Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-18 00:00:00

20.12.2021 ФОП [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути страхове відшкодування за завдані збитки в порядку регресу в розмірі 19 022,71 грн. та витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу в розмірі 8 197,80 грн. Позовні вимоги мотивував тим, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту № 202360716, за яким страховик зобов`язується відщкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля «Пежо» д.н.з. [NUMBER] . 01.03.2021 в м. Києві мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Пежо» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Шевроле» д.н.з. [NUMBER] , в результаті чого транспортні засоби отримали пошкодження, внаслідок чого потерпілий зазнав матеріальних збитків. Відповідно до постанови Дніпровського районного суду м. Києва по справі № 755/4391/21 від 31.03.2021 відповідач визнаний винним та притягнутий до адміністративної відповідальністю передбаченою ст. 124 КУпАП. Для встановлення вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «Шевроле» д.н.з. [NUMBER] та розміру матеріальних збитків було проведено огляд пошкодженого транспортного засобу. Згідно ремонтної калькуляції № 2104152 вартість ремонту автомобіля «Шевроле» д.н.з. [NUMBER] склала - 105 575,95 грн. Факт ДТП 01.03.2021 був визнаний ПрАТ СК «ВУСО» страховим випадком , що підтверджується Страховим актом № 2104152-1 від 17.05.2021, на підставі страхового акту, на виконання вимог ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України ПрАТ СК «ВУСО» було зроблено розрахунок узгоджено суму та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в сумі 38 045,42 грн. відповідно до ч. 38-1 1 ст. 38-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правову відповідальності власників наземного транспортного засобу» у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, у визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13,2 ст. 13 цього Закону особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок ДТП зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхової відшкодування. Як вбачається з вищенаведеного, право регресної вимоги виникло у ПрАТ СК «ВУСО» з моменту виплати страхового відшкодування, тобто 17 травня 2021 року, що підтверджується платіжними дорученнями. Отже, відшкодувавши матеріальну шкоду в сумі 37 045,42 грн., заподіяна відповідачем внаслідок ДТП 01.03.2021, ПрАТ СК «ВУСО» отримало право регресної вимоги до відповідача щодо стягнення суми 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування, а саме 19 022,71 грн. на підставі ч. 38-1 1 ст. 38-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правову відповідальності власників наземного транспортного засобу». 16.08.2021 між ПрАТ СК «ВУСО» та ФОП [PERSON] укладено договір № 16/08/2021 про відступлення права вимоги відповідно до якого ПрАТ СК «ВУСО» відступає (передає), а ФОП [PERSON] отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих ПрАТ СК «ВУСО» по договорам страхування, перелік яких наведений у додатку № 1 до договору, в тому числі ФОП [PERSON] отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором страхування № 202360716 від 29.12.2020 З метою досудового врегулювання спору, відповідачу 14.09.2021 було направлено акт (вимогу) про відшкодування збитків в порядку регресу Повідомлення про відступлення права вимоги. Оскільки відповідач вказані кошти позивачу відмовився повертати, останній звернувся до суду із відповідним позовом про стягнення цих коштів в примусовому порядку. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24 грудня 2021 року прийнято вказану цивільну справу до провадження та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. Позивач та представник позивача будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, до суду не з`явились, але позивач направив до суду зачву в якій просить слухати справу без їх присутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнає, вказав що позов необгрунтований та не відповідає вимогам діючого законодавства та просив у задоволені позову відмовити в повному обсязі. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за поясненнями відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі рішення та відмову у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 80 ЦПК України визначає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як передбачено ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що відповідно до постанови Дніпровського районного суду м. Києва по справі № 755/4391/21 від 31.03.2021 відповідач визнаний винним та притягнутий до адміністративної відповідальністю передбаченою ст. 124 КУпАП. Вказано постанову сторони не оскаржували. Частиною 6 ст.82 ЦПК України передбачено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу було застраховано на підставі Полісу страхового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №202360716 у Приватного акціонерного товариства СК «ВУСО». Для встановлення вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «Шевроле» д.н.з. [NUMBER] та розміру матеріальних збитків було проведено огляд пошкодженого транспортного засобу. Згідно ремонтної калькуляції № 2104152 вартість ремонту автомобіля «Шевроле» д.н.з. [NUMBER] склала - 105 575,95 грн. Факт ДТП 01.03.2021 був визнаний ПрАТ СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується Страховим актом № 2104152-1 від 17.05.2021, на підставі страхового акту, на виконання вимог ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України ПрАТ СК «ВУСО» було зроблено розрахунок узгоджено суму та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в сумі 38 045,42 грн. . Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Позивач суду не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, зокрема, щодо використання транспортного засобу не у відповідності до страхового полісу як встановлено ст. 38-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правову відповідальності власників наземного транспортного засобу». Позивач посилається на вищевказану Постанову Дніпровського районного суду м. Києва про визнання [PERSON] винним у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди та пояснення наданими відповідачем при складанні протоколу та повідомленні про настання ДТП. У п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 Про судове рішення у цивільній справі судам роз`яснено, що відповідно до ч. 4ст. 61 ЦПК України при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями ст. 212 ЦПК України. На підтвердження висновку суду щодо розміру відшкодування збитків у рішенні, крім посилання на вирок у кримінальній справі чи постанову у справі про адміністративне правопорушення, необхідно також зазначати докази, подані сторонами при розгляді цивільної справи (наприклад, врахування матеріального становища відповідача або вини потерпілого). Суд зважає, що використання транспортного засобу в порушення вимог ст. 38-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правову відповідальності власників наземного транспортного засобу» не був предметом дослідження при розгляді справи про адміністративне правопорушення та з даного питання Дніпровський районний суд м. Києва жодних висновків не робив. Суд притримується позиції, що за наявності постанови суду у якій встановлені усі обставини ДТП та визначено винну особу, то вона є обов`язковою для судів, що розглядають наслідки ДТП в частині чи мали місце події та ким вони вчинені. До таких висновків прийшли судді Верховного Суду у постановах: № 752/11891/16-ц від 04.12.2019 року; № 376/2399/16-ц від 30.10.2019 року; № 645/1484/16-ц від 16.01.2019 року. Якщо страхова компанія самостійно, без заяви страхувальника про настання страхового випадку, могла встановити усі обставини страхового випадку, то у страховика не виникає права регресу до страхувальника. Для відшкодування шкоди в порядку регресу за правилами ст. 38.1 Закону, обов`язково необхідно довести в сукупності такі факти, як спричинення страхувальником або водієм забезпеченого транспортного засобу дорожньо-транспортної пригоди та визначення в установленому порядку, що транспортний засіб використовувався як таксі. Відповідно до відповіді товариства з обмеженою відповідальністю "Уклон" водіями транспортного засобу «Пежо» д.н.з. [NUMBER] не виконувалось жодного замовлення на перевезення (а.с.36), а інших доказів про використання транспортного засобу в таксі - позивачем суду не надано. Враховуючи, що позивачем відповідно до принципу змагальності та обов`язку доказування, передбачених ст. 12 та 81 ЦПК України, не надано суду достатніх доказів та не доведено факту існування в сукупності обставин визначених ст. 38-1 Закону, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу, слід відмовити. На підставі зазначеного та

Outcome: dismissed