Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

22 жовтня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи, - Виконавчий комітет Металургійної районної у місті ради, Служба у справах дітей виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради, Служба у справах дітей Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради про позбавлення батьківських прав та просив суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно її доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі з 2014 року, який був розірваний рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу 23.02.2017 року. Від шлюбу з відповідачем вони мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу донька залишилася проживати разом з ним, у зв`язку з тим, що відповідач самоусунулася від виховання їх спільної доньки, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів. Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.12.2017 року постановив судовий наказ про стягнення з відповідачки аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу. Рішення суду про стягнення аліментів відповідач не виконує, з моменту ухвалення вказаного рішення нею не здійснено жодного платежу зі сплати аліментів на утримання доньки. Крім того, позивач у позові зазначив, що Рішенням Металургійної районної в місті ради №300 від 20.09.2017 року було визначено місце мешкання їх доньки [PERSON] , [INFO] разом з ним батьком дитини за його адресою. З цього часу відповідачка лише декілька разів навідувала доньку, але жодного разу не святкувала з нею свята, тільки приносила подарунки на день народження та новий рік. У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 11 листопада 2021 року відкрито провадження по вказаній справі за правилами загального позовного. (а.с.24). Ухвалою суду від 03 лютого 2022 року закрито підготовче судове засідання по справі та призначено справу до судового розгляду. (а.с.46). Відповідач [PERSON] в жодне судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції за останньою відомою адресою проживання, причини неявки суду не повідомила. 31 січня 2022 року засобами поштового зв`язку на адресу суду надійшла заява [PERSON] в якій остання повідомила суд, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та просила суд проводити розгляд справи без її участі. (а.с.39). За правилами ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Зважаючи на те, що відповідач по справі визнав вимоги позивача і це визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у відповідності до частини четвертої статті 206 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Присутній у судовому засіданні 03 лютого 2022 року позивач заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити позов. У наступних судових засіданнях позивач присутній не був. Представник третьої особи виконавчого комітету Металургійної районної у місті Кривому Розі ради у судовому засіданні присутній не був, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Служби у справах дітей Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради Слюсар Л. у судовому засіданні присутня не була, 25 лютого 2022 року направила на електронну адресу суду заяву, в якій просила суду проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила суд долучити до матеріалів справи висновок Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради. Відповідно до ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] народилась [PERSON] , про що Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області 22 січня 2015 року в Книзі реєстрації народження зроблено відповідний актовий запис №47. Батьками дитини зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22 січня 2015 року.(а.с.6). Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2017 року шлюб укладений 15 листопада 2014 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ), який зареєстрований за №653 у Дзержинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області. (а.с.7). Рішенням виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради №300 від 20.09.2017 року «Про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] » вирішено, визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . (а.с.15). Відповідно до Акту про проживання від 04 жовтня 2021 року, складено жителями будинку [ADDRESS] та засвідчений головою квартального комітету №19 Ремінської Л.П. вбачається, що за адресою: [ADDRESS] проживають [PERSON] , 1991 року народження, [PERSON] , 2015 року народження - донька, [PERSON] , 1971 року народження - бабуся. [PERSON] , 2015 року народження - з народження проживає за адресою: [ADDRESS] . Вихованням [PERSON] займається батько [PERSON] та бабуся [PERSON] . З осені 2018 року матері не бачили. [PERSON] завжди охайна, доглянути та в гарному настрої. (а.с.9). Судовим наказом Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 грудня 2017 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліментів на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частин заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання заяви, тобто з 22 грудня 2017 року і до повноліття дитини. (а.с.12). Відповідно до Розрахунку заборгованості по аліментам гр. [PERSON] , згідно судового наказу від 26.01.2018 року виданий Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу, заборгованість станом на 12.10.2021 року складає 145 190,90грн. (а.с.14). З Довідки №214 від 11.11.2021 року виданої за підписом класного керівника С.Снісаренко та директором КЗШ №65 В.Субота, батьку учені 1-Б класу Криворізької загальноосвітньої школи №65, [PERSON] , у тому, що він самостійно, без матері, займається вихованням та навчанням своєї доньки [PERSON] . Мати, [PERSON] , не з`являлась в школу, не подавала документів щодо зарахування дитини до 1-го класу, не цікавиться навчанням своєї доньки, не бере участь у її вихованні. (а.с.8). Відповідно до Довідки виданої за підписом сімейного лікаря Амбулаторії №4 «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5 Криворізької міської ради» [PERSON] , [PERSON] в період з вересня 2016 року відвідував лікарню для щеплень та лікування дитини, [PERSON] , 2015 року народження. Матері з вересня 2016 року при відвідуванні лікарні не було. (а.с.10). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як міжнародні договори, так і національне законодавство в питаннях виховання дітей направлені на забезпечення найвищих інтересів дітей. У статтях 8, 9, 20 Конвенції про права дитини вживається термін „найкращі" інтереси дитини, а у ст. 3 зобов`язано усі державні та приватні установи, які займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні та законодавчі органи у всіх діях щодо дітей приділяти першочергову увагу „як найкращому забезпеченню інтересів дитини". У частині 2 ст. 1 Європейської конвенції про здійснення прав дітей записано: „предметом цієї Конвенції є підтримка - у найвищих інтересах дітей - їхніх прав...". Стандарти Ради Європи у галузі прав людини виходять із того, що спілкування батька та дитини є ключовим моментом сімейного життя, що розуміється як зв`язок між близькими родичами. Батьківські права щодо дітей визнаються і захищаються ст..8 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України №789 від 27.02.1991 р.. Сімейне життя, як розуміється в договірних країнах, охоплює широкий спектр прав батьків, пов`язаних з турботою і опікою над їх неповнолітніми дітьми. Згідно зі ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст.12 Закону України Про охорону дитинства виховання в сім`ї є першоосновою в розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Зокрема, нею передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточені. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-учасниці дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч.1 ст.14 Закону України «Про охорону дитинства»). Із роз`яснень, наданих в п.п.15 та 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 20 від 19.12.2008 року) вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У матеріалах справи наявний Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] виконкому Саксаганської районної у місті ради, відповідно до якого вважають доцільним позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] у відношенні малолітньої [PERSON] , [INFO] . На спростування викладеного відповідачкою [PERSON] не надано належних та допустимих доказів та надана заява відповідно до якої остання не заперечує проти задоволення заявлених позовних вимог. У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження винної поведінки відповідача та свідомого нехтування своїми обов`язками відносно власної дитини. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про доведеність належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами факту ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї дитини, яке виражається у тому, що вони не відвідує дитину, не цікавляться її життям та розвитком, не забезпечує необхідне харчування, медичним доглядом, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною взагалі; не надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі і не може бути для дитини прикладом та авторитетом; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умови для отримання нею освіти. Відповідач не розуміє батьківського обов`язку, не виявляє ніяких батьківських почуттів, не займається та не займалася вихованням та утриманням доньки, не замислюється про долю дитини, її майбутнє. Тому, оцінивши зібрані по справі докази, врахувавши встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про застосування крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , [INFO] , стосовно її доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір». Відповідно до ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір», у разі, зокрема укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд

Outcome: approved