Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-25 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулася з позовом до [PERSON] (далі відповідач) з вимогами: - стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку (всіх його доходів), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду - 24.03.2022 і до досягнення сином повноліття; - допустити негайне виконання судового рішення в межах платежу, встановленого законом. Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. 25.11.2018 між сторонами було зареєстровано шлюб, під час якого в них народився спільний син [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. На даний час сторони проживають окремо, а позивач не в змозі забезпечувати утримання спільного з відповідачем сина. Відповідач матеріальної допомоги дитині не надає, але він потребує додаткових матеріальних витрат, яких позивач самостійно не може забезпечити. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідач працює, а тому має можливість допомогти спільній дитині. Викладені обставини послугували підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 19.04.2022 призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов. Сторони не\~подали до\~суду своїх\~заперечень проти\~розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав. Як визначено у ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених випадках. Суд зауважує, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Докази мають бути належними, допустимими та достовірними, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.ст. 77-80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. 25.11.2018 між сторонами було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 4). Від шлюбу у сторін народився спільний син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 3). Згідно з довідкою Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області дитина [PERSON] проживає з позивачем (а.с. 5). Позивач не в змозі забезпечувати утримання їх спільної з відповідачем дитини, а відповідач, будучи працевлаштованим, матеріальної допомоги не надає, тому вищезазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду. Разом із тим відповідач, на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 19.04.2022, не навів обставин, які підлягають з`ясуванню та доказуванню у даній справі та не спростував доводи позивача. Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як визначено в ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом (ч. 2 ст. 181 СК України). Судом встановлено, що дитина сторін проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою про склад сім`ї останньої. Отож позивач наділена правом на звернення до суду із даним позовом. Пункти 1-2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.89 передбачають, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище як платника аліментів так і дитини; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів щодо стану здоров`я дитини чи відповідача, відсутні підтвердження матеріального стану таких осіб. У відповідності з ч. ч. 1-2 ст. 183 СК України визначено що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Правилами ст. 141 СК України, передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, у тому числі щодо її утримання. Обов`язок щодо доведеності обставин вказаних у позові чи відзиві визначено ст. ст. 76-77, 81 ЦПК України. Вирішуючи питання щодо можливість батька надавати матеріальну допомогу неповнолітній дитині, суд враховує, що відповідач не надав відзиву у межах визначеного судом строку. При цьому, суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, доказів щодо неможливості нести аліментний обов`язок до справи не надав. Визначаючи розмір аліментів на неповнолітню дитину, яку слід стягувати із відповідача, суд враховує встановлені вище обставини, можливість надання матеріальної допомоги обома батьками, а також обставини, зазначені у ст. 182 СК України, та вважає, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на дитину у спосіб обраний позивачем, у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення до суду позову і до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що такий розмір аліментів відповідатиме обов`язку батька на надання утримання дитини відповідно до віку та можливостей, що дозволить створити умови життя необхідні для життя та розвитку дитини, а також виконання батьківських обов`язків. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд вважає за необхідне допустити рішення суду до негайного виконання в частині стягнення аліментів за один місяць. Суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, виходячи зі змісту ст. 141 ЦПК України, а тому присуджує із відповідача в дохід держави судовий збір, від сплати якого позивач була звільнена при пред`явленні позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved