Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-23 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Тришак О. Г., звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Терно-Тест», [PERSON] з участю третьої особи [PERSON] , у якому просить суд скасувати право власності [PERSON] на автомобіль марки «Volkswagen Jetta» 2014 року випуску, чорного кольору, номер кузова [NUMBER] , визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки «Volkswagen Jetta» 2014 року випуску, чорного кольору, номер кузова [NUMBER] , витребувати у [PERSON] на користь [PERSON] автомобіль марки «Volkswagen Jetta» 2014 року випуску, чорного кольору, номер кузова [NUMBER] . В обґрунтування заявлених вимог вказує, що він - [PERSON] є власником автомобіля марки «Volkswagen Jetta», 2014 року випуску, чорного кольору, номер кузова [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , згідно свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] від 22.03.2019 року. У липні 2020 року позивач передав даний автомобіль разом із реєстраційними документами у тимчасове користування [PERSON] , на підставі усної домовленості. Проте, в обумовлений сторонами час [PERSON] автомобіль не повернув. Як стало в подальшому відомо позивачу, його автомобіль марки «Volkswagen Jetta», 2014 року випуску, чорного кольору, номер кузова [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] листопада 2020 року було продано за договором купівлі-продажу №7970/20/000161 укладеного між Комісіонером ТОВ «Терно-Тест» та [PERSON] . Підставою для продажу даного транспортного засобу послужив договір комісії №7970/20/000161 від 13.11.2020 року укладений між [PERSON] від імені якого начебто діяв [PERSON] та ТОВ «Терно-Тест», згідно умов даного договору, комітент ( [PERSON] ) доручає комісіонеру (ТОВ «Терно-Тест») від його імені здійснити продаж належного йому транспортного марки «Volkswagen Jetta», 2014 року випуску, чорного кольору, номер кузова [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . Також зазначає, що слідчими слідчого управління ГУНП в Тернопільській області 18 грудня 2020 року відкрито кримінальне провадження №12020210010002420 за ознаками злочинів, передбачених ч.2, ч.3 ст.190 Кримінального кодексу України щодо вчинення шахрайських дій з метою заволодіння транспортними засобом [PERSON] та інших осіб. В ході досудового розслідування було вилучено у ТОВ «Терно-Тест» копію довіреності від 23.07.2019 року зареєстровану в реєстрi №889/19/04 укладену в приміщенні Генерального консульства України в місті Неаполі республіка Італія, згідно якої [PERSON] , [INFO] паспорт гр. України № [NUMBER] , виданий ЦНАП №612509.07.2019, начебто уповноважував [PERSON] жителя с. Сороки Бучацького району Тернопільської області, відчужувати та розпоряджатись автомобілем марки «Volkswagen Jetta», 2014 року випуску, чорного кольору, номер кузова [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . Також, слідчими СУ ГУНП в Тернопільській області, було направлено запит № 3077/02/9/6-2021 від 25.02.2021 року генеральному консулу України в [PERSON] , з проханням повідомити чи засвідчував генеральний консул України в місті Неаполі довіреність від 23.07.2019 року, яка зареєстрована в реєстрі за №889/19/104. Згідно відповіді на даний запит №61417/17-500-12096 від 25.02.2021 року вказується, що [PERSON] ніколи не звертався до установи за вчиненням консульських дій, а дана довіреність №889/19/104 від 23.07.2019 року в консульстві не видавалась та не посвідчувалась. Ухвалою судді від 08 червня 2021 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, у якому вказав, що позовні вимоги [PERSON] є повністю безпідставними і не підлягає до задоволення. Зазначає, про те, що вказаний автомобіль був проданий від імені позивача на підставі підробленої довіреності він не знав, а тому вважає, що він є добросовісним набувачем. Крім того, [PERSON] вказує, що позивач [PERSON] визнає, що автомобіль вибув з його володіння з його волі, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог. Представником позивача - адвокатом Тришак О. Г. подано відповідь на відзив, у якій він зазначає про те, що спірний автомобіль із власності позивача вибув 13 листопада 2020 року на підставі укладеного між позивачем та відповідачем ТОВ «Терно-Тест» договору комісії № 7970/20/000161, яким позивач начебто уповноважив ТОВ «Терно-Тест» здійснити продаж автомобіля марки «Volkswagen Jetta», 2014 року випуску, чорного кольору, номер кузова [NUMBER] власником якого був позивач. Також зазначає, що згідно договору комісії слідує, що позивач не укладав його власноручно, а начебто від його імені на підставі довіреності діяв [PERSON] , з яким позивач не знайомий. Укладений між позивачем та відповідачем договір комісії є нікчемним у силу відсутності у [PERSON] повноважень на укладення та підписання від імені позивача будь-яких договорів щодо відчуження належного йому автомобіля. Вказує, що позивач ніколи не передавав свій автомобіль у користування [PERSON] . Представник відповідача ТОВ «Терно-Тест» подав відзив на позовну заяву, у якому вказує, що ТОВ «Терно-Тест» при укладенні договору комісії діяло в межах чинного законодавства, а саме ведено облік надходження продажу та передачі транспортних засобів, у матеріалах справи відповідно знаходяться всі інші документи. Також вказують, що ними вжито всіх заходів для вчинення правочину відповідно до нормативно-правових актів, проте законодавством не передбачено обов`язки комісіонера на перевірку довіреності на предмет її чинності у день укладення договору комісії. На підставі викладеного, вважають позовні вимоги до ТОВ «Терно-Тест» безпідставними і необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності. Просять у задоволенні позову у частині стягнення з ТОВ «Терно-Тест» будь-яких витрат на користь позивача відмовити у повному обсязі. Протокольною ухвалою суду від 22 жовтня 2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак його представник - адвоката Тришак О. Г. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Терно-Тест» у судове засідання не з`явився, однак попередньо у відзиві на позов просив суд розгляд справи проводити за їх відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності його та його представника. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку. Судом встановлено, що 23 липня 2019 року згідно довіреності, посвідченої Генеральним консулом Генерального консульства України в Італії, зареєстрованої в реєстрі за №889/19/04, [PERSON] уповноважив [PERSON] продати за ціну і на умовах на її розсуд, обміняти, зняти з обліку, належний йому на підставі свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого ТСЦ 5152, 22 березня 2019 року, автомобіль марки «Volkswagen Jetta», 2014 року випуску, чорного кольору, номер кузова [NUMBER] , номер державної реєстрації [NUMBER] . 13 листопада 2020 року між [PERSON] (Комітент), в особі [PERSON] , та ТОВ «ТЕРНО-ТЕСТ» (Комісіонер) укладено договір комісії за №7970/20/000161, згідно умов якого Комісіонер зобов`язався за дорученням Комітента за комісійну плату вчинити за рахунок Комітента від свого імені один або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу «Volkswagen Jetta», 2014 року випуску, чорного кольору, номер кузова [NUMBER] , номер державної реєстрації [NUMBER] . Вказаний договір підписаний представником ТОВ «Терно-Тест» та [PERSON] , від імені [PERSON] . Як вбачається з договору купівлі-продажу транспортного засобу за №7970/20/000161 від 13 листопада 2020 року, укладеного між ТОВ «ТЕРНО-ТЕСТ», що здійснює оптову торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, та [PERSON] , останній набув у власність транспортний засіб «Volkswagen Jetta», 2014 року випуску, чорного кольору, номер кузова [NUMBER] , номер державної реєстрації [NUMBER] . 19 грудня 2020 року між ТОВ «ТЕРНО-ТЕСТ» (Комісіонер), в особі [PERSON] та [PERSON] (Комітент) укладено договір комісії за №7970/20/000226, згідно умов якого Комісіонер зобов`язався за дорученням Комітента за комісійну плату вчинити за рахунок Комітента від свого імені один або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу «Volkswagen Jetta», 2014 року випуску, чорного кольору, номер кузова [NUMBER] , номер державної реєстрації [NUMBER] . Вказаний договір підписаний представником ТОВ «Терно-Тест» та [PERSON] . Як вбачається з договору купівлі-продажу транспортного засобу за №7970/20/000226 від 19 грудня 2020 року, укладеного між ТОВ «ТЕРНО-ТЕСТ», що здійснює оптову торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, та [PERSON] , останній набув у власність транспортний засіб «Volkswagen Jetta», 2014 року випуску, чорного кольору, номер кузова [NUMBER] , номер державної реєстрації [NUMBER] . Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу за №6141/2021/2457689 від 02 березня 2021 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , останній набув у власність транспортний засіб «Volkswagen Jetta», 2014 року випуску, чорного кольору, номер кузова [NUMBER] , номер державної реєстрації [NUMBER] . Згідно висновку експерта від 09.03.2021 року середня ринкова вартість автомобіля марки «Volkswagen Jetta», 2014 року випуску, чорного кольору, номер кузова [NUMBER] , номер державної реєстрації [NUMBER] , станом на 01.07.2020 року ймовірно становить 316355,80 грн. Як слідує з відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Тернопільській області від 28 квітня 2021 року за №31/19-1460, згідно інформації з ЄДР МВС останнім власником транспортного засобу «Volkswagen Jetta», 2014 року випуску, номер кузова [NUMBER] , значиться [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , місце реєстрації Тернопільська обл., Тернопільський р-н, с. Буцнів. Вказують, що зазначений транспортний засіб був зареєстрований за [PERSON] 22.03.2019 року. 17.11.2020 року транспортний засіб було перереєстровано на іншу особу. 19.12.2020 року транспортний засіб було знову перереєстровано на іншу особу. 02.03.2021 року перереєстровано на [PERSON] . Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження 12020210010002420, 20.07.2020 чоловік на ім`я [PERSON] перебуваючи на парковці поблизу автовокзалу в м. Тернополі, отримав в тимчасове користування автомобіль марки Фольцваген Джетта, чорного кольору, д.н.з. [NUMBER] , який останній мав повернути, однак зловживаючи довірою власника вказаного транспортного засобу, розпорядився на власний розсуд, чим завдав матеріальної шкоди на суму 290 000 грн., потерпілий [PERSON] . На лист ГУНП у Тернопільській області від 25.02.2021 року за №3077/02/9/6-2021, отримано відповідь Генерального консульства України в Неаполі від 22 лютого 2021 року про те, що відповідно до облікових даних ГКУ в Неаполі громадянин [PERSON] не звертався до установи для вчинення консульських дій, у тому числі нотаріальних. Довіреність за №191/19/104 від 23 липня 2019 року в консульстві не посвідчувалась. Номер журналу обліку нотаріальних дій, зазначений в копії довіреності, не відповідає існуючому в ГУК в Неаполі; розмір тарифу, зазначений в копії довіреності, не відповідає встановленим тарифам. Згідно довіреності від 03 липня 2020 року, посвідченої приватним нотаріусом Бучацького районного нотаріального округу Іванів Л. І., зареєстрованої в реєстрі за №1587, [PERSON] уповноважив [PERSON] , [PERSON] безоплатно бути його представником у державних, громадських, господарських та інших органах і організаціях незалежно від підпорядкування, форм власності, галузевої належності, в органах державної виконавчої влади та місцевого самоврядування, підприємствах, установах організаціях, незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання, перед фізичними особами-підприємцями, самозайнятими особами, у органах Національної поліції України , територіальних сервісних центрах, станціях діагностики або спеціалізованих пунктах технічного контролю, тощо при вирішенні питань, пов`язаних з ремонтом, переобладнанням ТЗ, заміною агрегатів, дублюванням кузова, належного [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] , виданого ТСЦ 5152, 22.03.2019 року, шасі (кузова, рами) № [NUMBER] , ТИП ТЗ - ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ СЕДАН-В, реєстраційний номер [NUMBER] . Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши в сукупності наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2, 3 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) . Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Відповідно до вимог ч.ч. 1-3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За змістом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до вимог статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Положеннями ст. 207 ЦК України встановлено загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з вимогами частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного суду 21 січня 2021 року у справі № 759/1695/17 а також постанові Великої Палати від 29 вересня 2020 року у справі №387/356/17. Згідно з вимогами ч.ч.1, 3 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Положеннями ч. 3 ст. 244 ЦК встановлено, що довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. У силу вимог ч. 1 ст. 245 ЦК форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. З пояснень позивача та листа відповіді Генерального консульства України в Неаполі на запит ГУНП в Тернопільській області встановлено, що [PERSON] не звертався до установи для вчинення консульських дій, у тому числі нотаріальних, довіреність за №889/19/104 від 23 липня 2019 року, на підставі якої було відчужено належний позивачу автомобіль, в консульстві не посвідчувалась та не видавалась. Номер журналу обліку нотаріальних дій, зазначений в копії довіреності, не відповідає існуючому в ГУК в Неаполі; розмір тарифу, зазначений в копії довіреності, не відповідає встановленим тарифам. З врахуванням вищенаведеного та того, що така довіреність від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] не видавалась та не посвідчувалась у даній установі, суд вважає, що відповідно договір комісії за №7970/20/000161 від 13 листопада 2020 року між ТОВ «Терно-Тест» та [PERSON] є неукладеним. Згідно з вимогами ч. 1 статті 15, ч. 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспоренні відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №925/1265/16 (провадження №12-158гс18)). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 (провадження №14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16 (провадження №12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц (провадження №14-338цс18). За змістом статті 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Отже, якщо продавець продав товар, який належить іншій особі на праві власності, і при цьому продавець не мав права його відчужувати, то покупець не набуває права власності на товар, крім випадків, коли власник не має права вимагати його повернення. Зокрема, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у випадках, встановлених статтею 388 ЦК України. Право власника згідно з частиною першої статті 388 ЦК України на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Коло підстав, за яких за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Реалізація цього права не залежить від доводів володільця речі про те, що він є добросовісним набувачем, якщо власник майна доведе факт вибуття цього майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. До подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18 липня 2019 року у справі № 754/10050/16-ц. Судом встановлено, що позивач є власником автомобіля марки «Volkswagen Jetta», 2014 року випуску, чорного кольору, номер кузова [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , який вибув з його володіння поза його волею, оскільки довіреність за №889/19/104 від 23 липня 2019 року від його імені на ім`я [PERSON] не видавалась та не посвідчувалась, таким чином договір комісії №7970/20/000161 від 13.11.2020 року є неукладений, а тому не породжує жодних правових наслідків, у тому числі щодо переходу права власності на належний позивачу автомобіль до інших осіб. Зважаючи на те, що належний позивачу автомобіль вибув із його володіння поза його волею, а тому він вправі витребувати спірний транспортний засіб від добросовісного набувача [PERSON] , беручи до уваги той факт, що [PERSON] та ТОВ «Терно-Тест» не мали повноважень власника на його відчуження, що є підставою для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Твердження відповідача [PERSON] про те, що належний позивачу автомобіль вибув із його володіння за його волею, оскільки [PERSON] передав належний йому автомобіль [PERSON] на тривалий період часу не заслуговує на увагу, оскільки позивач [PERSON] передав [PERSON] належний йому автомобіль «Volkswagen Jetta», 2014 року випуску, чорного кольору, номер кузова [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] лише у тимчасове користування, що не може свідчити про те, що позивач відмовлявся від права власності на нього чи бажав зміни права власності на належний йому автомобіль. Твердження відповідача [PERSON] про те, що він є добросовісний набувач, оскільки придбаваючи автомобіль не знав, що транспортний засіб був проданий від імені позивача на підставі підробленої довіреності судом до уваги не береться, оскільки позивач вправі витребувати автомобіль у добросовісного набувача, оскільки такий автомобіль вибув із його володіння не з його волі, а тому посилання відповідача [PERSON] на те, що він не знав про протиправне відчуження автомобіля правового значення немає, відповідно до положень п.3 ч.1 ст. 388 ЦК України. Суд вважає, що в силу вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати у справі слід покласти на відповідача [PERSON] , оскільки спірний автомобіль судом витребовується у вказаної особи, а тому із відповідача [PERSON] в користь позивача слід стягнути по 4071,55 гривень сплаченого позивачем судового збору.

Outcome: approved