Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-25 00:00:00

В січні 2022 року на адресу Роздільнянського районного суду Одеської області надійшла вищевказана позовна заява. Вказана позовна заява мотивована тим, що позивачка є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідач зареєстрований за зазначеною адресою, однак не проживає вже тривалий час, що підтверджується поясненнями свідків. Знаходження відповідача на реєстраційному обліку обмежує право позивача на розпорядження свої майном. На підставі викладеного, позивачка просить суд визнати [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , який належить [PERSON] . Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 07.02.2022 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 28.04.2022 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] надала на адресу суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити, справу розглянути за її відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. На підставі ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка надсилалась разом з копіями відповідних документів разом з розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Відповідно до поштового повідомлення вбачається, що відповідач [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання відсутня, що свідчить про неможливість вручення відповідачу судової повістки. Представник третьої особи - Роздільнянської міської ради Одеської області Прибилов О.О. надав на адресу суду письмові пояснення, відповідно до яких зазначив про те, що не заперечує проти задоволення позовних вимог, просить суд розглянути справу за відсутності третьої особи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно дост. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ч. 1 ст. 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.89 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України"). Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.09.2005 року, номер витягу 8377693 (реєстраційний номер 11665968, дата прийняття рішення про реєстрацію права власності 15.09.2005 року). Також вказані відомості підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 301571574 від 26.05.2022 року. Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом посвідчено, що на підставі заповіту посвідченого виконкомом Кам`янської сільської ради Роздільнянського району Одеської області 02.04.1988 року і зареєстрованого в реєстрі за № 8, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна гр. [PERSON] , яка померла [INFO] є її дочка, [PERSON] (ідентифікаційний № [NUMBER] ), що проживає с. Кам`янка, Роздільнянського району, Одеської області. Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з: житлового будинку з господарчими спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці розміром 3300 кв.м. На вказаний земельній ділянці знаходиться один кам`яний житловий будинок, зазначений в плані літерою «Б», житловою площею 56,10 кв.м. та господарчі споруди: гараж «Б», літня кухня «В», сарай «Г», кладова «Д», огорожа -1-2. Житловий будинок належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого виконкомом Кам`янської сільської ради Роздільнянського району Одеської області 27.08.2001 року та зареєстрованого в Комунальному підприємстві спільної власності територіальних громад «Роздільнянського району» Бюро технічної інвентаризації» 09.08.2005 року в реєстровій книзі № 18-63. З витягу № 35-13 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 17.01.2022 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , 1959 р.н., [PERSON] , 1961 р.н. та [PERSON] , 1987 р.н. З акту обстеження умов мешкання [PERSON] , 1959 р.н. за місцем реєстрації: [ADDRESS] , складеного членами житлової комісії при виконавчому комітеті міської ради Петровським М., [PERSON] та [PERSON] від 24.01.2022 року вбачається, що на час перевірки комісією фактично мешкають за вказаною адресою: [PERSON] та [PERSON] . Станом на 24.01.2022 року комісією підтверджено факт не проживання гр. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Вказане також підтверджується письмовими поясненнями сусідів [PERSON] та [PERSON] . Суд визнає покази свідків достовірними і приймає їх в якості доказів, оскільки вказаним свідкам, як сусідам, достовірно відомо, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не мешкає з 2008 року. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи - відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статей 316-317 Цивільного кодексу України право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежного від волі інших осіб. Власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Згідно ст. 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей, і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної в постанові N 6-92цс15 від 27 травня 2015 року, передбачений статтею 391 ЦК України спосіб захисту - усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядженням своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем. Пунктом 33 Постанови Пленуму Верховного суду України N 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз`яснено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391,396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Як вбачається із приписів ч. 1 та ч. 2 ст. 406 ЦК України, сервітут припиняється у разі: 1) поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; 2) відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; 3) спливу строку, на який було встановлено сервітут; 4) припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; 5) невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; 6) смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] , за місцем реєстрації, а саме: [ADDRESS] , не проживає з 2008 року, а тому суд вважає за необхідним визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Доказів створення відповідачем перешкод для проживання в будинку з боку позивача суду не надано. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що в даному випадку вимоги [PERSON] як власника житлового будинку законні та обґрунтовані, оскільки реєстрація відповідача [PERSON] в належному їй житловому будинку, порушує її право власності, створює перешкоди в користуванні власністю. Оскільки позовні вимоги задоволені повністю, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 992,40 грн.

Outcome: approved