Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-24 00:00:00

18 травня 2022 року [PERSON] звернулася до суду з заявою, заінтересована особа [PERSON] , про видачу обмежувального припису. [PERSON] зазначає, що являється власником будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , в якому проживає зі своїм чоловіком [PERSON] . Також, у будинку зареєстровані, але не проживають онука [PERSON] разом зі своїм сином [PERSON] . Вказує, що за час спільного проживання у будинку, її онука [PERSON] зловживала спиртними напоями, під час чого між ними виникали сварки, які переростали у конфлікти, та в ході яких [PERSON] погрожувала фізичною розправою та наносила тілесні ушкодження, що призвело до короткочасного розладу здоров`я. Також [PERSON] здійснює психологічне насильство і щодо її чоловіка [PERSON] . У зв`язку з вчиненням домашнього насильства щодо неї, заявниця зверталася до правоохоронних органів. Постановою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 08 квітня 2022 року кривдника було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Вважає, що [PERSON] може продовжувати в майбутньому вчиняти протиправні дії щодо неї та чоловіка, а тому звертається із даною заявою до суду. За таких обставин, [PERSON] просить суд видати обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав [PERSON] , поклавши на неї на строк шість місяців наступні обов`язки: заборона перебування в місці проживання (перебування) [PERSON] та її чоловіка [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборона наближення на 50 м до місця проживання (перебування), інших місць частого відвідування [PERSON] та її чоловіка [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборона особисто чи через третіх осіб розшукувати [PERSON] , [PERSON] , переслідувати їх і в будь-який спосіб спілкуватися з ними; заборона вести листування, телефонні переговори з [PERSON] , [PERSON] або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Ухвалою судді від 18 травня 2022 року прийнято заяву [PERSON] до розгляду за правилами окремого провадження та призначено судове засідання по справі. Також у відповідності до ч. 2 ст. 294 ЦПК України з метою встановлення всіх обставин, які мають значення для справи, судом витребувана інформація у відділі поліцейської діяльності № 2 Шепетівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області. \~В судовому засіданні заявниця [PERSON] заяву з підстав, викладених в ній підтримала, просила її задовольнити в повному обсязі. Зазначила суду, що звертаючись з вказаною заявою, мали на меті перш за все виселити [PERSON] з власного будинку. Крім того, вказала, що з квітня 2022 року [PERSON] у будинку не проживає, проте за час спільного проживання між ними часто виникали сімейні суперечки, та 31.03.2022 [PERSON] вчинила домашнє насильство стосовно неї, привидом чого стало звернення до поліції. Також вказує, що з квітня 2022 року по день звернення до суду із заявою суперечок з [PERSON] не відбувалось, остання лише тричі являлася до місця її проживання щоб забрати свої речі. Заінтересована особа [PERSON] проти задоволення заяви [PERSON] заперечила. Вказала, що між ними інколи трапляються конфліктні ситуації. Стосовно подій, які мали місце 31.03.2022, вважає їх дрібним побутовим конфліктом, та поміж цього з даної дати із заявницею не проживає у будинку, лише декілька раз навідувалася забрати особисті речі, під час яких між ними суперечок не відбувалося, тому просить відмовити у задоволенні даної заяви. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, перевіривши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , до складу її сім`ї входять: [PERSON] чоловік; [PERSON] онук; [PERSON] онука; [PERSON] правнук, що стверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб виданою Ізяславською міською радо 12.05.2022 № 112. 31\~березня 2022\~року близько\~21\~год.\~00\~хв.\~за місцем\~свого проживання,\~що в [ADDRESS] , [PERSON] вчинила відносно своєї бабусі [PERSON] насильство в сім`ї, а саме: виражалася на її адресу словами грубої нецензурної лайки із застосуванням фізичної сили шляхом взяття її за руку та відштовхувала від себе, внаслідок чого завдала шкоди психічному здоров`ю останній. Постановою Ізяславського\~районного суду\~Хмельницької області\~від 08\~квітня 2022\~року,\~ [PERSON] \~визнано винною\~у вчиненні\~адміністративного правопорушення,\~передбаченого ч.\~1\~ст.\~173-2\~КУпАП,\~та накладено\~адміністративне стягнення\~у виді\~штрафу в\~розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) грн. Як вбачається з інформації, наданих суду відділом поліцейської діяльності № 2 Шепетівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області станом на 19.05.2022, працівниками поліції стосовно [PERSON] 01.04.2022 було складено адміністративний протокол за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП, за події, які мали місце 31.03.2022. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , суду показала, що являється матір`ю заінтересованої особи. Дочка [PERSON] тривалий час проживала з бабусею [PERSON] в с.Припутні, проте з квітня 2022 року проживає в м. Ізяслав, тому не може завдавати будь-якої шкоди для неї. Вважає, що звернення [PERSON] із даною заявою до суду спонукала її дочка [PERSON] , яка намагається виселити [PERSON] з будинку по місцю її реєстрації. Свідок [PERSON] суду показала, що являється дочкою заявниці, та майже щотижня провідує матір, яка їй розповідає, що онучка [PERSON] вчиняє стосовно неї домашнє насильство, а саме ображає її нецензурними словами та погрожує фізичною розправою. Розділом IV глави 13\~ЦПК України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Згідно з вимогами ст. 350-1 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу. Відповідно до ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до ст.\~24\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Пунктами 6, 7 ч. 1 ст.\~1\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» передбачено, що кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 2, 3 ст.\~26\~Закону України\~«Про запобіганню\~та протидію\~домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. За п. 9 ч. 1 ст. 1 цього ж Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Відповідно до пунктів 3, 14, 17 частини 1 статті 1 Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя. (див. пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»). При вирішенні питання домашнього насильства, суд вважає за необхідне зазначити, що суд при оцінці даного питання, повинен переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі. Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 листопада 2018 року (касаційне провадження №61-19328св18) в результаті перегляду справи № 756/2072/18. Крім того у вказаній постанові роз`яснено, що під час розгляду питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження в майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Відповідно до ст. ст. 12, 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ст.\~263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог статей 76-79\~ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз`яснено в п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Долучені письмові докази по справі, надані пояснення учасників справи у судовому засіданні, та показання допитаних в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] , свідчать про тривалі конфліктні взаємовідносини між сторонами з приводу користування житловим будинком, що за адресою [ADDRESS] . Події, щодо яких заявниця звернулась з вказаною заявою про видачу обмежувального припису не являють ознак систематичного характеру вчинення фізичного та психологічного насильства з боку [PERSON] відносно заявниці. При цьому, також судом враховано той факт, що за весь період часу спільного проживання [PERSON] з [PERSON] було зафіксовано єдине звернення [PERSON] до правоохоронних органів, а саме 31.03.2022, за наслідками якого [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Проте з того часу, [PERSON] змінила своє місце проживання та не вчиняє будь-яких дій, які могли б завдати шкоди заявниці, що і не заперечується [PERSON] у судовому засіданні. У зв`язку з вищевикладеним суд, приходить до висновку, що між сторонами існує конфлікт, виниклий на підґрунті користування житловим будинком, що за адресою [ADDRESS] і метою звернення заявниці з вказаною заявою є виселення [PERSON] з вказаного спірного житлового приміщення, що має вирішуватись в судовому порядку за зверненням особи з відповідним позовом та в свою чергу свідчить про необґрунтованість вказаної заяви, а відтак суд відмовляє [PERSON] у видачі обмежувального припису. Також суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви [PERSON] у частині [PERSON] , як особи, постраждалої від домашнього насильства, враховуючи його вік (75 років відповідно) та вичерпність встановленого ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України та ч. 1 ст. 26 Закону № 2229-VIII переліку осіб, наділених правом на звернення до суду з відповідною заявою про застосування заходів тимчасового обмеження прав кривдника у формі встановлення судом обмежувального припису. [PERSON] , як повнолітня дієздатна особа, наділений правом самостійного звернення до суду з відповідною заявою про видачу обмежувального припису. Відомостей про те, що [PERSON] , подаючи заяву про видачу обмежувального припису в інтересах повнолітнього [PERSON] , діє як його представник, матеріали справи не містять. До схожого правового висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 11 березня 2021 року у справі № 463/2162/20. Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed