Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-18 00:00:00

21.12.2021 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, який обгрунтувала так. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20.11.1999 року. Від шлюбу мають троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] .. Останнім часом спільне життя сторін не склалось, оскільки сторони не можуть знайти взаємопорозуміння між собою, у зв`язку з чим сторони фактично спільно не проживають, не пов`язані спільним побутом, та не мають взаємних обов`язків та прав одне перед одним. Позивачка вважає, що збереження шлюбу суперечить його інтересам. За цих підстав позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, та стягнення аліментів на утримання дітей. Згідно ухвали Міжгірського районного суду Закарпатської області від 17.01.2022 року позов [PERSON] прийнято до розгляду та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Заперечення з приводу розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін не надходили. Відповідач [PERSON] 04.03.2022 року подав суду заяву про надання строку на примирення терміном шість місяців, оскільки він має намір зберегти сім`ю. Згідно ухвали Міжгірського районного суду Закарпатської області сторонам по справі було надано термін на примирення строком два місяці. 09.05.2022 провадження в справі відновлено. Позивачка станом на 19.05.2022 року не подала суду заяву про відмову від позову або залишення її позову без розгляду, закриття провадження тощо. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву та будь-які клопотання до суду не подав. Дослідивши матеріали справи, вивчивши зміст позовних вимог, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 20.11.1999 року у Н.Студенівській сільській раді Міжгірського району Закарпатської області, про що зроблений відповідний актовий запис за № 22. Прізвище після державної реєстрації шлюбу дружини " [PERSON] ". Позивачка в позовній заяві зазначила, що спільно у шлюбу з відповідачем не проживає, шлюбних відносин та стосунків з ознаками сім`ї не підтримують. Дана обставина відповідачем не заперечена. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу та просить не вживати заходів для примирення у шлюбі. З врахуванням позиції позивачки та відповідача, який не подав суду, що за наданий термін на примирення сторони не примирилися, часу протягом якого сторони спільно не проживають, суд вважає за недоцільним повторно вживати заходів для примирення сторін у шлюбі. Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3, ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. За наведених обставин, суд, вважає, що відновлення шлюбу між сторонами є неможливим, оскільки жодна сторона не бажає примирення у шлюбі та не подано суду про те, що за наданий термін судом на примирення сторони примирилися. Встановлене дає підстави визнати, що подружнє життя сторін фактично припинене і застосувати ст.ст.112, 113 СК України. За таких обставин суд констатує, що шлюб між сторонами фактично розпався, а тому є законні підстави для задоволення позову в частині розірвання шлюбу [PERSON] .. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 рокута набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Під час вирішення будь яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. (ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7,8 ст. 7 СК України). Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Пунктом 17 постанови ПВСУ № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів передбачено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При цьому аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. Відповідно до вимог ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмірі аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено , що від спільного проживання у шлюбі з відповідачем позивачка народила трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , який є повнолітнім, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] .. Відповідач не оспорив батьківство, ухиляється від утримання неповнолітніх дітей, чим порушує вищезазначену норму сімейного законодавства. Визначаючи розмір аліментів, суд бере до уваги обставини, що позивачка утримує двох неповнолітніх дітей, постійного місця праці не має, та враховуючи те, що відсутні відомості про матеріальний стан відповідача, заперечень щодо заявленного позову ним не подано, а тому суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення аліментів слід задовольнити, а саме стягнути з відповідача аліменти на утримання двох малолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 2618 грн. на кожну дитину щомісячно, що дорівнює 100% відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, взявши при цьому до уваги прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та те, що обов`язок утримувати дитину покладено на обидвох батьків (ст.180 СК України). Даний розмір аліментів відповідає загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності, моральності. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача у доход держави та на користь позивачки, відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved