Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила суд ухвалити рішення, яким визнати за нею, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими надвірними спорудами, що розташований по [ADDRESS] та залишити судові витрати за позивачем. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона, [PERSON] , [INFO] , починаючи з 1985 року зареєстрована та проживає у квартирі [ADDRESS] . Поряд з місцем проживання позивачки знаходиться домоволодінні [ADDRESS] , що складається з житлового будинку, навісу, огорожі та змощення. Так з 1985 року [PERSON] зі своїм покійним чоловіком здійснили прибирання та заміну вхідних дверей та шибок. Так [PERSON] зазначає, що по теперішній час займається утриманням будинку, і з 1985 року добросовісно, безперервно та відкрито володіє зазначеним домоволодінням. Власник домоволодіння по [ADDRESS] позивачці не відомий. Позивач [PERSON] надала суду заяву в якій просила суд розглянути справу без участі сторони позивача, просила задовольнити позовні вимоги(а.с.22). Представник відповідача Горьківської сільської\~ради Дніпровського\~району Дніпропетровської\~області за договором про надання правової допомоги [PERSON] надав заяву про розгляд справи без участі сторони відповідача(а.с.28). Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Зі змісту статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Як зазначає позивачка у позові, що вона разом з 1985 року, тобто понад 10 років, користується житловим будинком з господарськими надвірними спорудами, що розташований по [ADDRESS] , яка належить до комунальної власності, а тому вважає, що в силу положень статті 344 ЦК України набула права власності на нерухоме майно (гараж) за набувальною давністю. Відповідно до довідки виданою Горьківською сільською радою Дніпровського району Дніпропетровської області вих.№137 від 16 квітня 2020 року [PERSON] добросовісно заволоділа домоволодінням [ADDRESS] і продовжує відкрито, безперервно володіти даним нерухомим майном з 1985 року по теперішній час(а.с.9). Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові КЦС у справі № 214/3083/18 провадження № 61-4186св21. Статтею 335 ЦК України визначено, що безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий ; безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації; після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність; безхазяйні рухомі речі можуть набуватися у власність за набувальною давністю, крім випадків, встановлених статтями 336, 338,\~341\~і\~343\~цього Кодексу. Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно дослідивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів, що вказане спірне домоволодіння має статус безхазяйної речі та передано у комунальну власність Горьківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, що в свою чергу унеможливлює задоволення позовних вимог [PERSON] .. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в позові, судовий збір віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed