Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-31 00:00:00

[PERSON] 02 серпня 2021 року звернулася до суду з позовом до відповідача Територіальної громади в особі ДМР про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 серпня 2021 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2021 року [PERSON] заяву про витребування доказів було залишено без задоволення. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська 11 січня 2022 року заяву [PERSON] про витребування доказів було задоволено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2022 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до судового розгляду. Позивач у своєму уточненому позові посилалася на те, що у 1967 році її мати, [PERSON] , на земельній ділянці збудувала житловий будинок [ADDRESS] , про що свідчить акт приймання індивідуального житлового будинку та інвентаризаційна справа від 20 жовтня 1972 року. Після прийняття будинку в експлуатацію [PERSON] вселилася і проживала, та з 26 травня 1972 року була зареєстрована. З 24 липня 1986 року у будинку зареєстрована і проживає позивач. Правовстановлюючі документи на спірний житловий будинок [PERSON] не отримувала. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відрилася спадщина у вигляді домоволодіння [ADDRESS] . 28 квітня 2015 року вона звернулася до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, [PERSON] , яка померла [INFO] . Постановою Другої дніпровської державної нотаріальної контори від 18 грудня 2019 року позивачеві було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку із відсутністю права власності на спадкове майно. У своїй заяві до суду представник позивача просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримали, просила позов задовольнити. Відповідач територіальна громада в особі Дніпровської міської ради свого представника у судове засідання не направила, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, про причини не направлення представника судові не повідомила, у своєму відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечувала, зазначивши, що до складу спадщини входять лише ті права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, не набуває права власності на нього. Якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво, до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. З технічного паспорта вбачається, що вбиральня і навіс були побудовані у 2000 році після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Також позивачем не доведено, що земельна ділянка, на якій побудовано житловий будинок [ADDRESS] , була виділена [PERSON] , померлій [INFO] , у встановленому порядку, та що будівництво спірного майна здійснювалося саме нею. Таким чином, позивач має право лише на спадкування будівельних матеріалів, а також визначені майнові права, які спадкодавець мав на час відкриття спадщини. Просила відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Третя особа Друга дніпровська державна нотаріальна контора свого представника у судове засідання не направила, про час та дату судового розгляду повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, рішення ухвалити відповідно до норм чинного законодавства. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є дочкою [PERSON] і [PERSON] (а.с. 6). У 1967 році [PERSON] побудувала житловий будинок, загальною площею 36,1 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла (а.с. 7). Після її смерті відкрилася спадщина, із заявою про прийняття якої до Другої дніпровської державної нотаріальної контори звернулася її дочка, позивач [PERSON] (а.с. 8, 106 оберт). Згідно з відомостями КП «ДМБТІ» від 15 травня 2015 року, право власності на житловий будинок [ADDRESS] , не зареєстровано. Згідно з проведеною технічною інвентаризацією від 26 травня 2000 року домоволодіння [ADDRESS] підлягає введенню в експлуатацію (а.с. 33). Постановою Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 21 травня 2015 року представникові [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку відсутністю документів, що підтверджують родинні відносини, та правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с. 112). 17 грудня 2019 року [PERSON] звернулася до Другої дніпровської державної нотаріальної контори із повторною заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, [PERSON] , померлої [INFO] (а.с. 121). Постановою Другої дніпровської державної нотаріальної контори від 18 грудня 2019 року [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів та документів на право користування земельною ділянкою (а.с. 122). На підставі ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 року, чинного на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Частиною 1 статті 548 ЦК УРСР 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Таким чином, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , спадкоємцем першої черги є її дочка, [PERSON] , яка на час відкриття спадщини проживала і була зареєстрована з померлою спадкодавицею (а.с. 111 оберт), тому фактично прийняла спадщину шляхом володіння та вступу в управління майном. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Відповідно до Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних і фізичних осіб, затверджених наказом Державним комітетом України по ЖКГ № 56 від 13 грудня 1995 року (втратили чинність 06 серпня 2012 року), правовстановлюючими документами на підставі яких проводиться державна реєстрація об`єктів нерухомого майна, серед інших, є договір купівлі-продажу, рішення про відведення земельної ділянки або акт про право власності на земельну ділянку для будівництва об`єкта і акт прийняття цього об`єкта в експлуатацію, затверджений рішенням місцевого органу державної виконавчої влади, місцевого самоврядування. Таким чином, оскільки акт державної комісії про прийняття збудованого [PERSON] будинку у 1967 році житлового будинку, затвердженого виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів, відсутній, тобто будинок не введений в експлуатацію, то право власності на нього у неї не виникло. Частиною 1 статті 548 ЦК УРСР 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину , якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. При цьому, суд враховує, що земельна ділянка, на якій розташований об`єкт спірного нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , не була у встановленому на той час законом відведена [PERSON] для будівництва житлового будинку, побудований житловий будинок в експлуатацію введено не було, тобто, право власності у забудовника не виникло. Таким чином, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. Ч. 3 п. 6 постанови пленуму ВССУ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначає, що спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). За таких обставин, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для визнання права власності на житловий будинок та будівлі, споруди розташовані за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] в порядку спадкування після смерті матері, [PERSON] , померлої [INFO] , оскільки позивачем не надано як відомостей про звернення до відповідних органів з приводу отримання дозволу на проведення будівельних робіт, так і затвердження проектної документації на спірний об`єкт нерухомого майна та відомості про прийняття його до експлуатації, а також виділення земельної ділянки для будівництва об`єктів нерухомого майна, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог позивачеві відмовлено, сплачений нею судовий збір у загальному розмірі 3 220 грн. 20 коп. (а.с. 1, 61, 88), слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed