Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з відповідача на її користь 10000 доларів США основної заборгованості, 648,49 доларів США 3 % річних, 10000 Євро основної заборгованості, 648,49 Євро 3 % річних, а також судові витрати у розмірі 21982 грн. 87 коп., які складаються з 6528 грн. 87 коп. судового збору за подання позовної заяви, 454 грн. судового збору за подання заяви про забезпечення позову, 15000 грн. витрат на правову допомогу. Мотивувала позовні вимоги тим, що 01 березня 2018 року між нею та відповідачем укладено договір позики, на підтвердження чого останнім складено відповідну розписку, за змістом якої він зобов`язувався повернути грошові кошти до 01 березня 2019 року. Взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав і допустив прострочення виконання грошового зобов`язання. Вважає, що на підставі ст. 625 ЦК України з відповідача слід також стягнути 3% річних від простроченої суми за період з 01 березня 2019 року по 29 квітня 2021 року. З огляду на вказане, просить позовні вимоги задовольнити. 05 травня 2021 року до суду від представника позивача [PERSON] надійшла заява про забезпечення позову, у якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок [ADDRESS] та на квартиру [ADDRESS] , які належать відповідачу. Ухвалою судді від 02 червня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 02 червня 2021 року у задоволенні заяви представника позивача [PERSON] про забезпечення позову відмовлено. 04 серпня 2021 року до суду від представника позивача [PERSON] надійшла заява про забезпечення позову, у якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок [ADDRESS] та на квартиру [ADDRESS] , які належать відповідачу. Ухвалою від 09 серпня 2021 року заява представника позивача [PERSON] про забезпечення позову задоволена, на житловий будинок [ADDRESS] та на квартиру [ADDRESS] , які належать відповідачу [PERSON] , накладено арешт в межах розміру заявлених позовних вимог 10648,49 доларів США, 10648,49 Євро. В судовому засіданні 01 вересня 2021 року та 26 травня 2022 року судом оглянуто оригінал розписки від 01 березня 2018 року, складеної [PERSON] . Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні заявив клопотання про допит свідків [PERSON] та [PERSON] . Протокольною ухвалою від 01 вересня 2021 року задоволено клопотання представник позивача [PERSON] про допит свідків [PERSON] та [PERSON] , закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні 07 жовтня 2021 року представник позивача [PERSON] заявив клопотання про допит позивача у якості свідка. Протокольною ухвалою від 07 жовтня 2021 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про допит позивача у якості свідка В судовому засіданні 26 січня 2022 року представником позивача [PERSON] подано детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, від 25 січня 2022 року. Позивач та\~її представник [PERSON] в судовому засіданні надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, заявлені вимоги підтримали і просили задовольнити. Не наполягали на допиті позивача у якості свідка. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності або про відкладення судового розгляду не подав. Факт того, що відповідачу відомо про розгляд справи в суді підтверджуються поданими ним 04 серпня 2021 року, 01 вересня 2021 року, 07 жовтня 2021 року, 08 листопада 2021 року, 09 грудня 2021 року клопотаннями про відкладення розгляду справи, однак протягом всього часу розгляду справи з дня відкриття провадження 02 червня 2021 року і по день ухвалення рішення 26 травня 2022 року не подав суду відзив на позовну заяву або обґрунтовані письмові пояснення щодо спору. За вказаний період часу не з`явився в судове засідання для допиту свідок [PERSON] , який належним чином повідомлявся про розгляд справи. Відповідно до правової позиції, яка міститься у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Каракуця проти України», будь-яке порушення права доступу до суду відсутнє, якщо особа не виявила належної зацікавленості у розгляді його справи. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 01 березня 2018 року між сторонами укладено договір позики, на підтвердження чого [PERSON] складено розписку, відповідно до якої він отримав від [PERSON] у позику грошові кошти в сумі 10000 доларів та 10000 Євро строком на один рік. Розписка складена в присутності [PERSON] та [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що [PERSON] 01 березня 2018 року отримав від [PERSON] у позику 10000 доларів США та 10000 Євро строком на один рік. Грошові кошти були передані позивачем відповідачу у приміщенні кухні за адресою [ADDRESS] , і вона при цьому була присутня. За абз. 2 ч. 1 ст. 1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Необхідність допиту згаданих свідків була зумовлена тим, що у розписці від 01 березня 2018 року не конкретизована, 10000 доларів якої саме держави отримано відповідачем у позику. Так, свідчення, отримані судом від свідка [PERSON] , підтверджують отримання [PERSON] від [PERSON] у позику саме 10000 доларів США. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. За змістом ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Враховуючи те, що відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували повернення позивачу суми позики, суд приходить до висновку, що такі грошові кошти повернуті не були. Згідно з ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Верховний Суд у своїй постанові від 16 січня 2019 року по справі № 373/2054/16-ц зазначив, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18). Як зазначила позивач, період розрахунку 3% річних починається з 02 березня 2019 року і закінчується 29 квітня 2021 року. Кількість днів у вказаному періоді становить 789 днів. Враховуючи те, що відповідач отримав у позивача грошові кошти в позику у валютах долар США та Євро, розрахунок 3% річних повинен здійснюватися також у цих валютах. Таким чином, 3% річних нараховані за період з 02 березня 2019 року і закінчується 29 квітня 2021 року становлять 648,49 доларів США та 648,49 Євро. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, позовні вимоги знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а тому такі слід задовольнити і стягнути з відповідача на користь позивача 10000 доларів США основної заборгованості, 648,49 доларів США 3 % річних, що в сумі становить 10648,49 доларів США і еквівалентно 311520 грн. 51 коп. згідно курсу НБ України станом на день ухвалення рішення 26 травня 2022 року; 10000 Євро основної заборгованості, 648,49 Євро 3 % річних, що в сумі становить 10648,49 Євро і еквівалентно 332033 грн. 76 коп. згідно курсу НБ України станом на день ухвалення рішення 26 травня 2022 року. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат слід зазначити наступне. За ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу З поданого до суду 26 січня 2022 року детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, від 25 січня 2022 року, вбачається, що розмір витрат позивача на правову допомогу становить 15000 грн. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Договором про надання правової допомоги (примірники 2,3) від 31 березня 2021 року стверджується, що АО «Танасишин, Михалевський і Партнери» зобов`язалося надати клієнту [PERSON] правову допомогу у цивільній справі про стягнення грошових коштів на підставі договору позики (розписки) від 01 березня 2018 року, укладеного між нею та [PERSON] , а клієнт зобов`язалася оплатити надані послуги. Актом виконаних робіт № 2622 від 26 січня 2022 року встановлено, що [PERSON] прийняла у АО «Танасишин, Михалевський і Партнери» надані послуги відповідно до договору про надання правової допомоги від 31 березня 2021 року вартістю 15000 грн., які включають в себе консультацію щодо справ про стягнення коштів за договорами позики, складання позовної заяви, заяви про забезпечення позову, заяви про відкриття виконавчого провадження та участь в судових засіданнях 01 вересня 2021 року, 07 жовтня 2021 року, 26 січня 2022 року. Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Матеріали справи не містять клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правову допомогу, відсутні заперечення щодо заявленого розміру у відзиві на позовну заяву, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат з урахуванням наведених обставин відсутні. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18, від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18, від 07 липня 2021 року у справа № 910/12876/19 та підтверджені у постанові Верховного Суду від 05 травня 2022 року по справі № 442/5664/20. Крім того, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року по справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Враховуючи наведене, а також з огляду на обставини справи, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 15000 грн. витрат на правову допомогу. В силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 6528 грн. 87 коп. судового збору за подання позовної заяви, 454 грн. судового збору за подання заяви про забезпечення позову

Outcome: approved