Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Всеукраїнської громадської організації Фізкультурно-спортивного товариства «Динамо» України» за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Громадської організації «Вінницька обласна організація «Фізкультурно-спортивного товариства «Динамо України» про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення заробітної плати за вимушений прогул. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до Контракту від 23.09.2016 р., який укладений між ним та Всеукраїнською громадською організацією Фізкультурно-спортивним товариством «Динамо» України, обіймав посаду керівника - заступника голови Вінницької обласної організації «Фізкультурно-спортивного товариства «Динамо» України». 25.09.2021р. позивач отримав лист за вих. №01-276, в якому повідомлялось про те, що відповідно до п.7.1 «Контракту» від 23.09.2016р. останнім робочим днем є 23.09.2021р. та було видано наказ Всеукраїнської громадської організації «Фізкультурно-спортивне товариство «Динамо» України» від 22.09.2021р. №100-П «Про звільнення з роботи» згідно з яким його звільнено з займаної посади 23.09.2021р. на підставі п.2 ст.36 КЗпП України. До листа додано копію наказу від 22.09.2021р. №100-П «Про звільнення з роботи». Позивач вважає наказ незаконним з огляду на таке. 17.08.2018р. на підставі наказу Всеукраїнської громадської організації «Фізкультурно-спортивного товариства «Динамо» України» №86-п позивач був звільнений з посади заступника Голови громадської організації «Вінницької обласної організації ФСТ «Динамо» України» (п. 3 ст. 40 КЗпП «систематичне невиконання обов`язків»). 13.03.2019р. Вінницьким міським судом Вінницької області ухвалено рішення у цивільній справі №127/23078/18, яке 30.05.2019р. залишено без змін Вінницьким апеляційним судом. Зазначеним рішенням визнано незаконним та скасовано наказ Всеукраїнської громадської організації «Фізкультурно-спортивне товариство «Динамо» України» від 17.08.2018р. №86-п «Про звільнення [PERSON] » та зобов`язано Всеукраїнську громадську організацію «Фізкультурно-спортивне товариство «Динамо» України» поновити [PERSON] на попередньому місці роботи. 14.03.2019р. був виданий наказ Всеукраїнської громадської організації «Фізкультурно-спортивне товариство «Динамо» України» №31-п «Про поновлення на роботі [PERSON] ». Однак, враховуючи, що з січня 2019р. штучно та незаконно була введена посада першого заступника Голови громадської організації «Вінницька обласна організація «Фізкультурно-спортивного товариства «Динамо» України» позивача було поновлено в посаді заступника Голови організації. Ухвалою від 02.07.2019р. у справі №127/23078/18 Вінницький міський суд Вінницької області роз`яснив попереднє рішення, зокрема, що працівник підлягає поновленню на тій самій посаді з відповідними функціональними обов`язками, з якої його було звільнено незалежно від подальших змін у штатному розписі підприємства, установи, організації» (тобто на посаді керівника організації). Незважаючи на вищевказане роз`яснення рішення суду та вимоги державної виконавчої служби України, а також застосовані нею відповідні санкції до Всеукраїнської громадської організації «Фізкультурно-спортивне товариство «Динамо» України», керівництво Всеукраїнської громадської організації «Фізкультурно-спортивне товариство «Динамо» України» тривалий час зухвало та цинічно не виконує рішення вищевказаних судів. За фактом невиконання рішення суду про поновлення позивача на посаді, з якої було звільнено, 28.10.2019 року внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України (кримінальне провадження № 12019020010002342). 12.07.2019 року відповідач запропонував погодити зміни до контракту від 23.09.2016 року, якими повністю були змінені посадові обов`язки [PERSON] як керівника заступника голови Вінницької обласної організації «Фізкультурно-спортивного товариства «Динамо» України», з чим позивач не погодився. А тому вважає, що на сьогодні дійсний контракт у первісній редакції. Втім, з вини відповідача його так і не було допущено до виконання посадових обов`язків, визначених Контрактом. Таким чином, з 14.03.2019 року внаслідок неправомірних дії відповідача не виконувалися умови Контракту від 23.09.2016 року, тобто його дія була фактично зупинена на термін 2 роки 6 місяців 15 днів. Враховуючи вищевикладене, щодо незаконності «Контракту» за датою його укладення (23.09.2016р.) та прийняття «Статуту» (11.11.2016р.), а також про звільнення з посади «Керівника» (згідно з «Контрактом») позивач вважає звільнення незаконним та підлягає поновленню в посаді згідно з рішеннями судів, що набрали законної сили, а також просить виплатити заробітну плату за вимушені прогули відповідно до посадового окладу керівника Вінницької обласної організації «Фізкультурно-спортивне товариство «Динамо» України». Крім того, позивач зазначає про те, що звільнений з 23.09.2021р., незважаючи на те, що в цей період з 08.07.2021р. до 02.10.2021р. перебував на лікарняному після складної операції (ендопротезування лівого плечового суглобу). Листки тимчасової непрацездатності відповідно до вимог Закону були передані до Вінницької обласної організації «Фізкультурно-спортивного товариства «Динамо» України». Наведене свідчить про порушення відповідачем вимог ч.3 ст.40 КЗпП України. Також просив стягнути з відповідача судові витрати в сумі 10 000 грн., які сплачені адвокату за надання професійної правничої допомоги. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28.10.2021 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 12.12.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву Всеукраїнської громадської організації «Фізкультурно-спортивне товариство «Динамо» України», відповідно до якого відповідач визнає факт звільнення позивача з посади заступника голови Громадської організації «Вінницька обласна організація «Фізкультурно-спортивного товариства «Динамо» України» у зв`язку з закінченням строку контракту на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується наказом від 22.09.2021 № 100-П «Про звільнення з роботи». Зазначається, що позивач з моменту укладення Контракту працював на посаді заступника голови Вінницької обласної організації Фізкультурно-спортивного товариства «Динамо» України, виконував всі функції, покладені на нього, отримував заробітну плату та інші виплати, жодних зауважень та/або нарікань з його боку не було, він добровільно підписав Контракт, тобто прийняв його умови та погодився виконувати такі функції. 17.08.2018р. на підставі наказу ГО ФСТ «Динамо» України № 86-П [PERSON] був звільнений з займаної посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. В подальшому позивача було поновлено на посаді відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13.03.2019р., залишеним в силі ухвалою Вінницького апеляційного суду від 30.05.2019 р. Відповідач добросовісно виконав рішення суду та жодних перешкод у виконанні рішення суду чи/або допущення до роботи [PERSON] не чинив. Твердження позивача про те, що створення посади першого заступника є штучним та незаконним це лише припущення позивача, які нічим не підтверджено. Розділом 7 Контракту передбачено, що цей контракт діє з моменту підписання сторонами до 23.09.2021 р. [PERSON] в порядку п. 7.2. Контракту не звертався до відповідача з метою продовження або укладення на новий строк. Відповідач діяв у відповідності до норм чинного законодавства та Контракту: надіслав на всі відомі адреси позивача листи-повідомлення про те, що дія Контракту закінчується 23.09.2021р., продовження його дії не планується. Відповідач діяв виключно в межах та у спосіб, що встановлені чинним законодавством, жодних незаконних дій з боку відповідача вчинено не було. Керівник жодним чином, ані морально, ані фізично, ані юридично не перешкоджав тому, щоб позивач приступив до виконання своїх обов`язків. Навпаки, створив всі необхідні умови. Однак, 03.07.2019р. [PERSON] подав заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати, а в подальшому також до роботи не приступав: або перебував на лікарняному або у відпустці без збереження заробітної плати або в основній щорічній відпустці. Позовна вимога щодо зобов`язання керівника Всеукраїнської громадської організації «Фізкультурно-спортивне товариство «Динамо» України продовжити дію Контракту від 23.09.2016 р. на термін 2 роки 6 місяців 15 днів є безпідставною та не ґрунтується на вимогах законодавства, так як продовження дії строкового трудового договору встановлюється виключно за погодженням сторін. Частина 3 ст. 40 КЗпП України встановлює заборону звільнення працівника з роботи в період його тимчасової непрацездатності лише у випадках звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, тобто з підстав, передбачених статтями 40,41 КЗпП України. Зазначена заборона не поширюється на випадок звільнення працівника за п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Також позивачем не додано належних та допустимих доказів щодо позовної вимоги про стягнення судових витрат, зокрема, на оплату професійної правничої допомоги та така вимога є похідною, а тому не підлягає задоволенню. 28.12.2022 р. до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому вважає наведені у відзиві заперечення необґрунтованими, та такими що не підтверджені належними доказами. 28.01.2022 року надійшли заперечення Всеукраїнської громадської організації «Фізкультурно-спортивне товариство «Динамо» України» на відповідь на відзив, в яких відповідач додатково зазначає, що рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13.03.2019р. виконано в повному обсязі, про що свідчать видання наказу ГО ФСТ «Динамо» України від 14.03.2019 р. № 31-П « Про поновлення на посаді заступника голови Громадської організації «Вінницька обласна організація «Фізкультурно-спортивного товариства «Динамо» України», після чого позивачем надано заяву від 03.07.2019 р., згідно з якою повідомив, що приступив до роботи 03.07.2019 після завершення лікування. Після чого позивачем подавалися листки непрацездатності, заяви про надання щорічних відпусток та відпусток без збереження заробітної плати, які задовольнялися роботодавцем та видавалися відповідні накази. [PERSON] фактично були створені всі необхідні умови для праці, облаштовано особистий кабінет з усіма необхідними засобами, оргтехнікою для виконання обов`язків, покладених на нього Контрактом від 23.09.2016 р., виділено службовий автомобіль. Також зазначається про непоширення вимог ч. 3 ст. 40 КЗпП України на випадок звільнення працівника за п. 2 ч. 1 ст. 36 зазначеного Кодексу. Крім того, зазначено про закриття кримінального провадження № 12019020010002342. 14.12.2021 року надійшли письмові пояснення третьої особи без самостійних вимог Вінницької обласної організації «Фізкультурно-спортивного товариства «Динамо» України», згідно з якими Вінницька обласна організація «Фізкультурно-спортивного товариства «Динамо» України» повністю заперечує проти позовних вимог [PERSON] , вважає їх необґрунтованими та безпідставними, повністю підтримує відзив на позовну заяву відповідача ГО ФСТ «Динамо» України та просить в задоволенні позову відмовити повністю. У судовому засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Ліханова О.В. позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позовній заяві та у відповіді на відзив на позовну заяву, просили позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про перенесення розгляду справи після припинення військового стану в Україні в зв`язку з неможливістю бути присутнім через військовий стан, через дефіцит пального в Україні та через перебування у відпустці представника адвоката Власенко І.І. Суд з огляду на те, що цивільна справа перебуває в провадженні з 27.10.2021 року, представник відповідача в четвертий раз не з`явився в судове засідання, хоча належним чином був повідомлений про час та дату слухання, а в матеріалах справи наявні повноваження від кількох адвокатів, які представляють інтереси відповідача, вважає за можливе проводити судовий розгляд у відсутності представника відповідача з урахуванням позиції, яка викладена у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та правовідносини, врегульовані нормами трудового законодавства щодо припинення трудового договору в зв`язку з закінченням дії контракту, виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, поновлення на посаді, визнання неправомірними дій щодо перешкоджання виконання службових обов`язків. Положеннями ст. 43 Конституції України визначено, що кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно із ст. 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Відповідно до\~ч.\~ч.\~2,\~3\~ст.\~12\~ЦПК України\~учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обов`язків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 23.09.2016 року між позивачем та Фізкультурно-спортивним товариством «Динамо» України» в особі першого заступника Голови Коржа В.П. був укладений «Контракт з керівником Вінницької обласної організації Фізкультурно-спортивне товариство «Динамо» України », відповідно до якого останній був призначений на посаду заступника голови Вінницької обласної організації «Фізкультурно-спортивного товариства «Динамо» України». Згідно з п. 1.1 за цим контрактом [PERSON] зобов`язувався безпосередньо і через апарат управління Організації здійснювати поточне управління (керівництво) територіальною Організацією, забезпечувати її діяльність, здійснювати поточне управління оперативно-господарською, правовою, кадровою та фінансовою роботою Організації, забезпечувати виконання її статутних цілей і фінансової дисципліни, ефективного використання майна та інших об`єктів власності Організації, Товариства, а також інших об`єктів власності, переданих Організації в користування (управління), виконання вимог чинного законодавства України, статуту Товариства, Організації та рішень Роботодавця, а Товариство зобов`язується створити належні умови для організації ефективної та плідної діяльності Керівника. 17.08.2018 року на підставі наказу керівника Всеукраїнської громадської організації «Фізкультурно-спортивного товариства «Динамо» України» України №86-п [PERSON] був звільнений з посади заступника Голови громадської організації «Вінницької обласної організації ФСТ «Динамо» України» на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, тобто за систематичне невиконання обов`язків. Не погоджуючись з таким рішенням позивач оскаржив наказ в судовому порядку. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13.03.2019 року визнано незаконним та скасовано наказ Всеукраїнської громадської організації «Фізкультурно-спортивне товариство «Динамо» України» від 17.08.2018р. №86-п «Про звільнення [PERSON] » та зобов`язано Всеукраїнську громадську організацію «Фізкультурно-спортивне товариство «Динамо» України» поновити [PERSON] на попередньому місці роботи, а саме на посаді заступника Голови керівника Громадської організації «Вінницька обласна організація «Фізкультурно-спортивне товариство «Динамо» України». Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 30.05.2019 року зазначене рішення залишено без змін. 14.03.2019 року Всеукраїнською громадською організацією «Фізкультурно-спортивне товариство «Динамо» України» був виданий наказ №31-п «Про поновлення на роботі [PERSON] ». Фактично [PERSON] був поновлений на посаді заступника Голови Громадської організації «Вінницька обласна організація «Фізкультурно-спортивне товариство «Динамо» України». Однак функції керівника, які виконував до звільнення, були передані іншій особі. Наведене підтверджується витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Так, станом на 17.08.2018 року керівником Громадської організації «Вінницька обласна організація «Фізкультурно-спортивного товариства «Динамо» України» зазначений позивач, в подальшому, керівником визначений [PERSON] , який в січні 2019 року призначений на посаду Першого заступника голови. \~ \~ \~ \~Вважаючи такі дії відповідача неправомірними, позивач звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з заявою про роз`яснення судового рішення від 13.03.2019р. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.07.2019р. у справі №127/23078/18 надано роз`яснення, що працівник підлягає поновленню на тій самій посаді з відповідними функціональними обов`язками, з якої його було звільнено незалежно від подальших змін у штатному розписі підприємства, установи, організації» (тобто в посаді керівника організації). Така позиція викладена в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Третьої Судової палати Касаційного цивільного суду від 17.06.2020 року у справі № 521/1892/18, а саме «Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Виконання рішення вважається закінченим із моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника». Як вбачається з листа від 12.07.2019 року №01-269/1 відповідач запропонував позивачеві погодити зміни до контракту від 23.09.2016 року, якими повністю були змінені посадові обов`язки заступника голови Вінницької обласної організації «Фізкультурно-спортивного товариства «Динамо» України», зокрема, були виключені повноваження щодо поточного управління оперативно-господарською, правовою, кадровою та фінансовою роботою Організації, тобто функції, що притаманні виключно керівникові. Листом від 30.07.2019 року [PERSON] не погодився на внесення таких змін. Таким чином, контракт від 23.09.2016 року залишився в первісній редакції. Також, постановою старшого державного виконавця Печерського районного відділу ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 29.10.2019 року відкрито виконавче провадження про примусове виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13.03.2019р. у цивільній справі №127/23078/18 (ВП № 60449702). \~ \~ \~ \~Як вбачається з наявних в справі доказів, в зв`язку з невиконанням судового рішення державною виконавчою службою на боржника «Фізкультурно-спортивне товариство «Динамо» України» двічі накладено штраф: 05.11.2019 року в розмірі 5\~100 грн.; 11.11.2019 року в розмірі сумі 10\~200 грн., а 07.11.2019 року накладено арешт на грошові кошти відповідача. 26.03.2020 р. виконавче провадження закрито на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» та направлено подання про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за невиконання судового рішення. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.10.2019 року до Реєстру внесені відомості за №12019020010002342 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України за фактом невиконання рішення суду про поновлення на посаді [PERSON] . \~ \~ \~ \~Твердження відповідача про те, що [PERSON] фактично були створені всі необхідні умови для праці, облаштовано особистий кабінет з усіма необхідними засобами, оргтехнікою для виконання обов`язків, покладених на нього Контрактом від 23.09.2016, виділено службовий автомобіль, суд не бере до уваги, оскільки, як зазначено вище, позивача було позбавлено тих посадових обов`язків, які він виконував в якості керівника Організації до звільнення 17.08.2018 року. З огляду на наведене суд прийшов до висновку про те, що позивача фактично не було поновлено на посаді відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13.03.2019 року, а саме на посаді керівника Громадської організації «Вінницька обласна організація «Фізкультурно-спортивне товариство «Динамо» України», з якої його попередньо було звільнено. Таким чином, з 14.03.2019 року внаслідок неправомірних дії відповідача не виконувалися умови Контракту від 23.09.2016 року, тобто його дія була фактично зупинена на термін 2 роки 6 місяців 15 днів, в зв`язку з чим для поновлення прав позивача суд вважає за доцільне продовжити його на вказаний термін. 25.09.2021р. на адресу позивача надійшов лист за вих. №01-276, в якому повідомлялось, що відповідно до п.7.1 «Контракту» від 23.09.2016р. останнім робочим днем є 23.09.2021р. та було видано наказ Всеукраїнської громадської організації «Фізкультурно-спортивне товариство «Динамо» України» від 22.09.2021р. №100-П «Про звільнення з роботи» згідно з яким [PERSON] звільнено з займаної посади 23.09.2021р. на підставі п.2 ст.36 КЗпП. До листа додано копію наказу від 22.09.2021р. №100-П «Про звільнення з роботи». Як вбачається з листків непрацездатності позивач в період з 08.07.2021 року до 02.10.2021 року включно знаходився на стаціонарному лікуванні, а також проходив реабілітацію після оперативного втручання (ендопротезування лівого плечового суглобу). Листки тимчасової непрацездатності були передані до Вінницької обласної організації «Фізкультурно-спортивного товариства «Динамо» України». Згідно з висновками Другого сенату Конституційного Суду України, які викладені в рішенні № 6-р(II)/2019 у справі №3-425/2018(6960/18) за конституційною скаргою [PERSON] щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України від 04.09.2019 року, Конституційний Суд України зазначає про те, що не може бути дискримінації у реалізації працівниками трудових прав. Порушення їх рівності у трудових правах та гарантіях є недопустимим, а будь-яке обмеження повинне мати об`єктивне та розумне обґрунтування і здійснюватись з урахуванням та дотриманням приписів\~Конституції України\~та міжнародних правових актів. Положеннями\~частини третьої\~статті 40 Кодексу закріплені гарантії захисту працівника від незаконного звільнення, що є спеціальними вимогами законодавства, які мають бути реалізовані роботодавцем для дотримання трудового законодавства. Однією з таких гарантій є, зокрема, сформульована у законодавстві заборона роботодавцю звільняти працівника, який працює за трудовим договором і на момент звільнення є тимчасово непрацездатним або перебуває у відпустці. Отже, нерозповсюдження такої вимоги на трудові правовідносини за контрактом є порушенням гарантій захисту працівників від незаконного звільнення та ставить їх у нерівні умови порівняно з працівниками інших категорій. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що положення\~частини третьої\~статті 40 Кодексу є такими, що поширюються на усі трудові правовідносини та не суперечать\~Конституції України. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що при звільненні [PERSON] не додержано норм законодавства про працю, що регулюють вивільнення працівників. Необхідно звернути увагу на те, що Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 09.10.1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13.05.1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30.05.2013 року в справі Наталія Михайленко проти України (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача до Всеукраїнської громадської організації Фізкультурно-спортивного товариства «Динамо» України» за участю третьої особи без самостійних вимог Громадської організації «Вінницька обласна організація «Фізкультурно-спортивного товариства «Динамо України» про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення заробітної плати за вимушений прогул, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню. При розгляді позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд виходив з наступного. В пункті 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" визначено, що згідно зі ст. 235 КЗпП України оплаті підлягає вимушений прогул, вимоги працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню в тому разі і за той період, коли з вини власника або уповноваженого ним органу була затримана видача трудової книжки або неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника. Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог\~Закону України\~"Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Оскільки після ухвалення рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13.03.2019 року позивач з вини відповідача не виконував свої посадові обов`язки відповідно до посади, з якої його було звільнено, а в подальшому поновлено, суд вирішуючи питання про стягнення заробітної плати за вимушений прогул, вважає, що підлягає з відповідача стягненню заробітна плата в розмірі посадового окладу керівника заступника голови Громадської організації «Вінницька обласна організація ФСТ «Динамо» України» згідно з штатним розписом на день звільнення з 23.09.2021 року по 19.05.2022 року. Щодо позовної вимоги про стягнення з Всеукраїнської громадської організації «Фізкультурно-спортивне товариство «Динамо» України» судових витрат суд виходить з наступного. Як визначено в ухвалі Верховного Суду від 04.08.2021 року у справі №759/2921/19, прохальна частина заяви сторони про розподіл судових витрат має містити вимогу про відшкодування судових витрат. У ЦПК України закріплено вимогу для кожної із сторін процесу подавати до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи (стаття 134 ЦПК України). Попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат є обов`язковою складовою першої заяви по суті спору (як позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг, так і відзиву), оскільки з огляду на статтю 134 ЦПК України попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат враховується судом під час вирішення питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому слід зауважити, що поданий стороною попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми таких витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. За змістом пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом установленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, Об`єднана Палата Касаційного господарського суду Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19. Відповідно до положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат. Згідно з п. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Крім того, відповідно п. 9 зазначеної норми від сплати судового збору звільняються також інваліди І та ІІ груп. Позивач відповідно до пенсійного посвідчення є інвалідом ІІ групи. \~ \~ \~ \~За таких обставин суд вважає, що судовий збір в розмірі 3632 грн., який повинен був сплатити позивач при зверненні з позовом до суду, підлягає стягненню з відповідача. Позивачем надані суду письмові докази на підтвердження витрат на оплату отриманої правової допомоги. Так, 25.02.2021 року між [PERSON] та адвокатом Ліхановою О.В. укладений договір про надання професійної правничої допомоги. Послуги адвоката, які були надані у зв`язку з підготовкою позовної заяви, та їх вартість визначені в попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат:консультація 2 години; вивчення та аналіз законодавства, яке регулює спірні правовідносини та судової практики, правових позицій Верховного Суду 3 години; складання позовної заяви 5 годин. Види робіт та послуг адвоката, витрат, про відшкодування яких у справі заявлено вимогу, повністю відповідають умовам договору, положенням Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» і процесуального закону, на обов`язковість чого наголошується в постанові Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі № 910/23210/17. Відповідно до Додаткового договору від 25.02.2021 року вартість послуг є погодинною, визначається з розрахунку 1000,00 грн. за одну годину. Як убачається з квитанцій від 04.10.2021 р. та 27.10.2021 р. позивачем внесено адвокату грошові кошти в сумі 5000 грн. по кожній квитанції. В рішенні ЄСПЛ від 23.01.2014 року у справі "East/West Alliance Limited проти України", заява №19336/04, визначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Необхідність витрат позивача є фактичними та неминучими, а також мають розумний розмір, як це вимагається згідно з висновками, які викладені в Рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії», заява № 58442/00. Відповідно до пунктів 2, 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць та про поновлення на роботі незаконно звільненого виконуються негайно. На підставі викладеного та

Outcome: approved