Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-23 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, мотивуючи тим, що 29.10.2018 року між сторонами було укладено кредитний договір №1596235, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 10000 гривень, з кінцевим терміном повернення - 28.11.2018 року. Відповідач не виконує покладені на неї договором зобов`язання щодо своєчасності погашення кредиту та сплати нарахованих відсотків за користування кредитом, внаслідок чого станом на 03.09.2021 року утворилася заборгованість по кредитному договору в сумі 21303 гривні 21 копійка, з них: заборгованість за сумою кредиту - 10000 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом - 3060 гривень, заборгованість з пені - 5000 гривень, інфляційні втрати за сумою кредиту- 1654 гривні, інфляційні втрати по процентам за користування кредитом - 506 гривень 12 копійок, 3% річних за сумою кредиту - 829 гривень 32 копійки, 3% річних по процентам за користування кредитом - 253 гривні 77 копійок, в зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором та сплаченого судового збору. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідача в судове засідання повторно не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, подала відзив в якому позов не визнала та просила відмовити в задоволенні позову, в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень ст. 12, ст. 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 29.10.2018 року між позивачем товариством з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №1596235, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 10000 гривень, з кінцевим терміном повернення 28.11.2018 року. Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість за кредитним договором відповідача станом на 03.09.2021 року складає 21303 гривні 21 копійка, з них: заборгованість за сумою кредиту - 10000 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом - 3060 гривень, заборгованість з пені - 5000 гривень, інфляційні втрати за сумою кредиту- 1654 гривні, інфляційні втрати по процентам за користування кредитом - 506 гривень 12 копійок, 3% річних за сумою кредиту - 829 гривень 32 копійки, 3% річних по процентам за користування кредитом - 253 гривні 77 копійок. Як вбачається з матеріалів справи, з урахуванням ст.ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», не надано жодних доказів, який би свідчив про укладення електронного договору між позивачем та відповідачем, а саме: не надано заявки відповідача на отримання кредиту в сумі 10000 гривень. Також в матеріалах справи відсутні докази надсилання і отримання пропозиції укласти електронний договір та отримати кредит, відповідь про прийняття (акцепт) пропозиції укласти електронний договір, докази вчинення дій позивачем та відповідачем, що свідчили б про підписання кредитного договору. В матеріалах справи наявні лише документи, які підготовлені одноосібно позивачем, носять інформаційний характер і не підтверджують волевиявлення відповідача щодо бажання отримати кредит, узгодженої суми кредиту, погодження з несправедливими умовами кредитування узгодженого порядку надання кредиту та його повернення. Тобто, позивачем не надано жодного доказу, який підтверджував би волевиявлення відповідача укласти кредитний договір, узгодження з позивачем суми кредиту, строків його надання, відсотків за користування кредитом, порядку повернення кредитних коштів. На підтвердження надання відповідачу кредиту, позивачем надано лише лист, який не належить до розрахункових документів та не може підтверджувати факт переказу коштів, оскільки не містить інформацію щодо: платника та отримувача коштів (їх найменування, банківські реквізити), не вказано призначення платежу. Тому з наявних у справі документів неможливо встановити факт і дату видачі кредиту та суму коштів, що була видана і кому. Крім цього, позивачем пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову, як за позовними вимогами щодо стягнення суми основного боргу, на яку поширюється трирічний строк позовної давності, так і по стягненню пені строком в одн рік. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. ст. 257-258 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а щодо окремих видів вимог, зокрема про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність строком в один рік. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Перебіг позовної давності щодо вимог кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. Тому з наявних у справі документів неможливо встановити факт і дату видачі кредиту та суму коштів, що була видана. Також позивачем було допущено істотне порушення прав відповідача, як споживача фінансових послуг, через невиконання позивачем вимог закону щодо надання відповідачу повної, своєчасної та достовірної інформації про послугу (зокрема про спеціальну процентну ставку за один день користування кредитом після узгодженого строку повернення кредиту, що є предметом договору № 1596235, у зв`язку з чим відповідач був позбавлений можливості належним чином оцінити властивості такої послуги та можливі негативні наслідки, що можуть настати внаслідок її отримання. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч.2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. У відповідності з ч.2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). У відповідності до ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згіжно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. З матеріалів справи вбачається, що оспорюваний договір був укладений сторонами в електронній формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно - телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно - телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснення в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Тобто, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи, договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому відповідач направила фінансовій установі заявку щодо можливості отримання кредиту на суму 10000 гривень, прийняла оферту фінансової установи на суму кредиту 10000 гривень, узгоджений строк 30 днів до 28.11.2018 року, проценти за користування кредитом 1,02% в день та підписала її одноразовим ідентифікатором PS1596235. З урахуванням вказаного, встановивши, що без здійснення вказаних дій позивачем, даний кредитний договір відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача. Відповідно до 1.10 договору про надання кредиту № 1596235, кредит надається позичальнику в сумі, що зазначена в п.1.4. договору в безготівковій формі шляхом перерахування на картковий рахунок позичальника. Але, матеріали справи не містять даних про картковий рахунок відповідача. Згідно з листом ТОВ ФК «Елаєнс» від 16.08.2021року ТОВ «Алекскредит» повідомлено, що 29.10.2018 року відповідно до договору було здійснено за дорученням ТОВ «Алекскредит» успішні перекази коштів на суму 10000 гривень. Однак, вказана довідка не містить даних що перераховані кошти в сумі 10000 гривень саме на карту відповідача, а інших даних щодо рахунку відповідача чи даних ідентифікації карткового рахунку позивачем, суду не надано. Крім того, за умовами укладеного договору п. 1.4 передбачено саме кредитодавець, тобто ТОВ «Алекскредит» надає позичальнику кредитні кошти в сумі 10000 гривень натомість на підтвердження надання позичальнику кредитних коштів посилається на лист ТОВ ФК «Елаєнс» від 16.08.2021року. Тобто, в матеріалах справи відсутні будь-які підтверджуючі документи із банківських установ, щодо здійснення кредитодавецем перерахунку на її картковий рахунок кредитних коштів в сумі 10000 гривень. Виходячи з наведеного, суд вважає у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі, в зв`язку з тим, що відсутні правові підстави вважати, що 29.10.2018 року між сторонами укладено договір № 1596235 про надання кредиту на умовах Правил надання кредиту. Тобто, на думку суду відсутні підстави вважати, що відповідач була ознайомлена та погодилася із пропозицією (офертою) позивача. Аналогічний висновок з цього приводу висловлено Верховним Судом у постанові від 29 січня 2020 року по справі №368/535/18-ц щодо ПриватБанку. Крім, цього позивачем було нараховано заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 3060 гривень, а саме: проценти за користування кредитом, тобто після закінчення строку кредитування. Суд вважає, що посилання позивача на нарахування процентів, згідно п.2.8 Правил надання кредиту, є безпідставним, оскільки вказані Правила надання кредиту, які були надані з позовною заявою, не містять належних доказів про ознайомлення та погодження відповідача з вказаними Правилами. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, однак з цієї підстави позивач вимог не пред`являв. Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 28.03.2018 року у цивільній справі №444/9510/12. Крім цього, позивач звертався до відповідача про стягнення заборгованості через приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимира Вікторовича про видачу виконавчого напису про стягнення з відповідача на користь ТОВ «Алекскредит» заборгованості в розмірі 19460 гривень. Згідно виконавчого напису приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем від 04.04.2020 року, зареєстрований у реєстрі за № 6624, з відповідача було стягнуто19460 гривень. На підставі чого приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 61822502 з виконання виконавчого напису від 04.04.2020 року № 6624. Відповідач оскаржила вказаний виконавчий напис від 04.04.2020 року № 6624 і рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 20.01.2021 року по справі № 941/932/20, провадження № 2/941/37/21 позовні вимоги було задоволено, визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика Володимира Вікторовича № 6624 від 04.04.2020 року щодо стягнення з боржника відповідача на користь ТОВ «Алекскредит» заборгованості за виконавчим документом у розмірі 19460 гривень таким, що не підлягає виконанню та скасовано виконавчий напис приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика Володимира Вікторовича № 6624 від 04.04.2020 року щодо стягнення з боржника Відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» заборгованості за виконавчим документом у розмірі 19460 гривень. Тобто вимоги, які були судом скасовані, позивачем поданий позов до відповідача з тих самих підстав. Вказані правовідносини регулюються ст.ст. 6, 205, 207, 253, 256, 257-258, 261, 526, 536, 625, 626, 628, 633, 631, 634, 638, 639, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України та Законом України «Про електронну комерцію».

Outcome: dismissed