Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-02 00:00:00

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04.11.2021 року в цивільній справі №761/2708/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , Державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) м. Київ Баліна Павла Павловича, третя особа - [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення, позов задоволено та скасовано рішення Державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) м. Київ Баліна Павла Павловича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 52722435 від 18.06.2020 року за яким зареєстровано право власності на ј частку квартири [ADDRESS] за [PERSON] (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 210336998000), стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в сумі 908,00 грн. Разом з тим, 18.02.2022 року позивачем було подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення та стягнення пропорційно з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13500,00 грн., що понесені [PERSON] . Позивач в судовому засіданні підтримала свою заяву та просила її задовольнити. Представники відповідачів та третя особа заперечували щодо задоволення даної заяви, зазначаючи, що витрати на професійну правничу допомогу не є співмірними зі складністю справи та наданими адвокатом обсягом послуг у суді. Згідно ч.ч.3, 4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Дослідивши матеріали вищезазначеної справи та вислухавши учасників, суд, вважає за необхідне частково задовольнити заяву про ухвалення додаткового рішення у даній справі, виходячи з наступного. У відповідності до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК (у редакції 2004 року); воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Згідно ч. 1ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За умовами ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. На підтвердження обставини викладених у клопотанні про стягнення судових витрат понесених [PERSON] у зв`язку з розглядом в суді цієї справи позивачем були надано до суду: копію договору про надання правової (правничої) допомоги №2/2021 від 06.01.2021 року; копії додаткових угод № 1, 2, 3, 4, 5; копії актів приймання-передачі послуг з правової допомоги №1, 2, 3, 4, 5; копії квитанцій про оплату послуг адвоката на загальну суму 13 500,00 грн. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Проаналізувавши зміст перелічених документів суд дійшов висновку, що позивачем підтверджено відповідними доказами обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості у своїй сукупності. У зв`язку з цим суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу лише з відповідача [PERSON] у розмірі 13 500,00 грн., оскільки, як вбачається зі змісту рішення суду, лише внаслідок неправомірних дій [PERSON] позивач була змушена звертатись до суду за захистом своїх прав. Крім того, варто зазначити, що згідно з численною практикою Верховного Суду в даній категорії справ відповідачем має бути саме особа за ким зареєстровано право власності на нерухоме майно, однак не державний реєстратор.

Outcome: partial