Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-07 00:00:00

Позивачка 26 жовтня 2021 року звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона 22 липня 2020 року уклала шлюб з громадянином Сербії [PERSON] , [INFO] до дати реєстрації шлюбу сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу із 2001 року. За час спільного проживання у них народилася дитина: син [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, відповідач ухиляється від утримання дитини, хоча має таку можливість. У зв`язку з цим позивачка просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 10000 гривень щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. При цьому позивачка зазначає, що розрахунок розміру аліментів здійснено нею на підставі відомостей про середню заробітну плату в Сербії. 10 листопада 2021 року судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та справу призначено до судового розгляду по суті з викликом сторін. У судове засідання позивачка не з`явилася, надала заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності, у випадку неявки відповідача згодна на заочний розгляд справи (а.с.21). Відповідач повторно у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином через оголошення на офіційній сторінці Березанського районного суду Миколаївської області веб-порталу судової влади України та шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, відзив на позовну заяву суду не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Між сторонами склалися сімейні відносини, які регулюються СК України. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.27 цієї Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до норм ст.66 ЗУ «Про міжнародне приватне право», права та обов`язки батьків і дітей визначаються особистим законом дитини або правом, яке має тісний зв`язок із відповідними відносинами і якщо воно є більш сприятливим для дитини. Цим самим Законом, встановлено, що зобов`язання щодо утримання, які виникають із сімейних відносин, крім випадків, передбачених ст.66 цього Закону, регулюються правом держави, у якій має місце проживання особа, яка має право на утримання. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої дитини: сина [PERSON] , [INFO] (а.с.7). 22 липня 2020 року сторони уклали шлюб, зареєстрований у Центральному районному у місті Миколаєві відділі ДРАЦС Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса), про що складено відповідний актовий запис №316 (а.с.6). Згідно з довідкою Березанської селищної ради від 26.10.2021 року та актом обстеження від 06 жовтня 2021 року, дитина [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] , та перебуває на її утриманні. Відповідач [PERSON] з серпня 2021 року проживає окремо від позивачки та їх спільної дитини і матеріальної допомоги на утримання сина не надає (а.с.8-9). Підставою виникнення прав та обов`язків відповідача, відповідно до ст.ст.121, 122, 133 СК України, є походження від нього дитини, засвідчене державним органом реєстрації актів цивільного стану. Оскільки відповідач в Книзі реєстрації народжень вказаний батьком дитини, тому, згідно зі ст.180 СК України, він зобов`язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. За змістом положень ч.ч.1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов?язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з батьків, з ким проживає дитина, має право звернутися до суду з відповідним позовом. Таким чином, відповідно до встановлених обставин, враховуючи, що домовленості про утримання неповнолітньої дитини сторони не дійшли, позивачка сама несе весь тягар утримання їх спільної з відповідачем дитини, а відповідач свого обов`язку по її утриманні не виконує, чим порушує права і законні інтереси позивачки, суд вважає, що у позивачки є правові підстави вимагати стягнення аліментів з відповідача в судовому порядку. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Статтею 184 СК України передбачено можливість визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі у разі якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання про розмір аліментів, який належить стягувати із відповідача на користь позивачки на утримання їх дитини, суд виходить з такого. За змістом ст.141 Сімейного кодексу України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст.182 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, відповідач повинен утримувати дитину, оскільки обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Визначаючи розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд виходить із сукупності наявних в матеріалах справи доказів та враховує загальновідомі обставини про потреби дитини, забезпечення належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку, а також всі обставини справи, в тому числі стан здоров`я і матеріальне становище відповідача. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у заявленому до стягнення розмірі 10000 гривень щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір в розмірі 992,40 грн. в дохід держави. На підставі ст.ст.180, 182 СК України,

Outcome: approved