Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-23 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до Марганецького міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро) про зняття арешту з майна та виключення майна з акту опису і арешту. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон та відчуження об`єктів нерухомого майна 13.10.2006 року за №3887821 державним реєстратором - Марганецькою державною нотаріальною конторою було зареєстровано обтяження на все її, [PERSON] , майно, у тому числі і на квартиру [ADDRESS] , згідно постанови Марганецького міського управління юстиції про арешт майна боржника від 07.08.2002 року. Під час збору документів для продажу квартири, нотаріус її повідомила про те, що укладення такої угоди неможливо до вирішення нею питання з приводу накладення арешту на її квартиру. Зазначила, що вона не пам`ятає за, що саме було накладено арешт на все її майно і взагалі вона вперше про це дізналася тільки зараз, вона була впевнена, що ніяких проблем не буде, оскільки за весь цей час ніхто нічого до неї не пред`являв. Так, як у виконавчій службі їй ніхто нічого не міг пояснити з цього приводу, то вона 31.12.2021 року через адвоката звернулася із письмовою заявою до Марганецького відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області про зняття арешту з усього належного їй майна, згідно постанови від 07.08.2002 року. 12.01.2022 року отримала відповідь на своє звернення, в якій зазначалося, що згідно відомостей автоматизованої системи виконавчих проваджень на теперішній час будь-яких виконавчих проваджень у відношення [PERSON] у Марганецькому ВДВС у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) не перебуває. Згідно Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 року №1829/5 передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця справи та виконавчі провадження, зберігаються три роки. Після закінчення строку зберігання, підлягають знищенню. На даний час в архівах Марганецького ВДВС у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) перебувають виконавчі провадження за 2018-2021 роки. В архіві Марганецького ВДВС у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) завершених виконавчих проваджень відносно [PERSON] не має. Статтею 59 ЗУ "Про виконавче провадження" визнано вичерпний перелік підстав для зняття арешту з майна. На підставі викладеного, відповідно до ст. 59 ЗУ "Про виконавче провадження" в Марганецькому ВДВС у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) на даний час не має підстав для скасування арешту. Надати копії документів, зазначених в запиті, відділ не має можливості". Оскільки вона не має уяви за що був накладений арешт та для отримання копії постанови, вона через адвоката, звернулася до державного нотаріуса, який був реєстратором даної постанови, з метою встановлення за що був накладений арешт на її майно і хто є стягувачем. 03.02.2022 року отримала відповідь від державного нотаріуса від 21.01.2022 року в якій зазначалося, що вони провели перевірку, але наряд за вказаний період в Марганецькій державній нотаріальній конторі не зберігається. Зазначає, що державний виконавець при закінченні провадження, відповідно до вимог ЗУ "Про виконавче провадження" повинен був зняти арешт на майно та вилучити відомості з Єдиного реєстру, проте цього не зробив, чим порушив її права. На теперішній час у виконавчій службі відсутнє виконавче провадження, воно знищено (оскільки строк зберігання - 3 роки) і в провадженні його не має, встановити хто стягувач, по яким вимогам, також неможливо, через відсутність самих матеріалів провадження у виконавчій службі. Їй не було відомо по якій цивільній справі був накладений арешт на майно, хто стягувач, виконавча служба взагалі зазначає, що немає ніяких відомостей по арешту на її майно, Державний нотаріус також зазначає, що в них немає на зберіганні, таким чином нею приймалися заходи для встановлення стягувача та самого виконавчого провадження, однак вони не дали результату і на теперішній час вона не має можливості розпоряджатися своїм майном. Арешт на її майно порушує право власності, оскільки вона позбавлена можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Оскільки на теперішній час справи на примусовому виконані у державній виконавчій службі виконавче провадження стосовно неї, як боржника, в рамках чого було накладено арешт, не перебуває, отже на теперішній час не існує підстав для арешту її майна, як боржника. Вважає, що відповідачем по даній справі повинна бути виконавча служба, оскільки саме вона виносила постанову про накладення арешту, крім того на теперішній час відсутні відомості на підставі чого була винесена така постанова, по якій справі, хто являється стягувачем, тобто стяґувача не має, а їй необхідно вирішити питання по усуненню перешкод у користуванні власністю. Просить суд прийняти рішення про скасування арешту та заборони відчуження усього належного їй [PERSON] , [INFO] , рухомого та нерухомого майна, який було накладено згідно постанови Марганецького міського управління юстиції про арешт майна боржника від 07.08.2002 року та зареєстроване за № 3887821 державним реєстратором Марганецькою державою нотаріальною конторою обтяження на все її майно, в тому числі і на квартиру [ADDRESS] та зобов`язати відповідача зняти арешт по вищевказаній постанові. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 11 лютого 2022 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача - адвокат Левченко А.В. надав суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги [PERSON] підтримує та просить їх задовільнити у повному обсязі. Представник\~відповідача у\~судове засідання\~неодноразово не з`являвся, про дату, час і місце судового засідання відповідач повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заяв чи клопотань також не надходило. \~Відповідач у встановлений судом строк, на адресу суду відзиву на позовну заяву не надав, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч.1\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд розглядає справу заочно, на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 41 Конституції України\~визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до\~статті 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно\~статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Згідно\~статті 391 ЦК України\~власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином порушене право власника підлягає захисту шляхом звільнення з-під арешту спірного майна. Частиною 1\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»\~передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. \~ \~Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження»\~визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені\~Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього\~Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього\~Закону\~підлягають примусовому виконанню. \~\~\~\~\~Відповідно до ч.ч.1,2\~ст.56 Закону України «Про виконавче провадження»\~арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Як зазначає позивач у своєму позові, що також встановлено у судовому засіданні, остання є власником квартири [ADDRESS] . Під час укладення у нотаріуса угоди з продажу даної квартири, [PERSON] дізналася про те, що постановою Марганецького міського управління юстиції від 07.08.2002 року накладено арешт на її майно, у зв`язку з чим укладення такої угоди стало неможливим. Так, Марганецькою державною нотаріальною конторою дійсно 13.10.2006 року за №3887821 зареєстровано Постанову про арешт майна боржника, від 07.08.2002 року, винесеної Марганецьким міським управлінням юстиції, а саме: все рухоме та нерухоме майно за адресою [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] . За, що саме було накладено арешт, позивач зазначає що, вона не пам`ятає, хто являється стягувачем та по яким вимогам, їй також невідомо, про накладення арешту на майно дізналася лише під час оформлення угоди з продажу квартири, вона була впевнена, що ніяких проблем під час продажу квартири у неї не буде так, як за весь час до неї ніхто не пред`являв ніяких претензій. З цього приводу, остання звернулася до Марганецького міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро), проте ніякої інформації не отримала. У зв`язку з чим, вона 31.12.2021 року , через адвоката, звернулася до Марганецького міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро) із заявою щодо зняття арешту з її майна, накладеного постановою Марганецького міського управління юстиції від 07.08.2002 року, однак у задоволенні заяви їй було відмовлено. Даний факт підтверджується інформацією, наданою Марганецьким міським відділом державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро) від 10.01.2022 року № 18.21-34/421, адвокату Левченку А.В, на звернення від 31.12.2021 року, була надана відповідь, в якій зазначалося, що згідно відомостей автоматизованої системи виконавчих проваджень на теперішній час будь-яких виконавчих проваджень у відношення [PERSON] у Марганецькому ВДВС у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) не перебуває. Згідно Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 року №1829/5 передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця справи та виконавчі провадження, зберігаються три роки. Після закінчення строку зберігання підлягають знищенню. На даний час в архівах Марганецького ВДВС у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебувають виконавчі провадження за 2018-2021 роки. В архіві Марганецького ВДВС у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) завершених виконавчих проваджень відносно [PERSON] не має. Статтею 59 ЗУ "Про виконавче провадження" визнано вичерпний перелік підстав для зняття арешту з майна. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. 59 ЗУ "Про виконавче провадження" у Марганецькому міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро) на даний час не має підстав для скасування арешту. Надати копії документів, зазначених в запиті, відділ не має можливості ( а.с.6). Оскільки позивач не знала за, що був накладний арешт на її майно та з метою вияснення за, що саме він був накладений і хто є стягувачем, а також для отримання копії постанови Марганецького міського управління юстиції про арешт на майно боржника від 07.08.2002 року, остання, через адвоката, звернулася до державного нотаріуса, який був реєстратором даної постанови. 21.01.2022 рок адвокату Левченку А.В. Другою Нікопольською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Дніпро) була надана відповідь в якій зазначалося, що було проведено перевірку наряду, за вказаний в запиті період, по розпорядженню, накладанню і зняттю заборони відчуження нерухомого майна Марганецької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, однак такий в державній нотаріальній конторі не зберігається (а.с. 5). Позивач вважає, що відповідачем по даній справі повинна бути виконавча служба, оскільки саме вона виносила постанову про накладення арешту, крім того на теперішній час відсутні відомості на підставі чого була винесена така постанова, по якій справі, хто являється стягувачем, тобто стяґувача не має, а їй необхідно вирішити питання по усуненню перешкод у користуванні власністю. Нею приймалися заходи для встановлення стягувача та самого виконавчого провадження, однак вони не дали результату. Арешт на її майно порушує право власності, оскільки вона позбавлена можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Оскільки на теперішній час справи на примусовому виконані у державній виконавчій службі виконавче провадження стосовно неї, як боржника, в рамках чого було накладено арешт, не перебуває, таким чином на теперішній час не існує підстав для арешту її майна, як боржника, який порушує право власності і позбавлена можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. У зв`язку з вищевикладеним позивач вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. Правилами ч. 3 ст.\~12\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в Постанові №5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", і з системного аналізу норм закону, що регулюють захист права власності чи іншого речового права від порушень, зокрема питання щодо звільнення майна з-під арешту, накладеного державним виконавцем в межах виконавчого провадження, існує два способи здійснення такого права: 1) на рішення та дії державного виконавця стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому\~розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства (наприклад адміністративного судочинства); 2) особою, яка володіє на підставі закону чи договору майном чи речовим правом на майно, і яка не є стороною виконавчого провадження, подається позов про зняття арешту з майна. Причому відповідачами в справі за позовом про зняття арешту (звільнення майна з-під арешту) є боржник і особа, в інтересах якої накладено арешт на майно; а як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби; на позовні вимоги про зняття арешту з майна поширюється трирічний строк позовної давності, перебіг якого починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про арешт майна. Так, Марганецький міський відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро) не може бути відповідачем у даній справі, у зв`язку з тим, що дії державних виконавців у судовому порядку не оскаржувались, а значить є правомірними (якщо не встановлено протилежне). У разі звернення до суду з даним позовом про звільнення майна з-під арешту у якості захисту речового права від виниклого порушення (за статтями\~387,\~391,\~396 ЦК України) позивач такий позов повинен пред`явити до особи (осіб), від прав та обов`язків яких залежить обсяг, зміна чи припинення його прав, тобто до стягувача, в інтересах якого накладено арешт і який у зв`язку з накладенням арешту набув певні права щодо арештованого майна (право задоволення вимоги за рахунок такого майна в порядку і в черзі, встановленій законом). Оскільки Марганецький міський відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) не є належним відповідачем, тому і з цих причин, підстав для задоволення позову - суд не вбачає. Посилання позивача на те, що вона не пам`ятає за що саме було накладено арешт на все її майно і стягувач їй невідомий, не є підставою для задоволення позову про зняття арешту. Відповідно до 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, витрати по сплаті судового збору необхідно залишити за позивачем.

Outcome: dismissed