Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-01 00:00:00

У вересні 2021 року Позивачка звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення коштів на утримання майна та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивачу, відповідачу та їхнім дітям на праві приватної власності в рівних частках належить кв. [ADDRESS] . Так, 15.06.2016 року Рішенням Святошинського районного суду шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, він є співвласником кв. розташованої за адресою: [ADDRESS] , але категорично відмовляється сплачувати вартість комунальних послуг та не надає позивачці жодної допомоги на утримання житлового приміщення, співвласником якого він є. Діти проживають окремо, тому позивачка звернулась лише з вимогами до [PERSON] . Позивач вказує, що усі витрати по оплаті комунальних та інших платежів по утриманню вказаної квартири оплачує особисто позивачка. Між сторонами не досягнуто згоди щодо відшкодування витрат на утримання квартири, внаслідок чого виникають конфлікти та суперечки між сторонами. Внаслідок зазначеного стан здоров`я позивача значно погіршився. У зв`язку з вищевикладеним просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 01.10.2021 року позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 11.10.2021 року, справа призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України, визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Позивачка ухвалу про відкриття провадження по справі отримала 06.11.2021 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідач ухвалу про відкриття провадження по справі та копію позовної заяви з додатками отримав 19.02.2022 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. 23.02.2022 року Через канцелярію суду [PERSON] була подана заява про долучення копій квитанцій про сплату житлово- комунальних послуг до матеріалів справи, відповідно до яких відправником за сплату даних послуг є [PERSON] . Відповідно до ст.ст. 174, 178 ЦПК України, відповідач не скористався своїм правом та не направив до суду відзив на позовну заяву. Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше і, з урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За правилами ст. 16 ЦК України, особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідно до копії Свідоцтва про право власності на квартиру від 23.05.2002 року, кв. [ADDRESS] належить на праві приватної власності відповідачу - [PERSON] , позивачу- [PERSON] , та їхнім дітям - [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Правовідносини з приводу користування та утримання квартир, у тому числі тих, що належать громадянам на праві власності, регулюються, зокрема, Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Правилами надання населенню послуг з газопостачання. Відповідно до ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник. За положеннями вищевказаного Закону, власником приміщення є фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпорядження приміщенням. У разі спільної власності кількох співвласників рішення щодо управління майном приймається відповідно до закону. Споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Статтею 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачений обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом та одержувати від виконавця вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги. Відповідно до ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відтак суд зауважує, що у положенні ст. 13 Конституції України закріплено важливий принцип інституту права власності «власність зобов`язує». Це означає, що власник повинен не лише користуватися майном, але й турбуватися про нього. А тому видається справедливим, що кожен власник відповідно своєї частки має брати участь в різноманітних витрат, пов`язаних з управлінням, утриманням та збереженням спільного майна. Статтею 162 ЖК УРСР визначено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. За правилами ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. З наданих позивачем копії розрахунків вбачається, що за період з 01.05.2019 року та по теперішній час за утримання вказаної квартири були нараховані наступні суми житлово- комунаотних послуг: КП Керуюча компанія Святошинського району м. Києва за вказаний період часу нараховано за утримання будинків та прибудинкової території- 15622 грн. 94 коп., ПРАТ АК «Київводоканал» за вказаний період часу нараховано- 6232 грн.20 коп., КП «Київтеплоенерго» за вказаний період часу за користування гарячою водою нараховано- 5285 грн. 73 коп., КП «Київтеплоенерго» за вказаний період часу за користування опаленням нараховано- 21483 грн.18 коп., КП «Київкомунсервіс» за вказаний період часу за вивезення побутових відходів нараховано- 975 грн. 24 коп. А всього за вказаний період часу за утримання вказаної квартири було нараховано- 49699 грн. 29 коп. Крім того, КП «Київські енергетичні послуги» за вказаний період часу за користування електричною енергією нарахувало-3846 грн. 74 коп та КП «Київтеплоенерго» за вказаний період часу нарахувало- 1111 грн. 04 коп. у вигляді 3% річних та інфляційної складової боргу. Крім того, у вказаний період часу позивачці згідно рішення комісії (Протокол №21 від 09.07.2019 року) УСЗН Святошинської у м.Києві державної адміністрації їй, як єдиному зареєстрованому власнику вказаної квартири було призначено державну субсидію на житлово-комунальні послуги. За період часу з 09.07.2019 року по теперішній час [PERSON] для оплати житлово-комунальних послуг було отримано від держави 44122,07 коп. Таким чином за утримання вказаної квартири за період часу з 01.05.2019 року по теперішній час в цілому було нараховано 54657 грн. 07 коп. Відповідно до п. 5. ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Разом з тим, слід зазначити, що відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, оскільки за п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», підпунктом 1 пункту 30 Правил надання послуг - з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, і такий висновок узгоджується із вимогами закону та практикою Верховного Суду України (постанови від 10 жовтня 2012 року № 6-110 цс12 та від 30.10.2013 року № 6-59цс 13). Позивач стверджує, що відповідач, проживаючи у квартирі за адресою: [ADDRESS] , не виконує своїх зобов`язань щодо сплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території (квартплата) та електропостачання. З наданих позивачем копій квитанцій за оплату житлово-комунальних послуг та відповідно з урахуванням наданої позивачці державної субсидії, нею за утримання вказаної квартири було сплачено 10535 грн. 00 коп. за рахунок її особистих грошових коштів, що підтверджується розрахунковими документами, які знаходяться в матеріалах справи. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з розрахунку, наданим позивачем відповідач повинен сплатити позивачу Ѕ частину від загальної нарахованої суми за утримання житлового приміщення, а саме 49699 грн.29 коп.- 44122 грн. 07 коп. (розмір отриманої субсидії)= 5577 грн. 22 коп. Так, Ѕ частина від цієї суми складає 2788 грн.61 коп. Крім того, відповідно до нарахованої суми за споживання електричної системи,відповідач повинен сплатити позивачці Ѕ частину від нарахованої суми ( а саме Ѕ частину від 3846 грн. 74 коп., а саме 1923 грн.37 коп.). У зв`язку з тим, що відповідач ухиляється від свого обов`язку про утриманню вказаного житлового приміщення, позивачка вважає, що він повинен сплатити на її користь грошові кошти, нараховані КП «Київтеплоенерго» за вказаний період часу в розмірі 1111 грн.04 коп. у вигляді 3% річних та інфляційної складової боргу, який також був сплачений нею разом з іншими грошовими коштами на користь вищезазначених підприємств, які надають житлово- комунальні послуги. Таким чином, загальний розмір грошових коштів складає 5823 грн.02 коп. При дослідженні наданого позивачем розрахунку заборгованості, суд прийшов до висновку про те, що зазначений розрахунок зроблено вірно та у повній відповідності до інших наявних у справі доказів, та стверджує порушення відповідачем обов`язків щодо своєчасного та повного сплати отриманих послуг. Через відсутність відзиву відповідача суд позбавлений можливості перевірити зазначені позивачем підстави для позову з урахуванням заперечень останнього в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України. Отже, розмір грошових коштів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, в якості оплати комунальних та інших платежів по утриманню житлового приміщення, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] , що використовується відповідачем становить 5823 грн. 02 коп. Що стосується позовної вимоги про стягнення моральної шкоди. Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частини 3 статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (частина 4 статті 23 ЦК України). Розмір відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру заподіяних потерпілому фізичних і моральних страждань, а також ступеня вини заподіювача шкоди у випадках, коли вина є підставою відшкодування шкоди. При визначенні розміру компенсації шкоди повинні враховуватися вимоги розумності і справедливості. Характер фізичних і моральних страждань оцінюється судом з урахуванням фактичних обставин, при яких була заподіяна моральна шкода, та індивідуальних особливостей потерпілого (стаття 23 ЦК України, пункт 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Доводи позивача про її душевні переживання, пригнічений стан, поганий настрій, нервування через конфлікти з відповідачем, при врегулюванні цього спору судом не встановлено. Окрім того, позивачем на підтвердження викладених доводів, не надано жодних належних та допустимих доказів. Таким чином, з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що компенсація моральної шкоди не підлягає стягненню з відповідача. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів на утримання майна, підлягають частковому задоволенню. Згідно із ст. 141 ЦПК України, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial