Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-24 00:00:00

[PERSON] 29.04.2020 звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 25.12.2004 вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням суду від 18.12.2019. Від подружніх стосунків мають двох неповнолітніх синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вона 20.02.2020 уклала шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище чоловіка. Під час перебування з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, 07.06.2008 за спільні кошти ними було придбано скутер TXM 50 QT-B Wind, об`ємом 49,9 см?, червоного кольору, вартість якого становила 3650 грн. У серпні 2019 року відповідач, без її згоди, продав вказаний скутер [PERSON] за 4000 грн. Крім того, під час перебування у шлюбі, у червні 2017 року на ім`я відповідача був відкритий депозитний рахунок в ПАТ «Приватбанк» з правом поповнення кожного місяця не більше 2000 грн., на який вона з відповідачем щомісячно протягом року перераховували кошти. Строк отримання коштів мав бути у червні 2018 року, однак у зв`язку з пропуском зазначеного терміну, депозитний рахунок був автоматично продовжений ще на один рік, а тому ними упродовж року поповнювався рахунок на різні суми. Строк отримання коштів настав у червні 2019 року. Оскільки вона тимчасово не мала роботи, за спільною домовленістю з відповідачем було вирішено, що вона вирушить на заробітки за кордон, а діти залишаться проживати з батьком. З 22.05.2019 вона перебувала на заробітках в Угорщині, з відповідачем спілкувалися в телефонному режимі і під час спілкування у червні 2019 року відповідач повідомив, що зняв кошти з депозитного вкладу в сумі 50 000 грн. З липня 2019 року відповідач припинив з нею спілкування, на її дзвінки не відповідав, а через деякий час повідомив, що у липні 2019 року звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, оскільки має намір створити іншу сім`ю, при цьому звинувативши її у зраді. В грудні 2019 року вона повернулася із заробітків, стала проживати у іншого чоловіка, однак їх спільні діти до неї не повернулися та залишилися разом з батьком. Вказує, що зазначене вище майно, а саме скутер та кошти з депозитного вкладу є спільною сумісною власністю подружжя, а тому має бути розподілене між ними у рівних частках. Оскільки згоди з відповідачем про добровільний поділ майна не досягнуто, тому просила в порядку поділу майна подружжя визнати за нею право власності на 1/2 частину грошових внесків в ПАТ «Приватбанк» по депозитному рахунку на ім`я відповідача, стягнувши з нього на її користь 1/2 частину спільних коштів, а також визнати за нею право власності на 1/2 частину скутера, стягнувши з відповідача на її користь 1/2 частку від вартості продажу скутера в сумі 2 000 грн. Відповідач [PERSON] 23.07.2020 звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що перебуваючи з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі ними дійсно у 2008 році був придбаний скутер, проте одразу після придбання він був пошкоджений та весь час до моменту продажу не використовувався. Доказів продажу ним цього скутера позивачем не надано, як і не підтверджено його вартість на момент продажу, особа, на яку вказує позивач, якій він начеб-то продав скутер, йому невідома, а сам транспортний засіб ніколи не реєструвався на його ім`я, що викликає сумнів у тому, що він є об`єктом спільного майна подружжя. Зрештою вказує, що в будь-якому випадку скутер був ними проданий під час шлюбу, а гроші витрачені спільно на потреби сім`ї. Також зазначив, що перебуваючи з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі 09.06.2017 на його ім`я дійсно був відкритий депозитний рахунок в АТ КБ «ПриватБанк» за договором №SAMDNWFD0071602361501, на який ними періодично перераховувалися кошти. Перебуваючи в шлюбі, 13.06.2019 він зняв з депозитного рахунку частину коштів в сумі 35 295 грн. 64 коп., які були використані ним в інтересах сім`ї. Крім того, в період зареєстрованого шлюбу, через скрутне матеріальне становище, 01.08.2018 він, діючи в інтересах своєї сім`ї, відкрив на власне ім`я рахунок в АТ «ПУМБ» та отримав картку з кредитним лімітом у розмірі 5 880 грн. Цією кредитною карткою він користувався для покриття щоденних витрат родини (придбання ліків, продуктів харчування, оплата комунальних платежів тощо) та за можливості погашав заборгованість по кредиту. У вересні 2018 року [PERSON] втратила роботу, а в січні 2019 року вирішила поїхати на заробітки до Угорщини. Для оформлення документів для її виїзду за кордон, а саме оформлення робочої візи, медичного страхування, отримання закордонного паспорту, оплату посередницьких послуг з працевлаштування, їм знадобилися значні кошти, які також використовувалися за рахунок кредиту. [PERSON] йому неодноразово зазначала, що після її повернення із-за кордону вони погасять утворену заборгованість за рахунок її заробітку. У зв`язку з тим, що [PERSON] жодної матеріальної допомоги не надавала, а неповнолітніми синами він опікувався самостійно, почала стосунки з іншим чоловіком, тому ним була подана позовна заява до суду про стягнення з [PERSON] на його користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей та про розірвання шлюбу. Зазначив, що значну частину коштів, які він зняв 13.06.2019 з депозитного рахунку АТ КБ «Приватбанк» в сумі 35295 грн. 64 коп., ним було направлено на погашення заборгованості перед АТ «ПУМБ», яка утворилася в період зареєстрованого шлюбу з [PERSON] , а саме було покладено на кредитну картку такі суми: 14.06.2019 - 13 260 грн., 18.06.2019 - 13 260 грн., 20.06.2019 - 3 120 грн. Решту суми, а саме 5 655 грн. 64 коп., яка залишилась з коштів депозитного рахунку, він витратив для придбання дітям необхідних речей та предметів для навчального року. Надалі, ним 27.06.2019 з кредитної картки було знято 10 000 грн., які він використав для щорічного оздоровлення дітей. Також, 19.10.2019 ним було переведено з кредитного рахунку на зарплатну картку 20 000 грн., які згодом використав на погашення дрібних боргів, які утворилися під час їх спільного проживання з [PERSON] та на утримання неповнолітніх дітей. Оскільки позивач жодним чином не допомагала дітям, рішення суду про стягнення аліментів не виконує, не мала наміру вирішувати спільні фінансові зобов`язання, він самостійно утримував синів та вирішував питання погашення боргів. Станом на 18.12.2019, тобто на момент ухвалення судового рішення про розірвання між ними шлюбу, сума заборгованості перед АТ «ПУМБ» за кредитним рахунком складала 30 953 грн. 77 коп. Вказує, що ці боргові зобов`язання є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому мають бути розподілені між ними у рівних частках. Оскільки згоди про добровільний поділ майна не досягнуто і саме ним здійснюється погашення боргів, тому просив розділити його боргові зобов`язання та стягнути з [PERSON] грошові кошти в сумі 15 476 грн. 88 коп. [PERSON] 06.10.2020 подала суду відзив на зустрічну позовну заяву, в якому просила відмовити у її задоволенні в повному обсязі, мотивуючи тим, що вимоги [PERSON] є необґрунтованими та не підтверджені жодними доказами. Зокрема вказала, що доводи позивача за зустрічним позовом щодо відкриття ним кредитної картки в АТ «ПУМБ» у зв`язку з тяжким матеріальним становищем сім`ї не відповідають дійсності у зв`язку з тим, що вона на той час працювала, що підтверджується копією її трудової книжки, офіційно не була працевлаштована лише один місяць з 11.09.2018 до 10.10.2018 і за цей період отримувала кошти по безробіттю, тобто вона постійно працювала та заробляла кошти на родину. Крім того заперечила твердження позивача по зустрічній позовній заяві в частині того, що вони знімали кошти з кредитного рахунку на оформлення документів для її виїзду за кордон, зазначивши, що при виїзді за кордон вона оформила лише закордонний паспорт, який отримала 17.04.2019, за робочу візу, за медичну страховку кошти не сплачувалися по тій причині, що у неї була відсутня робоча віза, що підтверджується її закордонним паспортом. У зв`язку з тим, що вона на момент оформлення документів для виїзду за кордон працювала, то необхідності в знятті коштів з кредитної картки для оформлення закордонного паспорту не було. Зазначила, що відповідачем не надано доказів того, що саме гроші з кредитного рахунку були витрачені на оформлення її документів. Вказує на те, що згідно з випискою з особового рахунку АТ «ПУМБ» [PERSON] отримував кошти з кредитної картки 08.01.2019, а саме: покупка через термінал - 340 грн. 99 коп., Київ-Макдональдс - 350 грн., покупка - 700 грн. та дві суми по 1000 грн. - Київ, при цьому саме ці 2000 грн. вони витратили на аквапарк у м.Київ, тому доводи позивача щодо того, що кошти були втрачені на оформлення її документів, не відповідають дійсності. Зазначила, що вони з [PERSON] знімали з кредитних карток кошти саме на потреби [PERSON] - відновлювали його документи, придбали йому телефон. Крім того, [PERSON] самостійно, без її відома, декілька разів знімав кошти з кредитної картки, на що він їх витрачав їй не відомо. Також [PERSON] вказує на те, що позивач за зустрічним позовом не надав доказів того, що кошти, які він зняв з кредитної картки 27.06.2019 в сумі 10 000 грн., витрачені саме на оздоровлення дітей. Крім того, заперечує проти доводів позивача за зустрічним позовом, що 19.10.2019 кошти в сумі 20 000 грн. ним були зняті на погашення дрібних боргів, які утворилися під час їх спільного проживання. Зазначає, що [PERSON] не надав суду доказів щодо їх боргів, вказала, що боргів під час їх спільного проживання не було, а були лише по кредитним карткам. Вказує на те, що можливо особисто [PERSON] і мав борги, про які їй не відомо, оскільки шлюбні відносини між ними припинилися з моменту її від`їзду за кордон, а саме з 22.05.2019. Наголошує на тому, що вона упродовж липня-жовтня 2019 року надавала матеріальну допомогу дітям, що підтверджується квитанціями. З приводу доводів позивача за зустрічною позовною заявою щодо ухилення нею від виконання рішення суду зі сплати аліментів, зазначає, що вона дійсно має заборгованість по сплаті аліментів на неповнолітніх дітей, вказаний борг утворився по тій причині, що 27.03.2020 вона народила доньку від другого шлюбу та на даний час перебуває у декретній відпустці, не працює, отримує допомогу на дитину в розмірі 860 грн., у зв`язку з цим державному виконавцю вона повідомила, що стягнення аліментів можливе лише з цієї суми. Крім того вказує, що [PERSON] не надав жодних доказів того, що скутер, придбаний ними за спільні кошти, він продав за її згоди і кошти були витрачені на потреби сім`ї. В судовому засіданні позивачка за первісним позовом (відповідачка за зустрічним позовом) свої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) в судове засідання не з`явився, однак його представник подала суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, відповідно до якої пред`явлені позовні вимоги не визнала, позовні вимоги за своїм зустрічним позовом підтримала та просила їх задовольнити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що коли вона перебувала за кордоном, то з мережі Інтернет дізналася про продаж [PERSON] скутера. Вона зателефонувала йому та домовилася про купівлю скутера, попросивши привезти його додому до матері її хлопця. Гроші за скутер вона перерахувала останній для передачі [PERSON] , а той в свою чергу привіз скутер та документи на нього. Жодних договорів про купівлю-продаж між ними не укладалося. Також показала, що зі сторонами вона знайома, з [PERSON] стосунки нейтральні, з [PERSON] дружні, вони разом поїхали за кордон на заробітки, працювали на одному заводі, однак проживали нарізно. Як на час купівлі скутера, так і на даний час вона знаходиться в близьких стосунках з братом [PERSON] . Заслухавши пояснення сторін та їх представників, надані в тому числі в попередніх судових засіданнях, покази свідка, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження сторони 25.12.2004 зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Знам`янського міського управління юстиції Кіровоградської області, актовий запис №174. Від подружніх стосунків сторони мають двох неповнолітніх синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження. Згідно з рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18.12.2019 шлюб між сторонами розірвано. Рішення суду набрало законної сили 18.01.2020. Після розірвання шлюбу позивач за первісним позовом 20.02.2020 зареєструвала шлюб з [PERSON] і після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище чоловіка [PERSON] . Так, в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, [PERSON] 07.06.2008 придбав скутер TXM 50 QT-B Wind, дата виготовлення - 13.03.2008, рама №LFFWBT4C281007892, об`ємом 49,9 см?, червоного кольору, вартість якого становила 3650 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу від 07.06.2008, укладеним між [PERSON] та [PERSON] . Згідно з ч.3 ст.368 ЦК України, ч.1 ст.60 та ст.63 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з подружжя не мав за поважною причиною самостійного заробітку (доходу). Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.2 ст.60 СК України). При цьому, не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього зареєстровано лише за одним з подружжя. За положеннями ч.1 ст.60, ч.1 ст.61 СК України, які узгоджуються з приписами ч.ч.2, 3 ст.325 ЦК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст.68, ч.1 ст.69 СК України). Положеннями ч.1 ст.70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення закріплені у ч.2 ст.372 ЦК України. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] на її користь грошової компенсації вартості 1/2 частини спірного транспортного засобу, суд виходить з наступного. З матеріалів справи вбачається, що спірний скутер TXM 50 QT-B Wind був придбаний [PERSON] в період, коли сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі.Позивачка за первісним позовом вказує, що в період шлюбу відповідач без її згоди продав його третій особі - [PERSON] за 4000 грн., а тому просила стягнути з відповідача грошову компенсацію 1/2 вартості спірного транспортного засобу в розмірі 2 000 грн. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Згідно з ч.ч.1, 3, 4 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. При цьому, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.3 ст.61 СК України) та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном (ст.63 СК України). Таким чином, один із подружжя може вимагати від іншого з подружжя 1/2 частину вартості спільного майна, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби. Вказане узгоджується з роз`ясненнями, викладеними в п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з якими у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Разом з цим, жодних належних та допустимих доказів відчуження [PERSON] третій особі вказаного транспортного засобу суду не надано і таких в судовому засіданні не здобуто. На підтвердження факту продажу у серпні 2019 року відповідачем скутера за 4 000 грн., позивачкою до матеріалів справи долучено оригінал розписки [PERSON] від 03.03.2020. Проте, даний доказ суд до уваги не приймає та розцінює критично, оскільки цей документ не є договором купівлі-продажу та не підтверджує обставини придбання транспортного засобу, розписка написана не в день передбачуваного продажу, а зі сплином 7 місяців. При цьому, як показала в судовому засіданні засіданні свідок [PERSON] , вона придбала у [PERSON] скутер в телефонному режимі, оскільки знаходилася за кордоном, жодних договорів про купівлю-продаж між ними не укладалося. Відтак, написання цієї розписки зі сплином часу і наявність її оригіналу у позивачки наводить сумніви у достовірності фактів, які вона містить. Покази свідка [PERSON] , надані нею в суді, щодо того, коли саме вона придбала скутер у [PERSON] , за яку суму коштів, чи було відомо про її придбання [PERSON] , не можуть бути об`єктивно взяті судом до уваги, оскільки з їх змісту не можливо встановити дані, на підставі яких суд повинен встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому, свідок знаходиться з позивачкою в дружніх стосунках, вони разом перебували за кордоном на заробітках та працювали на одному заводі, на час надання цих показів свідок тривалий час знаходилася у близьких стосунках з братом позивачки. Інших доказів відчуження та вартості скутера на час його продажу суду не надано. З огляду на викладене та враховуючи, що на момент розгляду справи, незважаючи на презумпцію спільності сумісної власності неможливо дослідити обсяг та наявність спірного рухомого майна, прийнявши до уваги зміст заявлених позовних вимог, суд, не виходячи за межі позовних вимог, приходить до висновку, що вимоги [PERSON] до [PERSON] в частині стягнення з відповідача грошової компенсації 1/2 вартості спірного транспортного засобу є необґрунтованими, недоведеними, та такими, що задоволенню не підлягають. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за нею права власності на 1/2 частину грошових внесків в ПАТ «Приватбанк» по депозитному рахунку на ім`я відповідача та стягнення на її користь 1/2 частини спільних коштів, суд виходить з наступного. В період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 09.06.2017 укладено договір №SAMDNWFD0071602361501 вклад «Стандарт» на 12 місяців строком до 09.06.2018 з нарахуванням відсотків на суму вкладу 16,3% річних, відповідно до умов якого [PERSON] передав банку грошові кошти для розміщення на депозитному рахунку. Першочергова сума вкладу складає 2 000 грн. з можливість поповнення кожного місяця не більше 2 000 грн. Пунктами 14-19 цього договору передбачено продовження вкладу на новий термін. Сума вкладу у розмірі 2 000 грн. 09.06.2017 була зарахована на особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] у ПАТ КБ «Приватбанк». Як вбачається з виписки по особовому рахунку за період з 09.06.2017 до 13.06.2019, окрім вказаної вище суми, рахунок періодично поповнювався іншими грошовими коштами, здійснювалося нарахування та виплата відсотків. Депозитний договір 10-12.06.2018 був продовжений на новий термін, рахунок продовжував поповнюватися грошовими коштами. Кошти, розміщені на депозитному рахунку, у розмірі 35 621 грн. 33 коп. були зняті відповідачем 13.06.2019, тобто під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Згідно з довідкою АТ КБ «Приватбанк» станом на 09.06.2021 на депозитному рахунку №26355632751936 (договір №SAMDNWFD0071602361501) кошти відсутні. Факт зняття [PERSON] 13.06.2019 з депозитного рахунку 35 621 грн. 33 коп. учасники справи не оспорювали. Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Відповідно до ч.2 ст.65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Згідно з ч.3 ст.61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності. У разі використання одним із подружжя спільних коштів всупереч статті 65 СК України, інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. За змістом наведених норм, факт використання спільних коштів не в інтересах сім`ї повинен бути доведеним відповідними доказами. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19.06.2019 у справі №761/32404/14-ц. У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 за №11 роз`яснено, що грошові кошти (вклади), внесені у банківські установи за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів подружжя, незалежно від їх виду та від того, на чиє ім`я з подружжя вони внесені, відповідно до ст.61 СК України, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Судом встановлено, що на депозитний рахунок на ім`я [PERSON] , відкритого в ПАТ КБ «Приватбанк», сторонами за період з 09.06.2017 до 13.06.2019 дійсно вносилися кошти, а відтак ці кошти та нараховані на них відсотки є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст.60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу) та відповідно до вимог ст. 70 СК України частки майна дружини та чоловіка є рівними. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один і з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №372/504/17-ц. Разом з тим, під час розгляду справи позивачка за первісним позовом не надала суду жодних належних та допустимих доказів того, що грошові кошти, зняті [PERSON] з депозитного рахунку в період шлюбу, використані останнім не для задоволення потреб сім`ї, а на інші потреби, що є її процесуальним обов`язком відповідно до положень ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що грошові кошти, що знаходилися у банку на відповідному депозитному рахунку, відкритого на ім`я [PERSON] , були зняті ним у період шлюбу, до пред`явлення позивачкою даного позову до суду, на час розгляду справи не перебувають у власності подружжя, а відтак суд вважає, що підстави для їх поділу відсутні. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, на що також звернув увагу Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у постанові від 21.12.2007 №11 (п.24). З урахуванням викладеного вище, в частині задоволення позовних вимог позивачки за первісним позовом про стягнення з відповідача на її користь 1/2 частини спільних коштів, які знаходилися на депозитному рахунку, оформленому на ім`я відповідача у ПАТ КБ «Приватбанк», як компенсації частки в спільному майні подружжя, також слід відмовити. Вирішуючи питання щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] про розподіл його боргових зобов`язань перед АТ «ПУМБ» та стягнення з [PERSON] їх 1/2 частини у розмірі 15 476 грн. 88 коп., суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з виписки з особового рахунку № [NUMBER] , який 11.11.2018 змінений на № [NUMBER] , за період з 01.08.2018 до 18.12.2019, [PERSON] станом на 18.12.2019, тобто на дату ухвалення рішення суду про розірвання шлюбу, мав заборгованість перед АТ «ПУМБ» у розмірі 30 953 грн. 77 коп. З вказаної вище виписки та інформації щодо руху коштів по вказаному рахунку за період з 09.11.2018 до 18.12.2019 видно, що переважна більшість коштів знімалися через банкомати (27.06.2019 одноразово знято 10 000 грн.). Також кошти витрачалися на покупки через термінали, однак встановити місце їх придбання, вид покупок, призначення неможливо. З даного рахунку 19.10.2019 був здійснений перевод коштів на інший рахунок по договору 45776436 на загальну суму 20 000 грн. (призначення/вид договору встановити не представляється можливим). Крім того, з картки щомісячно здійснювалися списання коштів на погашення заборгованості за відсотками за договором та на сплату страхових платежів. 14.06.2019, 18.06.2019 та 20.06.2019 здійснювалося поповнення рахунку. Як вже зазначалося судом вище, відповідно до ч.3 ст.61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Із системного аналізу вказаних норм права слідує, що доказуванню підлягають такі обставини: договір має бути укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї; такий договір має створювати обов`язки для другого з подружжя; майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Договір, укладений одним із подружжя, за яким майно використане не на задоволення потреб сім`ї, а на інші потреби, не створює обов`язків для іншого з подружжя. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя. Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 14.09.2016 у справі № 67539цс16. Борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, враховуються при поділі майна (пункти 23, 24 Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). Звернувшись із зустрічним позовом, [PERSON] зазначав, що він відкрив вказаний вище кредитний рахунок в інтересах сім`ї, однак жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власної позиції суду надано не було. Доводи [PERSON] , що зняті ним з кредитної картки кошти у розмірі 10 000 грн. були використані на оздоровлення неповнолітніх дітей, а переведені на свою зарплатну картку кошти в сумі 20 000 грн. надалі були використані на погашення дрібних боргів, які утворилися під час спільного проживання сторін, суд розцінює критично, оскільки доказів, які б підтверджували вказані обставини, [PERSON] суду не надав, а тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільності майна подружжя, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Факт використання кредитних коштів в інтересах сім`ї до припинення сторонами спільного проживання також не доведено, жодних доказів, що сім`я з 01.08.2018 (дата відкриття кредитного рахунку) потребувала використання кредитних коштів, [PERSON] не надано. При цьому, як вбачається з трудової книжки [PERSON] , вона з 21.10.2010 до 16.05.2019 була працевлаштована (за виключенням періоду з 11.09.2018 до 09.10.2018, однак в цей час їй виплачувалася допомога по безробіттю), постійно отримувала дохід, що підтверджується відомостями Пенсійного фонду України. В свою чергу [PERSON] , зазначаючи, що був офіційно працевлаштований, жодних доказів цьому, а також довідок про його доходи, суду не надав. Крім того, вимога про стягнення таких коштів, з обґрунтуванням підстав для такого стягнення нормами Сімейного кодексу України, не є належним способом захисту порушеного права, оскільки такі кошти, за умови підтвердження їх цілеспрямування на інтереси сім`ї, можуть бути враховані, а не поділені. Відмінність розділу кредитних зобов`язань від поділу майна в тому, що вони не розподіляються солідарно, а враховуються. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України). Таким чином, заявляючи вимоги про визнання коштів отриманих в результаті кредиту такими, що використані в інтересах сім`ї та є спільним борговим зобов`язанням подружжя, [PERSON] не надав жодних належних та допустимих доказів, що зазначений кредитний рахунок був відкритий в інтересах сім`ї, що отримані грошові кошти фактично були використані на задоволення потреб родини, а тому відсутні підстави вважати, що [PERSON] прийняла на себе обов`язки боржника за кредитним договором. За встановлених обставин, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог [PERSON] , що є підставою для відмови і в зустрічному позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed