Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-24 00:00:00

20.07.2021р. АТ "Райффайзен Банк" звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 180 523 грн. 11 коп. (а.с. №3-7). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 20.09.2021р. було відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч.5 ст.279 ЦПК України призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. №178). В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяви посилався на те, що 21.10.2014р. між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" (правонаступником якого є АТ "Райффайзен Банк") та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/81-1-0-00/8806, згідно якого позичальник отримала кредит для рефінансування заборгованості позичальника перед кредитором за кредитним договором №014/127647/3161/82 у розмірі 293 714 грн.34коп. зі сплатою відсотків в розмірі 19% річних з кінцевим терміном повернення згідно до графіку платежів по 22.10.2022р. Протягом 2014 -2019 років з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, між сторонами було укладено Додаткові угоди про зміну умов погашення кредиту та згідно останньої Додаткової угоди №014/81-1-0-00/8806/81-1-0-00/30252 від 21.01.2019р. сторони дійшли згоди врегулювати заборгованість позичальника за кредитним договором, строк сплати якої настав. Згідно умов додаткової угоди з дати застосування змін фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами, у зв`язку з чим відбувається зміна строку погашення заборгованості, таке збільшення не супроводжується видачею кредитних коштів позичальнику, з 21.01.2019р. встановлено процентну ставку в розмірі 17% річних. З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором №014/81-1-0-00/8806 між банком та [PERSON] , [PERSON] 21.10.2014р. було укладено окремі договори поруки за яким поручителі взяли на себе зобов`язання відповідати перед кредитором за повне та своєчасне виконання позичальником його боргових зобов`язань та нести солідарну відповідальність разом з позичальником. Позивач, як кредитор, свої зобов`язання за кредитним договором, Додатковими угодами виконав повністю, проте позичальник порушила зобов`язання по погашенню кредиту, сплати відсотків, з урахуванням погоджених змін, внаслідок чого станом на 21.10.2020р. сума заборгованості становила 180 523грн.11коп., з яких: заборгованість за кредитом 173 159грн.40коп. заборгованість по відсоткам 7 363грн.71коп. Банком вживались заходи досудового врегулювання спору шляхом направлення позичальнику та поручителям вимоги про дострокове виконання грошових зобов`язань, надавши можливість добровільно врегулювати заборгованість, однак, у визначені кредитором строки, вимоги виконані не були, а тому позивач звернувся з відповідним позовом до суду та просив стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості, а також понесені судові витрати у розмірі 2 707 грн. 85 коп. В судове засідання 25.05.2022р. представник позивача не з`явився, про дату та час слухання позивач був повідомлений належним чином. 24.05.2022р. в системі "Електронний суд" від представника позивача Шипіленка Р.О. (діє на підставі ордеру АЕ №1000893 від 18.01.2021р. - а.с. № 239) надійшла заява, в якій представник зазначив, що позивач позов підтримує в повному обсязі, розгляд справи просив проводити без його участі (а.с. №237-239). Відповідачка - [PERSON] в судові засідання 11.11.2021р., 01.12.2021р. 14.02.2022р. 30.03.2022р. та 25.05.2022р. не з`явилася. Про дату та час слухання відповідачка повідомлялася шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації, яка підтверджена відповіддю наданою ВОМІ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 01.10.2021р. (а.с.№188), до суду поверталися, як поштове повідомлення про отримання судової повістки так конверти з судовими повістками без вручення з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с. №187,230). Крім того, судові повістки для вручення відповідачці, були передані під розписку чоловікові [PERSON] відповідачу у справі (а.с. №199, 208). Також, про дату та час слухання справи на 25.05.2022р. відповідачка повідомлялася шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада України» (а.с. №234). 25.05.2022р. до суду надійшла електрона заява [PERSON] , в якій відповідачка просила перенести слухання справи, оскільки у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні, вона перебуває на території Запорізької області в межах зони бойових дій, проте, Ухвалою суду від 25.05.2022р. (без виходу до нарадчої кімнати з огляду на положення ст. 353 ЦПК України) [PERSON] було відмовлено в задоволенні цієї заяви з огляду на те, що відповідачка, будучи зареєстрованою у м. Дніпрі, належних доказів щодо переміщення до Запорізької області суду не надала. Відповідач - [PERSON] в судові засідання 11.11.2021р., 01.12.2021р., 14.02.2022р., 30.03.2022р. та 25.05.2022р. не з`явився. Про дату розгляду справи відповідач повідомлявся шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації, яка підтверджена відповіддю ВОМІ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 29.07.2021р. (а.с.№176). До суду поверталися, як поштові повідомлення про отримання судової повістки, так і конверт з судовою повісткою без вручення з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с. №196, 219). При цьому, відповідачем суду двічі 09.11.2011р. та 01.12.2021р. були подані заяви про перенесення розгляду справи, де відповідачем зазначалось, що заборгованість по кредиту сплачувалася в 2020р. та від банка ним очікуються документи щодо зменшення розміру заборгованості (а.с. №185, 205). Також, про дату розгляду справи 25.05.2022р. відповідач повідомлявся шляхом направлення sms -повідомлення, яке доставлено (а.с.№233) та шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада України» (а.с.№ 235). Відповідачка - [PERSON] в судові засідання 11.11.2021р., 01.12.2021р., 14.02.2022р., 30.03.2022р. та 25.05.2022р. не з`явилася. Про дату розгляду справи відповідачка повідомлялася шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації, яка підтверджена відповіддю ВОМІ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 29.07.2021р.(а.с.№174), до суду поверталися, як поштове повідомлення про отримання судової повістки, так і конверти з судовими повістками без вручення з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с.№196, 220, 231). Крім того, судові повістки для вручення відповідачці, були передані під розписку зятеві [PERSON] - відповідачу у справі (а.с. №199, 208). Також, про дату розгляду справи 25.05.2022р. відповідачка повідомлялася шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада України» (а.с. №236). Згідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За таких обставин, враховуючи належне повідомлення сторін про день та час розгляду справи, надані позивачем та відповідачем [PERSON] заяви, суд вважає за можливе провести розгляд справи відповідно до вимог ст.223, ч.2 ст. 247 ЦПК України за відсутністю сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи у межах суми заявлених вимог, письмових доказів наявних в матеріалах справи, оцінивши які сукупності за принципами ст.89 ЦПК України, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 21.10.2014р. між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" (правонаступником якого є АТ "Райффайзен Банк") та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/81-1-0-00/8806, згідно якого позичальник отримала кредит для рефінансування заборгованості позичальника перед кредитором за кредитним договором №014/127647/3161/82 у розмірі 293 714 грн.34коп. зі сплатою відсотків в розмірі 19% річних з кінцевим терміном повернення згідно до графіку платежів по 22.10.2022р. (а.с. №11-17). Згідно з п.2.1 кредитного договору, позичальник зобов`язується отримати кредит, використовувати його за цільовим призначенням, повернути кредит, сплатити проценти за його користування, а також виконати інші обов`язки визначені договором. Відповідно до п.3.1 кредитного договору, надання кредиту здійснюється на підставі цього договору в дату надання кредиту у безготівковій формі шляхом переказу суми кредиту на поточний рахунок позичальника, вказаний в п.1.9 договору для подальшого використання за цільовим призначенням. Згідно виписки по рахунку [NUMBER] , 22.10.2014р. банком здійснено перерахунок коштів у розмірі 293 714грн.34коп. на рахунок [NUMBER] визначений п.1.9 кредитного договору, як поточний рахунок для зарахування суми кредиту (а.с. №40). Протягом 2014 -2019р.р. з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, між банком та [PERSON] були укладені чотири Додаткові угоди до кредитного договору №014/81-1-0-00/8806, якими вносилися зміни умов погашення кредиту (а.с. №18-33). Згідно останньої Додаткової угоди №014/81-1-0-00/8806/81-1-0-00/30252 від 21.01.2019р. кредитор та позичальник дійшли згоди врегулювати заборгованість позичальника за кредитним договором, строк сплати якої настав. Станом на дату застосування змін, фактична заборгованість позичальника за кредитним договором по сплаті суми кредиту становить 219 168грн.95коп. На підставі додаткової угоди з дати застосування змін фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами, у зв`язку з чим відбувається зміна строку погашення заборгованості, таке збільшення не супроводжується видачею кредитних коштів позичальнику, з 21.01.2019р. встановлено процентну ставку в розмірі 17% річних. Якщо протягом вищезазначеного строку позичальник прострочив виконання своїх грошових зобов`язань за кредитним договором на більше ніж 30 календарних днів, процента ставка, передбачена п.2 цієї додаткової угоди, припиняє застосовуватися і проценти за кредитом розраховуються за процентною ставкою, визначену у п.1.5 кредитного договору, з 31 календарного дня з дати прострочення. Також, 21.01.2019р. позичальником були погоджені та підписані додатки до Додаткової угоди №014/81-1-0-00/8806/81-1-0-00/30252 від 21.01.2019р., а саме, "Графік погашення кредиту за ануїтетною схемою погашення" та "Сукупна вартість кредиту" (а.с. №34-39). Відповідно до статей 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Відповідно до положень статей 610 , 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Разом з тим, презумпцію правомірності, укладеного між сторонами кредитного договору №014/81-1-0-00/8806 від 21.10.2014р. укладених до нього Додаткових угод під час розгляду справи відповідачами не спростовано. За змістом ст.546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватись порукою. Статтею 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Частина 2 ст.554 ЦК України визначає також, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. 21 жовтня 2014р. між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та відповідачами [PERSON] , [PERSON] було укладено окремі договори поруки. відповідно до яких поручителі зобов`язалась відповідати перед кредитором за виконання зобов`язань позичальником [PERSON] за кредитним договором №014/81-1-0-00/8806 від 21.10.2014р. в тому розмірі, що і боржник в порядку та строки визначені кредитним договором (а.с. №141-147). Відповідно до пунктів 1.4, 1.4.1 договорів поруки, без додаткового отримання попередньої згоди поручителя, порукою за цим договором також забезпечуються у повному обсязі забезпечені зобов`язання, які виникнуть (зміняться) внаслідок внесення до кредитного договору змін, визначених п.п.1.4.1, 1.4.2 цього договору, а також інших змін, що не впливають на обсяг відповідальності поручителя. Внесення змін до кредитного договору щодо продовження строку користування кредитом (його частинами), зміни строків виконання всіх або окремих забезпечених зобов`язань, збільшення заборгованості за кредитом на суму нарахованих та несплачених процентів та інші зміни кредитного договору, що не призводить до збільшення виданої позичальнику суми кредиту вважаються такими, що збільшують обсягу відповідальності поручителя та забезпечуються порукою за цим договором без отримання додаткової згоди поручителя. Згідно ст.617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. В позовній заяві позивачем зазначено, що внаслідок неналежного виконання [PERSON] взятих на себе грошових зобов`язань, заборгованість боржника станом на 21.10.2020р. становила 180 523 грн.11коп. з яких: заборгованість за кредитом 173 159грн.40коп. заборгованість по відсоткам 7 363грн.71коп. Відповідний розмір заборгованості позивачем визначений згідно до розрахунку заборгованості (а.с.№8-10), який долучений до позовної заяви. 05.11.2020р. банком на адресу боржника та поручителів були надіслані досудові вимоги від 26.10.2020р. щодо погашення заборгованості, в яких повідомлялось, що станом на 21.10.2020р. заборгованість за кредитом становить 173 159грн.40коп. заборгованість по відсоткам 7 363грн.71коп. та необхідність її погашення (а.с. №152-156). Досудові вимоги були залишені без задоволення. При цьому, при визначенні розміру заборгованості, яка підлягає стягненню, суд враховує заяву представника позивача Шипіленка Р.О. , яка надійшла на електронну пошту суду 25.05.2022р., в якій представником повідомлено, що станом на 25.05.2022р. сума заборгованості відповідачів через здійснення погашень у період з 22.10.2020р. (до позовної заяви долучений розрахунок заборгованості станом на 21.10.2020р. у розмірі 180 523 грн.11коп.) по 25.05.2022р. включно зменшена на суму погашень у розмірі 108 012 грн.50 коп. (104 497грн.76коп. за тілом кредиту та 3 514грн.74коп. за процентами) та складає 72 510 грн.61 коп. (68 661 грн.65коп. за тілом кредиту та 3 848 грн.96коп. за процентами) (а.с. №241). Таким чином, враховуючи, що згідно наданих суду доказів вбачається, що позичальник [PERSON] має прострочені грошові зобов`язання по погашенню тіла кредиту, процентам, а отже, належним чином не виконує зобов`язання за умовами кредитного договору та погоджених додаткових угод до кредитного договору, чим порушує вимоги ст.ст.1048, 1049, 1054 ЦК України, а поручителі [PERSON] та [PERSON] за умовами договорів поруки несуть солідарну відповідальність разом з боржником, позивач має право вимагати стягнення солідарно з відповідачів суму заборгованості з урахуванням здійснених погашень за період з 22.10.2020р. по 25.05.2022р. у розмірі 72 510 грн.61коп., з яких: 68 661 грн.65 коп. - заборгованість за тілом кредиту та 3 848 грн.96коп. - заборгованість за процентами. Також, суд враховує, що норми права, що регулюють інститут поруки, не передбачають солідарної відповідальності поручителів між собою за різними договорами поруки, якщо цими договорами не передбачено іншого. Укладеними між банком та поручителями [PERSON] та [PERSON] договорами поруки не передбачена солідарна відповідальність поручителів між собою за різними договорами поруки, а отже, стягнення заборгованості підлягає в солідарному порядку з боржника та кожного з поручителів окремо. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору пропорційно задоволеній частині позовних вимог у розмірі 1 087 грн.66коп. (72 510,61грн. х 2 707,85 грн. : 180 523,11грн. = 1 087,66 грн.), тобто по 362 грн.55коп. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial