Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-26 00:00:00

І.Короткий зміст позовних вимог. Представник позивача Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк»- Гребенюк О.С. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 26.09.2014 року відповідачу [PERSON] надано кредит, зокрема відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а в подальшому розмір кредитного ліміту збільшено до 25 000 грн. Вказує, що при підписанні анкети-заяви відповідач [PERSON] ознайомився та погодився із Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які разом становлять між ними Договір про надання банківських послуг. Зазначає, що відповідач [PERSON] , уклавши з позивачем Договір та отримавши грошові кошти, не виконує належним чином свої договірні зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості перед позивачем. Станом на 17.08.2020р. відповідач [PERSON] заборгував Банку за вказаним договором кошти в сумі 29913,59 гривень, з яких 25852,03 грн. заборгованість за тілом кредиту та 4061,56 грн. заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом. Враховуючи наведене, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором б/н від 26.09.2014р. станом на 23.06.2021р. в сумі 15 973,59 грн., а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2102 грн. ІІ. Короткий зміст інших заяв по суті справи. Відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву про зменшення розміру позовних вимог, у якому такий просить відмовити в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» з наступних підстав: позивачем не наведено жодних доводів та обґрунтувань саме такої суми заборгованості; жоден з поданих розрахунків не носить ознаки оригіналу розрахунку, не містить прізвище посадової особи чи представника, так і дати складання такого розрахунку; в розрахунку не зазначено суми, які були отримані ним (відповідачем) у позивача, суми, які були сплачені ним як відсотки, а також суми погашеної заборгованості по тілу кредиту; будь-якої домовленості про сплату відсотків, пені, штрафів та інших платежів в умовах анкети-заяви від 26.09.2014р. не передбачено; ним (відповідачем) не зазначалося і не встановлювалося кредитного ліміту за отриманою банківською картою; позивачем стягувалися з картки відсотки за користування кредитом та пеня, що зазначено як в самому розрахунку, так і в виписці з карткового рахунку, яка долучена до матеріалів справи; також позивачем систематично стягувався не передбачений жодними умовами щомісячний платіж за послугою «миттєва розстрочка»; будь-якого договору про надання банківських послуг на умовах, зазначених позивачем, ним (відповідачем) не укладалося і домовленостей по всіх істотних умовах такого договору не досягнуто; позивачем безпідставно нараховувалися та стягувалися відсотки за користування коштами, пеня, штрафи, які мали б зараховуватися на повернення грошових коштів, отриманих ним; в розрахунках заборгованості, доданих до заяви про зменшення розміру позовних вимог, не враховано безпідставно стягнутих позивачем з його (відповідача) карткових рахунків відсотків за користування кредитним лімітом, пені, штрафів та платежів за послугою «миттєва розстрочка»; вимоги позивача про стягнення відсотків та фактичне стягнення штрафних санкцій є безпідставними та незаконними. Представником позивача скеровано відповідь на відзив відповідача, де сторона позивача в обґрунтування пред`явлених позовних вимог покликалася на наступні доводи: в підписаній анкеті-заяві відповідач [PERSON] висловив свою згоду та бажання оформити кредитку «Універсальна», особистим підписом засвідчив, що ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у повному вигляді та які є загальнодоступною інформацією, а також зобов`язався виконувати зазначені Умови та Правила, регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку; відповідно сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору; з виписки карткового рахунку чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та такий активно користувався кредитними коштами, починаючи з 08.05.2018р., отримуючи кошти через банкомати, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів; з виписки по рахунках вбачається, що 08.06.2018р. відповідач скористався додатковою послугою «миттєва розстрочка», після чого були оформлені переноси заборгованості з картки універсальної за допомогою вищевказаного сервісу, скориставшись даною послугою, відповідач «обнулив» свою заборгованість за використаний кредитний ліміт, однак у нього виникло зобов`язання зі здійсненням регулярних платежів для погашення перенесеної заборгованості; відповідач активно користувався послугами банку, в тому числі після підключення до послуги «миттєва розстрочка»; відповідач частково сплачував заборгованість за договором, до певного часу такий належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що такий знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором; відповідачем не спростований розрахунок заборгованості, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались; відтак відповідачем не доведено відсутність заборгованості та відповідно виконання умов договору належним чином; позивачем не заявлено вимог про стягнення неустойки, а тому заперечення відповідача стосовно нарахування штрафу та пені не повинні прийматися судом до уваги; правовідносини між сторонами тривають, зобов`язання належним чином відповідачем не виконані та кредитором не прийняті. ІІІ. Позиція учасників справи. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог, пред`явлених до нього. Просить відмовити у задоволенні позову з підстав, що викладені ним у відзиві. ІV. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 17.12.2020 року позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи в судове засідання, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь). Ухвалою суду від 22.10.2021р. прийнято заяву представника позивача [PERSON] про зменшення розміру позовних вимог, розгляд справи ухвалено здійснювати з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог. V. Обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що 26.09.2014р. між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір у вигляді анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. У вказаній вище заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, зазначено, що відповідач згідний з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та згідний з договором про надання банківських послуг до його укладення і згідний з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг згідний отримати шляхом роздруківки з офіційного сайту www.privatbank.ua. До кредитного договору позивач додав витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. При цьому, позивач стверджує, що вони є невід`ємними частинами спірного договору. Також на підтвердження своїх вимог до матеріалів позовної заяви позивачем надано копію анкети-заяви позичальника від 26.09.2014 року; витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» («Універсальна 30 днів пільгового періоду» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold»); довідку про видачу відповідачу кредитних карток; довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідача; виписки за договором, укладеним з [PERSON] ; розрахунки заборгованості за договором №б/н від 26.09.2014 року, в тому числі станом на 31.05.2015р., станом на 30.09.2019р., станом на 17 серпня 2020р. та на 23 червня 2021 року; копію паспорта відповідача [PERSON] . Відповідач [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно матеріалів справи (довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідача), кредитний ліміт станом на 26.09.2014р. становив 0 грн., станом на 03.05.2018р. кредитний ліміт становив 17\~000 грн., в подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 25 000 грн. На підставі договору б/н відповідачу [PERSON] надано кредитні картки: № [NUMBER] з датою відкриття 21.09.2014, терміном дії по 06/18, № № [NUMBER] з датою відкриття 21.09.2017 по 09/21, № [NUMBER] з датою відкриття 29.05.2018 по 05/22, № [NUMBER] з датою відкриття 07.11.2018 по 09/22. Отже, позивачем доведено, що з моменту підписання відповідачем [PERSON] анкети-заяви, між ним та банком укладено кредитний договір шляхом приєднання до запропонованого банком договору. Позивач виконав свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами. Відповідач [PERSON] свої обов`язки за кредитним договором №б/н від 26.09.2014 року належним чином не виконував, що призвело до виникнення заборгованості, а тому Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості, яка за розрахунками банку станом на 23.06.2021 року становить 15 973,59 гривень заборгованість за кредитом (за простроченим тілом кредиту). VI. Застосовані судом норми права. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір є двостороннім та оплатним, де оплатою за користування кредиту є сплата відсотків. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. VII. Висновки суду. Згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] виключно заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 15 973,59 гривень. Вимог про стягнення відсотків чи неустойки позивачем до відповідача не заявлено. Звертаючись до суду з цим позовом, банк подав до суду підписану анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», витяг з тарифів банку, витяг з умов та правил надання банківських послуг, розрахунки заборгованості, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, довідку про видачу відповідачу кредитних карток із зазначенням їх номера та строку дії, виписки по картковому рахунку. Як ствердив позивач, 08.06.2018 року відповідач [PERSON] скористався послугою «Миттєва розстрочка». Крім того, згідно із даними, відображеними у виписці по рахунку, підтверджується, що відповідач в рамках даного кредитного договору користувався сервісом «Миттєва розстрочка». «Миттєва розстрочка» - це послуга банку, яка надається держателям платіжних карток «Універсальна» та «Універсальна Gold». Кредит з використанням даного сервісу погашається шляхом встановлення клієнтом регулярного платежу з картки клієнта в розмірі щомісячного платежу за кредитом і проводиться банком на підставі договірного списання. Сервіс «Миттєва розстрочка» не є окремим кредитним договором, а є тільки додатковою послугою для власників кредитних карт і підписання окремого кредитного договору не вимагається. Тобто, скориставшись даною послугою, відповідач обнулив свою заборгованість за використаний кредитний ліміт, а сам встановлений кредитний ліміт став доступний до використання відповідачем. Однак, скориставшись даною послугою, у відповідача виникло зобов`язання в рамках сервісу «Миттєва розстрочка», зі здійсненням регулярних платежів для погашення перенесеної заборгованості. Слід зазначити, що послуги, які пов`язані з платіжною карткою надаються при умові володіння особистою інформацією клієнта. Послуга «Миттєва розстрочка» оформлюється дистанційно через систему Приват24. Вхід в систему Приват24 здійснюється під авторизацією відповідача. При даній процедурі відповідачка як клієнт вводить свої ім`я користувача і пароль та входить у Приват24. Після отримання доступу в Приват24 він вчиняє ряд операцій, включаючи оформлення угод на умовах «Миттєва Розстрочка». Вказані дії можливо було здійснити лише за допомогою використання фінансового телефону відповідача та іншої особистої інформації, яка відома лише клієнту банку. Грошові кошти, як вбачається із виписки, знімались за допомогою банкомату, відповідно відповідач використовував платіжну карту з ПІН-кодом властивим даній картці, який відомий лише держателю карти. Факт користування послугами «Миттєва розстрочка» не спростовано, як і не надано доказів погашення заборгованості. Судом встановлено, що відповідач систематично користувався наданим банківським сервісом кредитними коштами, вносив платежі на погашення кредиту, дій щодо відкликання прийняття пропозиції банку не вчинив, що свідчить про його волевиявлення на виконання Умов та правил надання банківських послуг в частині використання сервісу Миттєва розстрочка. Факт користування послугами «Миттєва розстрочка» відповідачем не спростовано, жодних звернень щодо вчинення операцій по кредитній картці без волевиявлення відповідача до банку не надходило. Згідно розрахунку заборгованості залишок після операцій станом на 23.06.2021 року по рахунку відповідача становить 15 973 грн. 59 коп., що свідчить про наявність непогашеної заборгованості. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, строк дії картки, на яку було встановлено кредитний ліміт не закінчився, відповідачем прийнято умови Банку щодо надання послуги «Миттєва розстрочка», про що свідчить фактичне виконання умов підключення даної послуги, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, відтак суд приходить до висновку висновку про необхідність стягнення з відповідача усіх коштів, які фактично ним були отримані та не повернуті Банку. Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ч.1 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд також враховує, що у даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, дії банку щодо виконання договору не оскаржені, власного розрахунку заборгованості відповідачем не надано, клопотань про призначення судово-економічної експертизи ним не заявлялось, а позивачем при цьому доведено обставини, на які він посилався на підтвердження своїх вимог в частині наявності підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту та його суми. Надані позивачем докази суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості в сумі 15 973 грн. 59 коп., тобто в межах заявлених позовних вимог. Будь-яких доказів, які б спростували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачем [PERSON] суду не представлено. На час розгляду справи в суді відповідач [PERSON] простроченої кредитної заборгованості не погасив. Також відповідачем не надано в судове засідання доказів, які б підтверджували хоча б часткове належне виконання ним зобов`язань, взятих перед банківською установою, які б спростовували суму заборгованості перед позивачем у розмірі 15 973 грн. 59 коп. Узагальнюючи, зокрема беручи до уваги те, що відповідач [PERSON] належним чином не виконував умови кредитного договору, у зв`язку з чим вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, суд приходить до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58). VIII. Розподіл судових витрат між сторонами. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжного доручення від 19.08.2020р. позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2102 грн. З огляду на те, що заявлені позовні вимоги задоволено в повному обсязі, то у відповідності вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача понесені ним судові витрати, а саме судовий збір в сумі 2102 грн.

Outcome: approved