Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-31 00:00:00

До Недригайлівського районного суду звернувся позивач [PERSON] із зазначеним позовом та просив ухвалити рішення, за яким визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем від 22 листопада 2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 11303, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» грошових коштів у розмірі 10 640 грн. таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що на початку грудня 2021 року позивач отримав постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з нього заборгованості на користь відповідача. В подальшому позивач з`ясував, що відносно нього відкрито виконавче провадження №67781910 приватним виконавцем Сумської області Закорком Вадимом Вікторовичем за заявою ТОВ «Українські фінансові операції». Позивач ніколи не отримував ніякої позики у відповідача ТОВ «Українські фінансові операції» чи в будь яких інших установах у розмірі 10640 грн чи в іншому розмірі, про що може свідчити відсутність його підпису в будь якому договорі. В минулому році у позивача було викрадено телефон, чим могли скористатися зловмисники. Позивач категорично стверджує, що сума у виконавчому документі не являється безспірною. Відповідно до статті 87, 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачом та : умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністр України. Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачом документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог заставо держите ля. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. Позивач впевнений, що в матеріалах виконавчого напису відсутні будь-які докази його боргу, тому що він вперше дізнався про цей борг з постанови виконавця. При вчиненні виконавчого напису нотаріус Золотих О.О. повинен був перевірити безспірність боргу і лише тоді видавати виконавчий напис. Крім того існує усталена практика Верховного суду щодо того, що кредитний договір , який не є нотаріально посвідчений не входить до переліку документів, за яким може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Позивач [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника. Заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити. (а.с.38) Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» в судове засідання не з`явився, заперечень по суті спору не подав. Подав клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, яку мотивує тим, що вартість робіт за надання правничої допомоги в даній малозначній справі та типовій справі є завищеною. Третя особа у справі, приватний виконавець виконавчого округу Сумської області Закорко В.В. у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, будь-яких заяв чи клопотань не надав. Третя особа в справі, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Судове засідання проведено у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та поданих доказів, суд дійшов наступних висновків. Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження № 67781910 (а.с.81-108) за заявою генерального директора ТОВ «Українські фінансові операції» Сівек С.С. на підставі виконавчого напису, який вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. та зареєстрований в реєстрі за №11303 про стягнення з позивача [PERSON] на користь відповідача ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованості на загальну суму 10640 грн, було відкрите виконавче провадження ВП №67781910. Зі копії виконавчого напису вбачається, що позивач [PERSON] є боржником за договором № 3276068 від 30.11.2020, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», правонаступником всіх прав і обов`язків якого за договором факторингу №18/10/2021 від 18.10.2021 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції». Строк платежу за договором №3276068 від 30.11.2020 настав. Боржником допущено прострочення платежів (а.с.95). Із копії договору № 3276068 від 30.11.2020 (а.с.96-101) вбачається, що він укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю « Авентус Україна» та [PERSON] у простій письмовій формі та підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором С676661. Стаття 18 Цивільного кодексу України передбачає можливість захисту цивільних прав нотаріусом шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі, але у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року № 3425-ХІІ (далі - Закон № 3425-ХІІ), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до ст. 87 Закону № 3425-ХІІ, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 цього Закону визначені умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Статтею 90 Закону № 3425-ХІІ передбачено, що стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до п.3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 (п. 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5). Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Кабінету Міністрів від 26.11.2014 року № 622 Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включений п. 2 в редакції: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашенім заборгованості». У той же час, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа № 826/20084/14), залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, визнано незаконною та нечинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема в частині доповнення Переліку новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Також вказаним судовим рішенням зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21.03.2017 року № 23. У подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду постановою від 20.06.2018 року у справі № 826/20084/14 відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. З огляду на викладене, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001 року, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку пунктом 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові по справі №910/13233/17 від 29.01.2019 року. Крім того, такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 вересня 2021 року, у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21). Зокрема в цій постанові заначено, що судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова №662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Таким чином, вчиняючи 22 листопада 2021 року виконавчій напис №11303 на підставі договору, який не був нотаріально посвідчений, приватний нотаріус Золотих О.О. неправомірно керувався пунктом 2 Переліку документів, за яким стягнення провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса , затвердженою Постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172, у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. Отже спірний виконавчий напис вчинений нотаріусом з недотриманням вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів у редакції постанови КМУ від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», яка на час вчинення виконавчого напису була нечинною згідно із судовим рішенням. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. (Постанова ВП ВС від 21 вересня 2021 року у справі №910/10374/17 (провадження № 12-5гс2). А тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Позивач також просив стягнути з відповідача судові витрати по справі. Згідно з положеннями ст.ст.133,134 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, крім інших, витрати на професійну правничу допомогу. Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний)розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченою нею судового збору. Відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» на користь позивача, слід стягнути понесені позивачем витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн та 454,00 грн (а.с.1,28 ). Відповідно до вимог ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до пунктів 1, 2 частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу та її розмір позивач подав договір про надання правничої допомоги від 24 грудня 2021 року, оригінал квитанції до прибуткового касового ордера від 25.012.2021, відповідно до якої отримано від [PERSON] 7000 грн за договором про надання правничої допомоги та Акт виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги від 25 грудня 2021 року та ордер (а.с.13-16). Суд, враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу та вважає за можливе стягнути з відповідача 5000 грн. При цьому суд враховує, що спірні правовідносини між сторонами у справі виникли у зв`язку із вчиненням приватним нотаріусом виконавчого напису про стягнення коштів на користь відповідача. Відповідач проти позовних вимог не заперечував, відзиву на позов не надав, лише просив зменшити витрати на правову допомогу. Даний спір є малозначним, спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом, Законом України «Про нотаріат» та постановою Кабінету Міністрів № 1172 від 29.06.1999, тобто не передбачають великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом. В спорах даної категорії існує усталена практика Верховного Суду, висловлена численних правових позиціях. Матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження б яких адвокат витратив би значний час, ним крім позову підготовлено клопотання про витребування доказів та заява про забезпечення позову. Суд також вважає, що включені в акт виконаних робіт складання та оформлення договору про надання правничої допомоги, ордеру, акту виконаних робіт, квитанції про оплату гонорару не є витратами пов`язаними з цією справою. Крім того, акт містить як виконану роботу, представництво інтересів позивача в суді та виступи представника при допиті сторін, надання пояснень, дослідженні доказів, не зважаючи на те, що судові засідання відбувалися без участі сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved