Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-31 00:00:00

13 вересня 2021 року позивач звернувся до суду із позовною заявою про визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором №11045222000 від 22.09.2006, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ТОВ «Кейт-Колект», та про визнання припиненим договору іпотеки №23127 від 22.09.2006. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на даний час кредитор втратив інтерес щодо повернення позивачем заборгованості за кредитним договором, оскільки не вчиняє дій щодо примусового її стягнення, не надає інформації про стан заборгованості, не веде переговорів з боржником. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні та у відзиві на позовну заяві від 7 грудня 2021 року у задоволенні позову просив відмовити. Заслухавши присутніх учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з таких підстав. Судом встановлено, що 22 вересня 2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №11045222000 від 22.09.2006 (а.с. 7-9). На забезпечення виконання зобов`язань за вищенаведеним договором, 22 вересня 2006 року між тими ж сторонами був укладений договір іпотеки, відповідно до якого іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно житлове домоволодіння загальною площею 47.5 кв.м., що належить іпотекодавцю на праві власності, та знаходиться за адресою [ADDRESS] (а.с. 10-12). 23 вересня 2008 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Степурою О.В. винесено виконавчий напис, реєстраційний номер 1826, в якому вказано, що за рахунок коштів, отриманих від реалізації зазначеного домоволодіння, задовольнити вимоги АКІБ «УкрСиббанк» у загальній сумі 127\~888,21 грн. (а.с. 13). На підставі ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 1 серпня 2013 року у справі №161/12509/13-ц здійснено заміну сторони виконавчого провадження по виконанню виконавчого напису №1826, а саме замінено стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ТОВ «Кейт-Колект» (а.с. 14). Позивач вважає, що на даний час кредитор втратив інтерес щодо повернення позивачем заборгованості за кредитним договором, оскільки не вчиняє активних дій щодо примусового її стягнення, не надає інформації про стан заборгованості, не веде переговорів з боржником, заборгованість вважається простроченою, а тому укладені договори просить визнати припиненими. Надаючи правову оцінку, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. В розглядуваному випадку, позивач не надав суду доказів настання жодної з перерахованих вище підстав для припинення іпотеки, оскільки: 1) основне зобов`язання перед відповідачем не виконано, а строк іпотечного договору не закінчився; 2) предмет іпотеки не реалізований; 3) іпотекодержатель не набув права власності на предмет іпотеки; 4) договір іпотеки не визнавався недійсним; 5) інші підстави для припинення іпотеки, як особливої форми застави, чинне законодавство не передбачає. У постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1685цс16 зроблено висновок, що Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо урегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення статті 17 Закону України «Про іпотеку» містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у статті 593 ЦК України. Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-786цс17 вказав, що норми ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнає. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо. Таким чином, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється. Від указаного висновку не відступав і Верховний Суд, зокрема у постанові від 11 вересня 2019 року у справі 201/13602/16 (провадження № 61-33028св18). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/19/12 (провадження № 14-10цс18) зазначила, що «поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов`язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності». Верховний Суд України у постанові від 22 жовтня 2014 року у справі 6-153цс14 зауважив, що сам факт закінчення строку дії кредитного договору за наявності заборгованості боржника за цим договором не є підставою для припинення договору іпотеки, який укладений для забезпечення виконання кредитного договору боржником. Суд відхиляє доводи позивача, що зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає, оскільки вони є необґрунтованими та позивач не навів обставин, які унеможливлюють виконання ним свого зобов`язання. Решта доводів та пояснень позивача не спростовують висновків суду. Таким чином, зважаючи на вищевикладене, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів щодо виконання зобов`язання за кредитним договором №11045222000 від 22.09.2006, не надав суду доказів настання жодної з перерахованих у ст.17 Закону України «Про іпотеку» підстав для припинення іпотеки, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed