Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який представник підтримав у клопотанні про розгляд справи без його участі, та вимоги мотивує тим, що в період з 05.09.2018 року по 03.02.2022 року [PERSON] перебував у трудових відносинах із ДП «Завод обважених бурильних та ведучих труб»; був звільнений з роботи за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням власником умов колективного договору, на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. На день звільнення підприємство нарахувало позивачу заборгованість із заробітної плати в розмірі 97545,95 грн., проте виплатити її відмовилося. Оскільки при звільненні працівника з ним не було проведено остаточного розрахунку, є підстави для стягнення з відповідача на користь [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні період якого починається з 04.02.2022 року, з урахуванням середньоденної заробітної плати в розмірі 611,13 грн. Тому позивач просить суд стягнути з ДП «Завод обважених бурильних та ведучих труб» нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 97545,95 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати в сумі 611,13 грн. Ухвалою суду від 08.02.2022 року відкрито спрощене позовне провадження в даній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін. Представник відповідача, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надав суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому просив справу розглянути без його участі та зазначив про наявність заперечень з приводу заявлених вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у період з 24.02.2022 року по день ухвалення рішення, оскільки через збройну військову агресію Російської Федерації проти України указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року на території України введено воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022 року, який був неодноразово продовжений і наразі триває. За правилом ч.ч. 3, 4 ст. 10 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Від початку запровадження воєнного стану в Україні підприємством прийнято рішення припинити роботу, у зв`язку з неможливістю забезпечити безпеку працівників. Надав довідку, згідно якої розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] становив 574,65 грн. Суд, дослідивши надані докази і пояснення, викладені у заявах по суті справи, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] у період з 05.09.2018 року по 03.02.2022 року перебував у трудових відносинах з Дочірнім підприємством «Завод обважених бурильних та ведучих труб», що підтверджується копією трудової книжки (а.с.7). Наказом ДП «Завод обважених бурильних та ведучих труб» №44-К від 03.02.2022 року [PERSON] було звільнено з роботи за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням власником умов колективного договору, на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України; встановлено виплату [PERSON] вихідної допомоги в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат за ст. 44 КЗпП України (а.с.8). При звільненні відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі, яка, станом на 03.02.2022 року, становила 97545 грн. 95 коп., що підтверджується Довідкою товариства від 13.05.2022 року. Заборгованість не була виплачена станом на час розгляду справи. Згідно вказаної Довідки, розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] складав 574,65 грн. Між сторонами склалися трудові правовідносини, що регулюються КЗпП України. Відповідно до положень ст. ст. 22, 94, 97 КЗпП України, ст. ст. 1, 21, 24 ЗУ «Про оплату праці», на власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу покладений обов`язок виплачувати працівнику заробітну плату. Згідно із ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У відповідності до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Отже, зважаючи на встановлені судовим розглядом обставини справи, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь [PERSON] суму невиплаченої заробітної плати (за вирахуванням податків) в розмірі 97545 грн. 95 коп. Нормою ст. 117 КЗпП України регламентовано, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих в п. 20 постанови №13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Разом з тим, згідно із ч. 3 ст. 10 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому строк дії воєнного стану в Україні було продовжено. Наразі режим воєнного стану в Україні триває. Від початку запровадження воєнного стану в Україні, відповідачем 24.02.2022 року видано наказ №24/П «Про початок простою», яким прийнято рішення про припинення роботи підприємства. Листом від 28.02.2022 року №2021/02.0-7.1 ТПП України засвідчила військову агресію Російської Федерації проти України як форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а тому з 24.02.2022 року затримка розрахунку при звільненні з позивачем триває не з вини роботодавця (відповідача), а внаслідок ведення бойових дій на території України. Таким чином, з урахуванням викладеного, оскільки [PERSON] був звільнений 03.02.2022 року, а остаточний розрахунок з ним проведено не було, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 8045 грн. 10 коп. за період з 04.02.2022 року по 23.02.2022 року, що складає 14 робочих днів (враховуючи п`ятиденний робочий тиждень), при середньоденній заробітній платі позивача 574,65 грн. У відповідності зі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 992,40 грн., оскільки позивача було звільнено від його сплати.

Outcome: approved