Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-16 00:00:00

15.04.2020 позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить поновити її на посаді прибиральника ринку в КП «Дрогобицький ринок», стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 2000 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 08 червня 2012 року відповідно до наказу № 30/к була прийнята на посаду прибиральника території КП «Дрогобицький ринок». 29 липня 2021 року наказом № 124/к її було звільнено з займаної посади згідно п.4 ст.40 КЗпП України. Вказане звільнення з посади прибиральника території КП «Дрогобицький ринок» вважає незаконним та безпідставним. Відповідачем було порушено порядок накладення дисциплінарного стягнення. Так, зазначає, що з наказом про звільнення з роботи її не було ознайомлено, копію цього наказу вона отримала листом лише 01 серпня 2021 року. Вказані дії відповідача є порушенням ст.47 КЗпП України, в якій зазначено, що у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, він зобов`язаний у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. Крім того відповідно до ст. 149 КЗпП України стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку. Наголошує, що причини її звільнення наведенні в наказі № 124/к ( а саме п.4 ст.40 КЗпП України ) не відповідають дійсним обставинам справи. Зазначає, що при прийомі її на роботу на посаду прибиральника КП «Дрогобицький Ринок» ( а всього на такій посаді працюють 4-ри чоловіка) їй, як і іншим прибиральникам зам. директором ринку п.Ільнцьким була визначена територія яку вона повинна була прибирати. Вона повинна була прибирати територію по вул.Малий Ринок, позаду МАФів, де продають квіти до м`ясного павільону та дорогу між 4-5, 6-7 рядами закритого продовольчого ринку. Звільняючи її з роботи керівництво ринку посилається на той факт, що 13,14 липня 2021 року вона була відсутня на своєму робочому місті з 08.00 год. до 16.00 год., чим порушила правила внутрішнього розпорядку, тобто здійснила прогул, про що було складено відповідні акти. 27 липня 2021 року був складений акт, що вона відмовилась надати будь-які пояснення, а також відмовилась від ознайомлення із актами про відсутність працівника на робочому місці, складених 13-14.07.2021 року, та з вимогою про надання пояснень, а також відмовилась від отримання копій зазначених документів. В усній формі вона повідомила, що прогулу не здійснювала, перебувала на роботі як завжди після 17 год. і до 20 год. В Правилах внутрішнього трудового розпорядку від 08 липня 2021 року зазначено, що для працівників встановлюється наступний режим роботи підприємства: початок роботи - 08.00 год, закінчення роботи - 17.00 год., вихідні дні - субота, неділя. В даних Правилах внутрішнього трудового розпорядку не зазначено, що прибиральники ринку мають один вихідний день - неділю, тобто тоді коли не працює ринок, субота у них є робочий день. Даний режим роботи не відноситься до прибиральників ринку, оскільки їхня робота починається тоді, коли закінчує працювати ринок, тобто вони виходили на роботу після 17 год., оскільки під час роботи ринку його прибирання проводити неможливо. 13 липня вона як завжди вийшла на роботу в 17 год.30 год., закінчила роботу о 20 год., 14.07.2021 року вийшла на роботу о 17 год.30 хв. і перебувала на роботі до 19 год.30 хв. Проте, що вона дійсно була на роботі 13-14 липня 2021 року підтверджує табель виходу на роботу складений охороною. У табелі конкретно зазначено коли саме вона та інші прибиральники, а саме [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вийшли на роботу і коли її закінчили. Крім цього, вона виходила на роботу 29 липня 2021 року з 17 год. до 22 год. та 30 липня 2021 року з 7.00 год ранку до 12.00 год, оскільки в цей день відгружається сміття, а потім з 17 год. до 21 .00 год, про що є відмітка в журналі виходу на роботу. Ці факти свідчать про те, що ніякого прогулу 13 та 14 липня 2021 року вона не здійснила. За весь час роботи вона ніколи не мала зауважень від керівництва, що неналежним чином виконувала свої трудові обов`язки. В характеристиці яку надало КП «Дрогобицький ринок» зазначено, що вона до своїх обов`язків ставилася недбало, неодноразово мала зауваження і догану за прогул. В своїй заяві від 16 липня 2021 року вона просила надати їй копії цих наказів, довідку про розмір її заробітної плати, план території яку вона повинна була прибирати, її площу, але її їх так і не надали. Таким чином, з викладеного вбачається, що відповідач звільнив її без законної на те підстави, а тому, відповідно до положень ст. 235 КЗпП України зобов`язаний поновити її на попередній роботі. Враховуючи те, що в результаті незаконного звільнення їй не було нараховано середньомісячну заробітну плату відповідач при поновленні її на раніше займаній посаді зобов`язаний виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу. Також зазначає, що вказані дії з боку відповідача є порушенням її законних прав на працю, які завдали їй моральних страждань. Відповідач не врахував, що вона згідно висновку МСЕК є довічно інвалідом 3-ї групи. Моральну шкоду, завдану їй в результаті незаконного звільнення оцінює у 2000 грн. 08.09.2021 від відповідача надійшов відзив. Позову не визнають, вважають, що позивачку було звільнено із дотриманням усіх вимог чинного законодавства про працю. З доповідних записок генерального директора КП «Дрогобицький ринок» Кушніра І.І. від 13 та 14 липня 2021 було встановлено, що [PERSON] була відсутня на роботі протягом 7 (семи) годин 13 липня 2021 року та протягом 4 (чотирьох) год 14 липня 2021 року, що вказує на вчинення нею прогулу і, відповідно, на порушення трудової дисципліни. Звертають увагу суду на те, що у своїй позовній заяві [PERSON] жодним чином не спростовує того факту, що вона була відсутня на роботі протягом зазначеного періоду та не наводить жодних доказів своєї присутності на роботі протягом робочого дня 13 та 14 липня 2021 року. Посилання [PERSON] на «табель виходу на роботу складений охороною» як на доказ свого перебування на роботі не витримує жодної критики, оскільки у КП «Дрогобицький ринок» відсутня «охорона» і, тим більше, на «охорону» не покладається обов`язку чи повноваження здійснювати облік виходу на роботу будь-яких працівників підприємства. Окрім того «табель виходу на роботу складений охороною» фактично не є табелем обліку використання робочого часу, оскільки не відповідає вимогам, встановленим наказом Держкомстату України від 05.12.2008 №489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці», а тому копія табеля, яка додається до позовної заяви не може бути належним та допустимим доказом у вказаній справі. 21 липня 2021 року адміністрація КП «Дрогобицький ринок» намагалася отримати від прибиральника території [PERSON] пояснення щодо причин її відсутності на робочому місці 13 та 14 липня 2021 року, шляхом вручення вимоги про надання пояснень вих. №256 від 21 липня 2021 року, від отримання якої [PERSON] категорично відмовилася. 27 липня 2021 року адміністрація КП «Дрогобицький ринок» повторно намагалась відібрати пояснення від прибиральника території [PERSON] щодо причин її відсутності на роботі 13 та 14 липня 2021 року та повторно вручити вимогу про надання пояснень вих. №256 від 21 липня 2021 року, проте [PERSON] відмовилась надавати будь-які пояснення щодо причин своєї відсутності на роботі, а також відмовилася від ознайомлення та отримання копій актів про відсутність працівника на робочому місці та вимоги про надання пояснень, про що було складено відповідний акт від 27 липня 2021 року. Враховуючи зазначені вище обставини, 29 липня 2021 року було видано Наказ №124/К про звільнення з роботи, відповідно до якого [PERSON] , прибиральника території КП «Дрогобицький ринок» звільнено з роботи у зв`язку із прогулом без поважних причин, відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України. Оскільки на момент видачі зазначеного наказу [PERSON] була відсутня на своєму робочому місці, копію наказу було надіслано поштою вих №261 від 29 липня 2021 року. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у позові слід відмовити з огляду на таке. Встановлено, що наказом №30/к від 08.06.2012 позивача [PERSON] прийнято на посаду прибиральниці території КП «Дрогобицький ринок», а наказом №124/к від 29.07.2021 звільнено у зв`язку з прогулом без поважних причин, п.4 ст.40 КЗпП України. Як вбачається із доповідної записки заступника генерального директора КП «Дрогобицький ринок» Кушніра І.І. від 13 липня 2021, в період з 08:00 до 16:00 год. 13 липня 2021 року прибиральник території КП «Дрогобицький ринок» [PERSON] була відсутня на своєму робочому місці, що також відображено в акті про відсутність працівника на робочому місці, складеному 13 липня 2021 року. Також, відповідно до доповідної записки заступника генерального директора КП «Дрогобицький ринок» Кушніра Ігоря Ігоровича від 14 липня 2021 року, в період 08:00 до 12:00 год. 14 липня 2021 року прибиральник території КП «Дрогобицький ринок» [PERSON] була відсутня на своєму робочому місці, що також відображено в акті про відсутність працівника на робочому місці, складеному 14 липня 2021 року. Окрім зазначеного, відсутність прибиральника території [PERSON] на роботі протягом 13 та 14 липня 2021 року також відображено в табелі обліку робочого часу за липень 2021 року. З характеристики, виданої КП «Дрогобицький ринок» вбачається, що [PERSON] за час роботи зарекомендувала себе як безвідповідальний працівник, До своїх обов`язків ставилась недбало, неодноразово мала зауваження і догану за прогул, відсутність на робочому місці в робочий час. Згідно Правил внутрішнього трудового розпорядку, затвердженого в.о. генерального директора КП «Дрогобицький ринок» О.Ю. Мулярчук та Протоколом загальних зборів трудового колективу КП «Дрогобицький ринок» 08.07.2021, для працівників встановлюється наступний режим роботи Підприємства: початок роботи 08:00 год.; перерва на відпочинок і харчування з 12.00 год до 13.00 год. та згідно графіка змінності; закінчення роботи 17.00 год.; вихідні дні субота, неділя. Таким чином, суд не бере до уваги пояснення позивача про те, що вона перебувала на роботі після 17:00 год. і до 20:00 год., оскільки такий розпорядок роботи нічим не передбачений, а з Правилами внутрішнього трудового розпорядку остання була ознайомлена. Свідок [PERSON] суду підтвердила той факт, що з приходом нового директора змінились Правила внутрішнього трудового розпорядку, тобто їх графік роботи, а тому ними здійснюється прибирання територій у період часу з 08:00 год. до 17:00 год. Свідки [PERSON] та [PERSON] , вказали, що прибирання території КП «Дрогобицький Ринок» здійснюється у позаробочий час, однак не спростували твердження відповідача про відсутність [PERSON] на робочому місці у вказаний період 13 липня 2021 з 08.00 до 16.00 год. та 14 липня 2021 з 08.00 год. до 12.00 год. Суд не бере до уваги посилання [PERSON] як на доказ свого перебування на роботі «табель виходу на роботу складений охороною», оскільки він не є табелем обліку використання робочого часу, оскільки не відповідає вимогам, встановленим наказом Держкомстату України від 05.12.2008 489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статисте праці». Відповідно до\~ст. 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Статтею 140 КЗпП України\~визначено, що\~\~трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохочення за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов`язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу. Статтею 147 КЗпП України\~передбачено, що за порушення трудової дисципліни, до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення. Як роз`яснив Верховний Суд в постанові від 22 травня 2020 року у справі 761/33628/16, ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. У статті 149 КЗпП України визначено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Водночас, правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами. З матеріалів справи вбачається, що 21 липня 2021 року адміністрація КП «Дрогобицький ринок» намагалася отримати від прибиральника території [PERSON] пояснення щодо причин її відсутності на робочому місці 13 та 14 липня 2021 року, шляхом вручення вимоги про надання пояснень вих. №256 від 21 липня 2021 року, від отримання якої [PERSON] категорично відмовилася. 27 липня 2021 року адміністрація КП «Дрогобицький ринок» повторно намагалась відібрати пояснення від прибиральника території [PERSON] щодо причин її відсутності на роботі 13 та 14 липня 2021 року та повторно вручити вимогу про надання пояснень вих. №256 від 21 липня 2021 року, проте [PERSON] відмовилась надавати будь-які пояснення щодо причин своєї відсутності на роботі, а також відмовилася від ознайомлення та отримання копій актів про відсутність працівника на робочому місці та вимоги про надання пояснень, про що було складено відповідний акт від 27 липня 2021 року (копія акту наявна в матеріалах справи). Враховуючи зазначені вище обставини, 29 липня 2021 року було видано Наказ №124/К про звільнення з роботи, відповідно до якого [PERSON] , прибиральника території КП «Дрогобицький ринок» звільнено з роботи у зв`язку із прогулом без поважних причин, відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України. Оскільки на момент видачі зазначеного наказу [PERSON] була відсутня на своєму робочому місці, копію наказу було надіслано поштою вих №261 від 29 липня 2021 року. Як роз`яснив Верховний Суд у постанові № 161/14225/19 від 27 серпня 2020 року, при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі. Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не визначено, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається виходячи з конкретних обставин. Відповідно до сталої судової практики причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я. Вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати всі надані сторонами докази. З огляду на викладене, суд вважає, що звільнення позивача із посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, є законним та наведені в позові обґрунтування незаконності звільнення, на думку суду, не є такими, з якими закон пов`язує можливість поновлення позивача на займаній посаді. Правових підстав для поновлення позивача на посаді судом не встановлено, адже поновлення на посаді може бути застосовано у випадку незаконного звільнення працівника, що не було доведено позивачем достатніми доказами. Правових підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу судом також не встановлено, оскільки, не доведено факт того, що звільнення позивача із займаної посади було незаконним. Також слід зазначити про те, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги предмет та підстави позову, та те, що стороною позивача не доведено достатніми доказами обґрунтування позовних вимог, які б давали можливість поновити позивача на посаді, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог, а відтак в задоволенні позову слід відмовити. За замістом ст. 141 ЦПК України, так як позивач звільнена від сплати судового збору, у позові відмовлено, такі слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed