Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу з підстав ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України. Мотивує тим, що шлюб між сторонами було зареєстровано 15.09.2012 року Відділом ДРАЦС Буського РУЮ у Львівській області. Від подружнього життя мають двох синів. Спільне життя сторін не склалося, оскільки у них різні погляди на спільне сімейне життя та на шлюб, кожен живе своїм життям та за своїми інтересами. Сторони останні декілька місяців не підтримують подружніх відносин, тому вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим. Просить розірвати шлюб, оскільки такий носить формальний характер. Представник позивача, до початку підготовчого судового засідання, подала письмову заяву з проханням справу слухати у відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному об`ємі, просить позов задовольнити. Відповідач також подала заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, позовні вимоги визнає, на розлучення згідна. Після розірвання шлюбу просить залишити їй шлюбне прізвище, судові витрати залишити за позивачем. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Сторони зареєстрували шлюб 15 вересня 2012 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Буського районного управління юстиції Львівської області, актовий запис № 71, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 15.09.2012 року. (а.с. 6) Від подружнього життя мають двох синів, [PERSON] , [INFO] (свідоцтво Серія [NUMBER] , видане Виконавчим комітетом Красненської селищної ради Буського району Львівської області, актовий запис № 37) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво Серія [NUMBER] , видане Виконавчим комітетом Красненської селищної ради Буського району Львівської області, актовий запис № 49). (а.с. 9-10) Згідно ч. 1ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка та припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ст.110 ч.1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Беручи до уваги п.12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року про практику застосування судами про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. За відсутності взаємної згоди подружжя на встановлення сепарації волевиявлення одного з них має бути обґрунтованим. Судом встановлено, що сторони тривалий час шлюбних відносин не підтримують, що свідчить про тривалість і стійкість конфлікту між ними та остаточний розпад сім`ї, стали чужими один одному. Сторони втратили почуття любові та поваги, а тому збереження такого шлюбу є недоцільним. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу, позивачці слід залишити шлюбне прізвище « [PERSON] ». На підставі наведеного суд приходить до висновку, що спільне життя подружжя та збереження шлюбу стали неможливими й суперечили б інтересам подружжя, враховуючи що відповідач позов визнає, формально існуючий шлюб слід розірвати, на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України, ухвали ти рішення у підготовчому судовому засіданні. Судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: approved