Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-23 00:00:00

У грудні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «МАНІФОЮ» про визнання Договору про надання споживчого кредиту недійсним. В обґрунтування позову вказував про те, що при укладанні кредитного договору були порушені вимоги чинного законодавства України, та його права як споживача на ринку фінансових послуг, йому не було надано відповідачем інформацію про існуючі ризики при отриманні кредиту та подальшому його обслуговуванні, тим самим введено в оману, не надавши інформацію, необхідну для здійснення свідомого вибору позивачу, який не є фахівцем в галузі фінансів, про ризики, тоді як це було прямим обов`язком відповідача як професійного продавця послуг на фінансових ринку України. Відповідачем не виконано вимоги ст. ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (не було докладно повідомлено про кредитні умови щодо орієнтовної сукупності вартості кредиту як у процентному значенні, так і в грошовому виразі; не надано перелік витрат, пов`язаних, зокрема, з обслуговуванням кредиту, витрат на страхування; не надано варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги, тобто не було надано істотної інформації про кредитні умови), підтвердженням чого є відсутність підписаних позивачем документів, які посвідчували б надання інформації, визначеною вказаною нормою, перед наданням кредиту. Вважає, що умови кредитного договору № 3236193 порушують вимоги ст. 1 п. 6 ст. 3, п. 1 ст. 627 ЦК України, не відповідають вимогам Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки в договорі існує суттєвий дисбаланс в правах і обов`язків між сторонами на користь відповідача. Підставою недійсності правочину, зокрема, недійсності окремих його частин відповідно до ст. 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені в ч.ч. 1-3, 5 ст. 203 ЦК України. Вважає, що наявні достатні підстави для визнання недійсним оспорюваного кредитного договору № 3236193від 26.09.2021 року, оскільки відповідач не обмежений жодними умовами цього договору від застосування відсотків у максимальному розмірі від неповерненої суми кредиту за кожен день прострочення, тобто перевищує розумну межу відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, що є явно завищеною, не відповідає вимогам п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" та засадам справедливості, добросовісності, розумності, і як наслідок свідчить про непропорційність відповідальності позичальника у разі невиконання зобов`язань за договором. Позивач просить визнати кредитний договір № 3236193 від 26.09.2021 року, укладений між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] , недійсним. Ухвалою Ленінського районного суду м.Полтави від 02.12.2021 року цивільну справу № 553/3257/21 (провадження № 2/553/1478/2021) за позовом [PERSON] до ТОВ «МАНІФОЮ» провизнання Договору про надання споживчого кредиту недійсним - передано на розгляд до Октябрського районного суду м. Полтави. Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 18.01.2022 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Октябрського районного суду від 24.05.2022 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів та зобов`язання вчинити певні дії відповідача, у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до ТОВ «МАНІФОЮ» про визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним. Позивач в судове засідання не з?явився, будучи належним чином повідомлений про день і час слухання справи. Представник відповідача, будучи повідомленим про розгляд справи у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подавав. Представником відповідача подано до суду клопотання про відкладення слухання справи у зв`язку широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України. Порадившись на місці, суд ухвалив відмовити в задоволенні даного клопотання. За таких обставин судом відповідно до ст. ст. 280, 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні матеріали справи, суд вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 26.09.2021 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та позивачем було укладено електронний Договір позики № 3236193, відповідно до умов якого кредитодавець на умовах цього договору надав позичальнику кредит в сумі 12000,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити нараховані проценти, строком користування до 26.10.2021 року. Згідно з п.2.6 договору, кредит надавався [PERSON] в безготівковій формі (шляхом зарахування суми кредиту на платіжну картку позичальника). Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилалася на те, що кредитний договір він не підписував, його умови е несправедливими з огляду на положення ЗУ "Про захист прав споживачів". Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 217 ЦК України передбачено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. За змістом частини п`ятої статті 11, статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім процентної ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору. Положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення є несправедливими і це є підставою для визнання таких положень договору недійсними. Законом чітко визначено наслідки надання недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця), і такими наслідками є виникнення права у споживача розірвати договір та вимагати відшкодування збитків, завданих такими неправомірними діями. Отже, ненадання чи надання неповної інформації про продукцію, товари, послуги не є підставою для визнання кредитного договору недійсним, оскільки договір як правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, передбачених законом, який визначає наслідки, що виникають у результаті вчинення недійсних правочинів. Правомірність правочину означає, що він є юридичним фактом, який породжує ті правові наслідки, наступу яких бажають сторони і які відповідають вимогам закону. Своєю правомірністю правочини відрізняються від правопорушень (деліктів) - вольових дій, що суперечать вимогам закону та тягнуть за собою правові наслідки, які сторони не бажали отримати. Згідно із законом правочин завжди є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише у тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають зобов`язальні правовідносини. Відповідно до статті 230 ЦК України у взаємозв`язку зі статтею 12 ЦПК України наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Отже, під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обравши способом захисту своїх прав визнання кредитного договору недійсним з підстав передбачених статтею 230 ЦК України та статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, позивач у силу положення частини третьої статті 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог. За положеннями статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач заповнила заяву з метою отримання кредитних коштів, прийняла пропозицію оферти та приєдналась до умов публічного договору щодо правил та оформлення і видачі кредитів, які підписала електронним підписом аналогом власноручного підпису, фактично прийнявши умови договору. У статті 3 ЗУ «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Даний договір №3236193 укладено між сторонами у справі 26.09.2021 року відповідно до вимог Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про електронну комерцію», Цивільного кодексу України, а також правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту товариством з обмеженою відповідальністю ТОВ «МАНІФОЮ». Перед укладенням договору № 3236193ТОВ «МАНІФОЮ» було надано всю необхідну інформацію щодо фінансової послуги відповідно до вимог Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» в редакції станом на дату виникнення цих правовідносин (ч. 2 ст. 12, ч. 4 ст. 12 ). Інформацію, передбачену ч. 2 ст. 12, ч. 4 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» надано шляхом розміщення її у вільному доступі на офіційному веб-сайті ТОВ «МАНІФОЮ» https://money4you.com.ua/. Базова процентна ставка за позикою, фіксована: 1,99000 % від суми позики за кожен день користування позикою, що передбачено п.2.4.4 вказаного договору. Відповідно до п.2.6 договору позика надається позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки, зареєстрованої позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті на веб-сайті товариства протягом трьох робочих днів з дати підписання договору. Усі електронні документи, підписані електронним підписом одноразовим ідентифікатором, мають таку юридичну силу, як і власноруч підписані документи в паперовій формі та породжують права і обов`язки для сторін (п.8.1 договору). Відповідно до п.8.3.3 договору, підписуючи договір, позичальник [PERSON] підтвердив, що в чіткій та зрозумілій формі отримала інформацію, передбачену ч.2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також інформацію щодо своїх прав та обов`язків згідно Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про захист персональних даних», вивчила та повністю погоджується з умовами правил надання грошових коштів у позику, у тому числі, на умовах фінансового кредиту ТОВ «МАНІФОЮ», які є невід`ємною частиною договору, та з умовами цього договору позики (п.п.8.3.5, 8.3.6 договору). У пункті 9 договору зазначені реквізити та підписи сторін, а саме: підписом [PERSON] є електронний підпис одноразовим ідентифікатором h32851 /А.А.Ральський/, а підписом ТОВ «МАНІФОЮ» - електронний підпис одноразовим ідентифікатором d70053 /О.В.Кузьмінов/. За наведених обставин суд вважає, що встановлено факт підписання позивачем [PERSON] договору № 3236193 від 26.09.2021 року. Оскільки позивач при підписанні оспорюваного договору був ознайомлений та погодився з усіма істотними його умовами, що підтвердив електронним підписом, то у суду відсутні підстави для визнання недійсним кредитного договору. Посилання [PERSON] те, що товариство навмисно ввело його в оману щодо обставин, які мають істотне значення, є безпідставними, оскільки позивачем не доведено, що оспорюваний правочин укладений шляхом обману зі сторони ТОВ «МАНІФОЮ», адже встановлено, що цей договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, що свідчить про прийняття обумовлених умов.

Outcome: dismissed