Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-31 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей сторін [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину до досягнення старшою дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивувала тим, що з 01.11.2003 року по 24.12.2015 року сторони перебували у шлюбі, який згодом було розірвано за рішенням суду. З вересня 2019 року позивач разом із дітьми сторін виїхала до Німеччини і з того часу відповідач перестав приймати участь в утриманні дітей. Позивач в судове засідання не з`явилась, належним чином була повідомлена про час розгляду справи в суді. Від представника позивача надійшла письмова заява про розгляд справи без її участі, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (а.с.70). Також представник позивача звертався з клопотанням про участі у розгляді справи в режимі відеоконференції, проте у зв`язку з відсутністю технічної можливості вказане клопотання задоволено не було (а.с.76). Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату та час розгляду справи, звернувся до суду з заявою, за змістом якої просив розгляд справи проводити у його відсутність, з позовом погодився, однак просив стягнути аліменти у твердій грошовій сумі по 1309 грн на кожну дитину щомісячно (а.с.79). Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання учасників справи суд вирішив можливим розглянути справу у їх відсутність. Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Вивчивши та дослідивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню. В суді встановлено, що сторони 01 листопада 2003 року зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Добротівської сільської ради Кролевецького району Сумської області, актовий запис № 3 (а.с.6). Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.7-8). Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області шлюбу розірвано 24 грудня 2015 року (а.с.10). Діти сторін зареєстровані за адресою [ADDRESS] разом із позивачем по справі (а.с.9) і знаходяться на її утриманні. Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 2 ч. 3 ст. 115\~СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до вимог ст.\~180\~Сімейного кодексу\~України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181\~Сімейного кодексу\~України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст.\~182\~Сімейного кодексу\~України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що будь-які витрати на утримання дітей мають визначатися за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід ураховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України у чинній редакції). Таким чином, чинна редакція ст.184 СК України передбачає, що визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може здійснюватися лише за заявою одержувача аліментів, а не платника. Дана правова позиція відповідає позиції, висловленій в Постанові Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 344/10971/16-ц. Статтею 191\~Сімейного кодексу\~України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Виплачуються аліменти до повноліття дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи вищезазначені обставини, а також обов`язок обох батьків утримувати дитину та те, що відповідач працездатна особа, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню та вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з 12 липня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню - у межах суми платежу за один місяць. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. На підставі викладеного і

Outcome: approved