Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-24 00:00:00

21 січня 2022 року [PERSON] пред`явив в суд позов до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Як на підставу своїх вимог зазначив, що 23 жовтня 2021 року між ним, [PERSON] (далі - позикодавець) та [PERSON] (далі - позичальник) було укладено договір позики №1 (далі - договір). Відповідно п.п. 1, 2 договору позикодавець передав у власність, а позичальник прийняв 1 500 000 (один мільйон п`ятсот тисяч) гривень 00 коп., що еквівалентно 56818,18 доларів США з зобов`язанням повернути таку ж саму суму до 01 січня 2022 року включно. Сума позики має бути передана в день підписання цього Договору. Факт одержання грошей підтверджується розпискою позичальника. На виконання умов договору, ним, [PERSON] , було передано [PERSON] кошти в сумі 1500000 (один мільйон п`ятсот тисяч) гривень 00 коп. Наведені обставини підтверджуються розпискою власноручно складеною [PERSON] від 23 жовтня 2021 року у його присутності. Згідно даної розписки від 23 жовтня 2021 року, [PERSON] підтверджує фактичне одержання від позивача суми позики в розмірі 1500000 (один мільйон п`ятсот тисяч) гривень 00 коп., що еквівалентно 56818,18 доларів США. Відповідно до досягнутої між сторонами домовленості, [PERSON] зобов`язувався повернути отриману суму коштів до 01 січня 2022 року включно. Відповідно до змісту розписки від 23 жовтня 2021 року передача коштів (позики) згідно договору позики №1 від 23 жовтня 2021 року та розписки від 23 жовтня 2021 року була проведена в присутності свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Стаття 1046 ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), або таку ж кількість речей, того ж роду та такої ж якості. Згідно абз. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей, або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей. Частина 1 ст. 207 ЦК України передбачає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. З урахуванням наведеного, наявність розписки від 23 жовтня 2021 року, складеної [PERSON] є належним та достатнім підтвердженням факту отримання відповідачем по справі 23 жовтня 2021 року від ньго, [PERSON] , відповідної суми коштів в розмірі 1500000 (один мільйон п`ятсот тисяч) гривень 00 коп. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до вимог, встановлених договором, Цивільним кодексом України, іншими актом цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Стаття 530 ЦК України передбачає, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно п. 1 договору, позичальник зобов`язується повернути позичальнику позику 01 січня 2022 року включно. Станом на 18 січня 2022 року, всупереч взятим на себе зобов`язанням, боржник - [PERSON] отриману сума коштів у розмірі 1500000 (одного мільйона п`ятсот тисяч) гривень 00 коп., що зазначена у підписаному сторонами договору позики №1 від 23 жовтня 2021 року та розписці від 23 жовтня 2021 року йому, позивачу, як кредитору не повернув. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором, або законом. У свою чергу, наявність боргового документа (розписки від 23 жовтня 2021 року, що складено власноруч відповідачем по справі) в позивача по справі засвідчує невиконання відповідачем по справі взятих на себе зобов`язань з повернення суми позики. Зі змісту ст. 545 ЦК України слідує, що наявність боргового документа у кредитора засвідчує наявність боргу у боржника з повернення отриманої суми позики. Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14. Не здійснивши повернення суми позики у встановлений за умовами договору позики №1 від 23 жовтня 2021 року строк (додатково зазначений у розписці [PERSON] від 23 жовтня 2021 року), відповідач по справі порушив взяті на себе зобов`язання, допустивши прострочку у їх виконанні. Враховуючи наведене, 02 січня 2022 року (наступного дня після закінчення граничного строку на повернення позики) у відповідача по справі - [PERSON] виникла прострочка з повернення усієї суми позики, отриманої згідно з розписки від 23 жовтня 2021 року на виконання умов договору позики №1 від 23 жовтня 2021 року. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання, або не виконав його у строк, встановлений договором, або законом. Згідно з ч, 1 ст. 525 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, до переліку яких належить сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. У відповідності п. 6 договору позики №1 від 23 жовтня 2021 року, за прострочення виконання зобов`язань за цим договором позичальник виплачує пеню в розмірі 1 (одного) відсотка від простроченої суми за кожен день прострочення. Розмір пені за прострочення виконання зобов`язання за умовами договором позики №1 від 23 жовтня 2021 року та розписки від 23 жовтня 2021 року становить 270000,00грн., відповідно до наступного розрахунку: (1500000,00 грн. *1% ) *18д. = 270 000,00грн. Відповідно до ст. ст. 1050 ЦК України якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором, або законом. Сума боргу (сума позики) - 1500000.00грн. Дата виникнення заборгованості - 02 січня 2022 року. Кількість прострочених днів -18 днів (02 січня 2022 року (дата виникнення прострочки з повернення коштів) - 19 січня 2022 року). Загальний розмір 3% річних за прострочку у поверненні позики отриманої за умовами Договором позики №1 від 23 жовтня 2022року та розписки від 23 жовтня 2021 року становить 2219,17грн., відповідно до наступного розрахунку: (1500000,00 грн. *3% ) : 366 д.*18д. = 2219,17грн. Загальна сума заборгованості - ціна позовних вимог станом на 19 січня 2022 року складає 1772219,17грн. (1500000,00грн. + 270000,00грн. + 2219,17грн.). Про необхідність повернення суми позики, отриманої за умовами договору позики № 1 від 23 жовтня 2021 року та розпискою від 23 жовтня 2021 року він, [PERSON] , неодноразово звертався до [PERSON] із усними вимогами про повернення коштів. Однак, відповідач жодним чином на це не реагує та не вживає жодних заходів з належного виконання взятих на себе зобов`язань. У зв`язку із невиконанням відповідачем по справі взятих на себе зобов`язань з повернення позики він змушений звернутись до суду за примусовим захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів. З огляду на вищенаведені обставини, просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на його, [PERSON] , заборгованість в сумі 1772219,17, в тому числі основна сума боргу 1500000,00грн., пеню - 270000,00грн, 3% річних - 2219,17грн., а також сплачений судовий збір та витрати на правничу допомогу. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Львова від 24 січня 2022 року вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. В підготовче судове засідання, яке було призначено на 25 травня 2022 року о 14.00 год. позивач [PERSON] та його представник - адвокат Венглевський Б.Б. не з`явились, хоч про час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені та представник позивача адвокат Венглевський В.Б. подав до суду письмове клопотання, зі змісту якого убачається, що він просить розглядати справу у його відсутності та винести рішення про задоволення позову. Відповідач [PERSON] та його представник-адвокат Глинська-Кривонос С.О. в судове засідання не з`явились, хоч про час та місце розгляду справи повідомлялись в установленому порядку, та подали на адресу суду заяви, з яких убачається, що позивач позов визнає та вони просять розглядати справу у їх відсутності. У відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання 25 травня 2022 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини, права та обов`язки сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. У відповідності до ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Положеннями ст. ст. 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст. 525 цього ж Кодексу передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представника розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно з приписами ст. 1049 цього ж Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. За змістом ст. 1048 ЦК України позикодавець, якщо інше не встановлено договором або законом, має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. У разі, коли договором не встановлено їх розмір процентів визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що 23 жовтня 2021 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав від позивача в якості позики грошові кошти в розмірі 1500000,00 грн. (один мільйон п`ятсот тисяч гривень), що еквівалентно 56 818,18 доларів США, які зобов`язався повернути позивачу [PERSON] до 01 січня 2022 року. На підтвердження укладення даного договору відповідачем [PERSON] була написана розписка, копія якої долучена до матеріалів справи. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вказані обставини підтверджуються викладеними в позовній заяві обставинами, долученими до справи копіями договору №1 від 23 жовтня 2021 року та вищевказаної розписки про отримання відповідачем [PERSON] в позику 1500000,00 грн. (один мільйон п`ятсот тисяч гривень), що еквівалентно 56 818,18 доларів США, та ці обставини ніким з учасників процесу не оспорювались. З наведеного позивачем розрахунку, який відповідач не оспорював, вбачається, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить: 1 500 000,00грн. - основного боргу, 270 000,00грн. - пені, 2 219,17грн. - три проценти річних та 12 405,00 грн. витрат по оплаті судового збору. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд вважає, що фактичне визнання відповідачем [PERSON] позову не суперечить закону та не порушує чиїх-небудь прав чи охоронюваних законом інтересів. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є підставним та таким, що підлягає до задоволення.

Outcome: approved