Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог [PERSON] звернулась до суду з указаною позовною заявою, у якій просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач з відповідачем перебували тривалий час у фактичних шлюбних відносинах, шлюб в органах реєстрації актів цивільного стану не реєстрували. Від указаних відносин у сторін народився син [PERSON] . 25.02.2020 з відповідача було стягнуто на користь позивача аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу), але не менше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно і до досягнення повноліття дитини. Відповідач, несвоєчасно та не в повній мірі сплачує призначені рішенням суду аліменти, з приводу чого за ним виникла заборгованість, розмір якої станом на 01.09.2021 становить 37243,00 грн. Вказує, що відповідач вихованням сина не займається, не спілкується з ним, станом здоров`я не опікується та повністю усунувся від виконання своїх обов`язків як батько. Вказані обставини стали підставою звернення до суду з даним позовом. ІІ. Процедура та позиції сторін Ухвалою суду від 27.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Ухвалою суду від 02.12.2021 клопотання позивача задоволено, замінено третю особу, зобов`язано Орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердичівської міської ради надати суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Ухвалою суду від 18.01.2022 закрито проведення підготовчого судового засідання, справу призначено до судового розгляду. На виконання вимог ухвали суду 28.01.2022 на адресу суду надійшов висновок органу опіки та піклування - виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні позивач позов підтримала з викладених у позовній заяві обставин, просила його задовольнити, додатково вказавши, що має бажання, щоб дитина була лише її. До 2019 року відповідач спілкувався з дитиною, виконував батьківські обов`язки, після розлучення дитину не відвідує та не цікавиться нею. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду повідомлявся належним чином. Представник третьої особи подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника. Статтею 223 ЦПК України визначено наслідки неявки в судове засідання. Так, відповідно до ч.ч.3,4 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі:1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, з урахуванням думки учасників провадження, суд вважає за можливим розглянути справу за відсутності відповідача. Поряд з цим, суд враховує складність справи, її важливість насамперед для інтересів дитини, розумні строки розгляду. При розгляді цивільної справи здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами 1-4 статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Отже, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер, як кожен, так і в сукупності, можна розцінити як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Як роз`яснено у п.п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 N3 (із наступними змінами) „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, оцінка та мотиви суду. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Бердичівському району реєстраційної служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області серія [NUMBER] , батьками [PERSON] [INFO] , записані: [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки Скраглівської сільської ради Бердичівського району Житомирської області від 24.03.2021 за №176 зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] : [PERSON] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 05.07.2021 за №331 комісія встановила: будинок, у якому проживає [PERSON] , цегляний, покритий шифером, знаходиться в задовільному стані. Загальна площа будинку 80,0 кв.м., житлова 60,0 кв.м. Земельна ділянка 0,71 га. На території домоволодіння є хлів, погріб, криниця. Будинок газифікований. Матеріально-побутові умови задовільні. З довідки-розрахунку, виданої Бердичівським ВДВС у Бердичівському районі Житомирської області вбачається, що станом на 01.09.2021 заборгованість по аліментам [PERSON] перед [PERSON] по судовому наказу №274/816/20 від 05.03.2020, виданого Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області становить 37243,00 грн. Довідкою від 29.09.2021 за №143/01-10, виданою Скраглівською гімназією підтверджується, що [PERSON] навчається в 1 класі Скраглівської гімназії Бердичівської міської ради Житомирської області. Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області від 25.01.2022 за №02.2-07/195 визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] [INFO] . Допитана в судовому засіданні 23.02.2022 свідок [PERSON] , яка є рідною сестрою позивача, пояснила, що відповідач майже 2 роки не спілкується з дитиною, аліменти не сплачує. Додатково зазначила, що за період спільного проживання позивача та відповідача виконував свої батьківські обов`язки, а після розлучення перестав цікавитися життям дитини. В п`ять років дитини востаннє вітав його з днем народження. Свідок [PERSON] , яка є рідною племінницею позивача, пояснила, що з 2020 року відповідач не спілкується з дитиною, не проявляє до неї уваги. Перші п`ять років дитини піклувався, любив сина. Чому не спілкується пояснити не може. Вирішуючи позовні вимоги, суд бере до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків, свідомого нехтування ним своїми обов`язками і допускається тоді, коли неможливо змінити ставлення батьків до виховання дитини. На підтвердження доводів позовної заяви позивачем до суду надано висновок виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області від 25.01.2022 за №02.2-07/195 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , у зв`язку з тим, що батько ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Разом з тим, судом враховано, що відповідно до ч.ч. 5-6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд, дослідивши висновок третьої особи у справі від 25.01.2022 про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, вважає, що цей висновок не може бути прийнятий як достатній доказ у справі. За своїм змістом висновок органу опіки і піклування від 25.01.2022 є недостатньо аргументованим, містить лише загальні фрази, які не підтверджені належними та допустимими доказами; взагалі не містить даних щодо бажання (його відсутності) дитини спілкуватися з відповідачем; у висновку не наведено підстав та аргументів, які б вказували на можливість позитивного впливу такого рішення на інтереси малолітнього сина сторін. Водночас, суд звертає увагу, що у висновку вказано, що органом опіки і піклування проведено бесіду з відповідачем у телефонному режимі, натомість результат вказаної бесіди, пояснення відповідача жодним чином не відображені у ньому. Натомість, у висновку зосереджено увагу на особі позивача, її пояснень. Зазначене, на переконання суду, викликає обґрунтовані сумніви у правильності, достовірності та об`єктивності висновку третьої особи. Також, суд вважає за необхідне зазначити, що наявність заборгованості по аліментам, на яку звертає увагу позивач, сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав. Разом з тим, як уже зазначалося вище судом, для застосування такої підстави для позбавлення батьківських прав, як ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, яка передбачена п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, необхідним є встановлення винної поведінки матері (батька), свідомого нехтування нею (ним) своїми обов`язками. Суд наголошує, що доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, що може бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Водночас, існування вказаних обставин позивачем належними та допустимими доказами не доведено, будь-яких інших доказів на підтвердження своїх доводів, окрім висновку органу опіки і піклування, позивачем до суду не надано, в матеріалах справи такі докази відсутні. Встановлені судом фактичні обставини справи не містять відомостей про те, що відносно відповідача застосовувалось попередження про необхідність зміни ставлення до виховання дитини, або, що на орган опіки та піклування покладався обов`язок здійснювати контроль за виконанням відповідачем батьківських обов`язків. Таким чином, виходячи із того, що позивач не надав належних та допустимих доказів винної поведінки відповідача щодо ухилення останнього від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на відповідача, до якого раніше не застосовувалось попередження про необхідність змінити ставлення до виховання сина, суд дійшов висновку про недоведеність вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав та відсутність підстав для її задоволення. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed