Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-22 00:00:00

У серпні 2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що вона та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 17.04.2012 року було ухвалено стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини , у твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн. Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 10.02.2016 року було змінено розмір аліментів та стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання сина щомісячно, починаючи з 22 грудня 2014 року до досягнення дитиною повноліття, в розмірі 1000,00 грн. з подальшою індексацією. Позивач вважає, що розмір аліментів, які сплачує відповідач на утримання їхнього сина є занадто низьким, оскільки зросли ціни, змінився прожитковий мінімум на дитину. Крім того, з 2017 року дитина пішла до школи, через що втрати на забезпечення його потреб значно зросли. Відповідач не працює офіційно, є військовим пенсіонером, однак як їй відомо, він завжди працював не офіційно, будує власний будинок, є працездатною особою. Вважає, що немає підстав які б унеможливлювали ним сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини у збільшеному розмірі . Позивач також відзначає, що з народження дитини та на момент звернення до суду вихованням, організацією та оплатою навчання, дозвілля та відпочинку, повним фінансовим забезпеченням сина займалась та займається сама позивач. Позивач у своєму позові наголошує, що працює та регулярно отримує зарплатню, проте самотужки складно утримувати дитину та забезпечувати їй належний матеріальний рівень, враховуючи постійний ріст цін на споживчі товари, комунальні платежі, тощо. Просила стягнути з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі 15 000,00 грн. на місяць та допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Ухвалою Києво-Святошинського суду Київської області від 04.08.2021 року було відкрито провадження у справі. 28 січня 2022 року від відповідача надійшли письмові пояснення по справі. Не погоджуючись з позовом зазначає, що окрім аліментів у розмірі 500,00 грн., що стягуються з нього щомісячно,він неодноразово, при кожній зустрічі, надавав позивачці кошти. Зазначає, що чеки надані позивачкою, як докази витрат на дитину, не підтверджують що це були затрати на потреби дитини. Просив взяти до уваги його матеріальний стан, те, що він є інвалідом, пенсіонером, має на утриманні ще одну дитину. Просив суд встановити реальний розмір аліментів згідно діючого законодавства, його матеріального стану та стану його здоров`я. У судове засідання позивач та її представник не з`явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності позивача та представника. Позов підтримала та просила суд задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду невідомі. Підстав, передбачених ч.4 ст.223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи не встановлено, у зв`язку з чим судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. У відповідності до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] до [PERSON] . Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено у ст. 180 СК України. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батьків або у твердій грошовій сумі (ст.181 СК України). Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини, 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, 4) інші обставини, що мають істотне значення, і розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до матеріалів справи [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з нею проживає дитина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 17.04.2012 року було ухвалено стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини , у твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн. Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 10.02.2016 року було змінено розмір аліментів та стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання сина щомісячно, починаючи з 22 грудня 2014 року до досягнення дитиною повноліття, в розмірі 1000,00 грн. з подальшою індексацією. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. За змістом даної норми зміна розміру аліментів у бік зменшення можлива у випадку такої зміни матеріального чи сімейного стану платника в результаті якого у нього погіршився матеріальний стан, наприклад зменшився дохід чи такий взагалі відсутній, або у нього з`явився додатковий обов`язок утримання інших осіб (неповнолітніх, непрацездатних), тощо. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що розмір аліментів, які на даний час отримує позивачка, є не достатнім для утримання неповнолітньої дитини. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положень статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Обов`язок батьків по утриманню своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення ним повноліття і являє собою як моральний, так і правовий обов`язок батьків. Суд звертає увагу на те, що сам факт народження дитини покладає на батьків обов`язки, зокрема, щодо її утримання. Відмовки про недостатність коштів у платника аліментів не заслуговують на увагу. У батьків немає і не може бути більшої цінності за дитину, а тому її утримання має домінувати над усіма іншими витратами. Суди при вирішенні спорів також враховують приховані доходи платника аліментів при визначенні їх розміру і це має відбуватися шляхом врахування витрат, здійснених платником аліментів. Саме за цим показником має визначатися розмір аліментів. Різноманітні аргументи щодо браку коштів у платника аліментів мають сприйматися критично, а до уваги належить брати рівень життя платника аліментів, який слід оцінювати непрямими методами (зокрема, за його витратами та наявністю певного майна). Принцип врахування лише трудових доходів платника аліментів, не відповідає сучасним реаліям соціально-економічного розвитку суспільства. На даний час у платника аліментів основне джерело доходу не обов`язково пов`язане з працею і при стягненні аліментів слід виходити з оцінки майнового стану платника аліментів, а не з врахування його трудових доходів. Можливість другого з батьків утримувати дитину повинна тлумачитися розширено і не обмежуватися лише наявністю в нього офіційного доходу, але також враховувати фінансування витрат такого з батьків, наявність у нього рухомого і нерухомого майна, його можливість надавати утримання дитині. Принципом 6 Декларації прав дитини передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку його особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір`ю. В ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно довідки №6446 3345 2427 7418, виданої 20.01.2022 2021 року Головного управління пенсійного фонду України в м.Києві, [PERSON] перебуває на обліку і отримує пенсію по інвалідності . Розмір нарахованої пенсії станом на 01.01. 2021 року складає 5 103,50 грн. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України якщо після набрання рішенням законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Позивачка, як одержувач аліментів, довела свої вимоги про збільшення розміру аліментів, зокрема тому, що на даний час змінився прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, змінився вік дитини, а відповідно зросли потреби у забезпеченні дитини необхідним для проживання. Суд при розгляді вимог позивачки про збільшення розміру аліментів враховує те, що після ухвалення попереднього судового рішення про стягнення аліментів змінився визначений положеннями СК України мінімальний розмір аліментів, відтак попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам, вочевидь, не відповідає. З огляду на встановлені вище обставини та вимоги закону, суд вважає, що враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання дитини, матеріальне становище відповідача та стан його здоров`я, виходячи із закріплених ч.9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, розмір стягуваних аліментів підлягає зміні з 500,00 грн. щомісячно на 2 000,00 грн. щомісячно. Згідно з п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи наведені роз`яснення, суд вважає за необхідне стягувати аліменти у зміненому розмірі з дня набрання рішенням суду законної сили. З огляду на те, що дитина проживає з матір`ю, враховуючи потреби неповнолітньої дитини для всебічного її розвитку, розмір доходів відповідача, вартість продуктів харчування та речей першої необхідності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на утримання дитини аліментів у розмірі 2500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, як це передбачено ч. 2 ст. 183 СК України. Належних та допустимих доказів на підтвердження доводів позову, що позивачка несе витрати на утримання дитини у розмірі близько 30 000 грн. щомісячно, суду не подала, а суд враховує дійсні потреби дитини з врахуванням матеріального становища сторін. Посилання [PERSON] на навчання дитини: оплата школи, додаткові збори,витрати на домашніх тварин дитини, тощо не є крайньою необхідністю чи особливими обставинами в розумінні ст. 185 СК України. Суд не бере до уваги посилання відповідача про наявність у інвалідності та довідку з Пенсійного фонду України про те, що він отримує пенсію з інвалідності, як на підставу для відмови у задоволенні позову, виходячи з такого. Відповідачем не надано доказів про визнання його непрацездатним, отже, він має можливість надавати кошти на утримання неповнолітнього сина . Довідка з Пенсійного фонду України про отримання пенсії з інвалідності сама по собі не є підтвердженням того, у відповідача це єдине джерело доходів. Крім того, визначаючи розмір аліментів в розмірі 2000,00 грн., суд вважає, що він не буде надмірним для відповідача та відповідатиме потребам дитини. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково. Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial