператора ГРМ з приєднання об`єкта замовника до ГРМ (будівництва газових мереж зовнішнього газопостачання від місця забезпечення потужності до точки приєднання) та вартість цієї послуги (плати за приєднання), розраховану відповідно до методології встановлення плати за приєднання до газотранспортних і газорозподільних систем, затвердженої Регулятором. При цьому строк забезпечення приєднання визначається в договорі на приєднання з урахуванням строку, необхідного для виконання будівельно-монтажних та пусконалагоджувальних робіт, та строків, необхідних для закупівлі відповідних товарів, робіт і послуг, а також погоджень, передбачених проєктом зовнішнього газопостачання. Вартість розробки проєкту зовнішнього газопостачання не включається до плати за приєднання (вартості послуги Оператора ГРМ з приєднання об`єкта замовника), якщо розробку проєкту забезпечував замовник. У абз.5 п.8 розділу Х вищевказаного Кодексу встановлено, що якщо протягом року після погодження Оператором ГРМ проєкту комерційний ВОГ не було введено в експлуатацію, проєкт на комерційний ВОГ підлягає перепогодженню з урахуванням діючих на дату перепогодження вимог нормативних документів. Суд вважає недоведеним вимоги позивача про порушення його прав як споживача щодо не підключення до газопостачання. Натомість відповідачем представлено суду докази недотримання позивачем умов приєднання до ГРМ, передбачених Кодексом газорозподільних систем та чинного законодавства, що забезпечили б безпечні умови експлуатації та газопостачання. Відтак, суд вважає недоведеним факт виконання позивачем усіх умов необхідних для підключення до газопостачання, а саме: представлення декларації про готовність об`єкту до експлуатації, видану інспекцією ДАБК у Львівській області; проведення оплати за врізку і пуск газу до новозбудованого житлового будинку, надання акту на прочистку димових та вентиляційних каналів, представити договір на сервісне обслуговування котла, надання копії технічних паспортів на газову плиту до двохфункційного котла, встановлення сигналізатор загазованості згідно робочого проекту. Крім цього, як встановлено у судовому засіданні та підтверджено стороною позивача новозбудований житловий будинок станом на день ухвалення рішення не введено в експлуатацію, правовстановлюючі документи на земельну ділянку, на якій збудовано зазначений будинок та проходить спірний газопровід у позивача відсутні. З приводу земельної ділянки, згідно повідомлення сторони позивача, триває судовий спір у Самбірському міськрайонному суді Львівської області. Щодо позовних вимог зобов`язати ПАТ по газопостанню «Львівгаз» припинити газопостачання до будинковолодіння [PERSON] , що проживає на [ADDRESS] всупереч наявного у неї проекту газопостачання, зобов`язати відповідача виконати умови робочого проекту, розробленого для будинковолодіння по [ADDRESS] згідно вже наявного в неї і затвердженого проекту, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Предметом зазначених правовідносин є припинення газопостачання до будинковолодіння [PERSON] , що проживає на [ADDRESS] , внаслідок неналежної експлуатації газом, всупереч наявного у неї проекту та зобов`язання відповідача виконати умови робочого проекту, розробленого для будинковолодіння по [ADDRESS] згідно вже наявного в неї і затвердженого проекту. Разом з тим, з даного вбачається, що позивачем ставиться під сумнів належність та відповідність експлуатації та користування газом саме [PERSON] , всупереч розробленого у 1991 році проекту. Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (пункти 1 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України). Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. За приписами статті 51\~ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача. У пункті 8 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~12\~червня 2009\~року №\~2\~«Про застосування\~норм цивільного\~процесуального законодавства\~при розгляді\~справ у\~суді першої\~інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України\~(2004 р.), норми якої кореспондуються зі статтею 51\~ЦПК України (в редакції\~Закону № 2147-VIІІ, чинній з 15.12.2017). Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (частина третя\~статті 51 ЦПК України). Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Представник позивача і сам позивач у цій справі клопотань про залучення до участі в справі співвідповідача [PERSON] не заявляли. Натомість [PERSON] стороною позивача віднесено до кола третіх осіб на стороні відповідача. Суду не надали докази того, що позивач не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача. Даний висновок кореспондує із Висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від\~\~18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Окрім цього, суд, беручи до уваги покликання представника відповідача про застосування строку позовної давності, зазначає наступне: Згідно вимог ст.256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність як цивільно-правова категорія наділена такими ознаками: 1) має юридичний склад; 2) позначає сплив строку; 3) має правоприпиняючий характер, оскільки припиняє право на позов у матеріальному розумінні (право на задоволення позову); 4) застосовується у випадках порушення цивільних прав та інтересів особи; 5) встановлюється щодо вимог, які мають майновий характер, і деяких нематеріальних благ, передбачених законом; застосовується лише за ініціативною сторони спору. Частиною 1 ст.\~256\~ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(пункт 1 статті 32 Конвенції), неодноразово наголошував, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"). Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися" дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Відповідно до ст.267\~ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк було пропущено з поважних причин, що випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести відсутність об`єктивних перешкод для вчасного звернення позивача із вимогою про захист порушеного права. Відтак, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з підстав пропуску позовної давності на звернення до суду із цим позовом, оскільки про порушення позивачем своїх прав йому було відомо ще у 2009 році та з 1991 року відповідно, поважності причин пропуску звернення до суд з даним позовом [PERSON] не наведено. Суд вважає за необхідне наголосити й на тому, що у відповідності до прецедентної практики Європейського суду з прав людини для того, щоб те або інше обмеження права на суд (в тому числі лімітування цього права часовими рамками) вважалося виправданим, мають бути додержані такі умови: 1) обмеження не повинно перешкоджати доступу до суду в такий спосіб чи такою мірою, що б зводити нанівець саму сутність цього права; 2) таке обмеження повинно мати легітимну мету; 3) має бути забезпечене належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та поставленою метою (п.51 рішення від 22.10.1996 у справі «Стаббінг та інші проти Сполученого Королівства» за заявами №22083/93, 22095/93, п.31 рішення від 04.12.1995 у справі «Беллет проти Франції» (Bellet v.France) за заявою №23805/94, пункт 75 рішення від 07.12.2010 у справі Seal v. The United Kingdom за заявою №50330/07), а саме: строк позовної давності не повинен бути очевидно й надмірно коротким (unduly short) (п.76 рішення від 18.03.2008 у справі Dacia S.R.L. v/Moldova за заявою №3052/04); застосування позовної давності має бути передбачуваним (п.76 рішення від 20.05.2010 у справі Lelas v.Croatia за заявою №55555/08); механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також мусить корелюватися із суб`єктивним фактором, а саме обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (п.52 рішення від 20.12.2007 у справі «Phinikaridou v.Cyprus» за заявою №23890/02). Враховуючи вищенаведене, з врахуванням фактичних обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суд доходить висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed