Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-22 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на Ѕ частину квартири, як об`єкта спільного сумісного майна подружжя. \~ \~ \~ \~У свою чергу, відповідач [PERSON] подав до суду зустрічний позов до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю. \~ \~ \~ \~Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 20.10.2021 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на Ѕ частину квартири, як об`єкт спільного сумісного майна подружжя. \~ \~ \~ \~Первісний позов мотивований тим, що 29.10.2016 року шлюб між позивачем і відповідачем було зареєстровано в Ужгородському МВ ДРАЦС ГТУЮ у Закарпатській області. \~ \~ \~ \~Від даного шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] . \~ \~ \~ \~11.11.2020 року рішенням Мукачівського міськрайонного суду вищезазначений шлюб було розірвано. \~ \~ \~ \~Під час перебування у шлюбі сторонами було придбано квартиру [ADDRESS] , а отже дана квартира є спільною сумісною власністю подружжя. У свою чергу, відповідач [PERSON] добровільно відмовляється визнати позивачці частку у спільному майні, а тому просить суд визнати за нею Ѕ частку квартири. \~ \~ \~ \~У свою чергу, [PERSON] свій зустрічний позов мотивував тим, що він 20.09.2018 року уклав із ВАТ ОТР Bank Договір персонального кредиту №1358291-1 у розмірі 8\~000\~000 угорських форинтів, що еквівалентно 811\~598,40 гривень під 7,99 % річних і саме за ці кошти він придбав спірну квартиру, тобто не за спільні кошти подружжя, а отже квартира не є спільною сумісною власністю подружжя, а є його особистою приватною власністю. Позивач [PERSON] в судовому засіданні первісний позов підтримала та просила суд задоволити його з підстав наведених в позові, а зустрічний позов не визнала та просила суд відмовити в його задоволенні пояснивши суду, що квартира [ADDRESS] була придбана під час перебування у шлюбі з відповідачем. Кошти на придбання квартири давали, як її батьки так і батьки відповідача. Але докази, які б підтверджували, що її батьки давали кошти на придбання квартири в неї відсутні. Також пояснила, що кошти продавцю за придбання квартири передавав батько відповідача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнав та просив суд відмовити в його задоволенні, а зустрічний позов підтримав та просив суд задоволити його з підстав наведених в позові, пояснивши суду, що квартира [ADDRESS] була придбана ним за його кошти, які знаходилися у його батька. Також пояснив суду, що дійсно кошти за придбання квартири продавцю передавав його батько. Батьки позивачки [PERSON] кошти для придбання квартири не давали, вони є вчителями і не мали таких коштів щоб надати їх на купівлю квартири. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнав та просив суд відмовити в його задоволенні, а зустрічний позов підтримав та просив суд задоволити його з підстав наведених в позові. Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення сторін, суд приходить до наступного висновку. Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст.76, ч.1, 2 ст.77, ст.ст.79 і 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. \~ \~ \~ \~Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 29.10.2016 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] було зареєстровано 29.10.2016 року в Ужгородському МВ ДРАЦС ГТУЮ у Закарпатській області, актовий запис №587, після чого остання змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 7). Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 11.11.2020 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано (а.с. 8). Із Довідки про реєстрацію місця проживання особи вбачається, що [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 05.11.2018 року по теперішній час (а.с. 12). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №139549580 від 28.09.2018 року квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] з 28.09.2018 року (а.с. 14). Відповідно до Довідки ВАТ ОТП Банк Північно-Східний регіон Угорщини, філія в місті Вашарошнамень непогашена заборгованість по персональному кредиту №11749008-9801804018383377, отриманого 20.09.2018 року станом на 11.08.2020 року становить 6\~965\~104 форинтів, щомісячний платіж становить 124\~650 форинтів (а.с. 55). 20.09.2018 року між ВАТ ОТП-Банком і [PERSON] було укладено Договір персонального кредиту в форинтах, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 8\~000\~000 форинтів, під 7% річних (а.с. 57-61). 28.09.2018 року між [PERSON] і [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу квартири, а саме квартири [ADDRESS] (а.с. 62-64). Досліджуючи інші надані сторонами матеріали, зокрема талон-повідомлення єдиного обліку №6796 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію (а.с. 23, 24, 84-86, 88), суд не бере до розгляду, оскільки вони не стосуються предмета доказування. Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з того, що основними засадами (принципами) цивільного законодавства, зокрема є: верховенство права, змагальність сторін, диспозитивність, розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами (ч.3 ст.2 ЦПК України). Обставина спільного проживання та існування сімейних відносин між сторонами, станом на час придбання спірної квартири, не заперечується учасниками справи, а тому ця обставина в силу ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягає доказування. Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, врегульовані нормами СК України та ЦК України зокрема, в частині щодо права особистої приватної власності на майно, яке набуте під час шлюбу, спільної сумісної власності подружжя, здійснення останнім цього права, способів та порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно з ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 2 ст.60 СК України передбачено, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована одним із подружжя, може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц. Такий правовий висновок викладений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17. Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. На противагу цьому слід зазначити, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст.60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями як: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Із наданих сторонами доказів та наданих сторонами пояснень в судовому засіданні судом встановлено, що спірна квартира була придбана за час перебування сторін у шлюбі. Разом з тим, вона була придбана за кошти відповідача [PERSON] та передані при купівлі продавцю батьком відповідача, що не заперечується передача коштів батьком відповідача і самим позивачем за первісним позовом [PERSON] . Крім цього, в судовому засіданні позивачем за первісним позовом [PERSON] не було доведено належними та допустимими доказами, що вона та її батьки передавали кошти на придбання спірної квартири [ADDRESS] . Таким чином, зазначена у первісному позові обставина, що у разі придбання майна під час шлюбу є виключно спільною сумісною власністю подружжя спростовано наданими відповідачем доказами, а також визнаними сторонами обставинами в судовому засіданні, а отже суд вважає, що на спірну квартиру не розповсюджується правовий режим спільного сумісного майна, а правовий режим особистої приватної власності. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що у задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов підлягає до задоволення. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved