Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовною заявою про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та додаткових витрат посилаючись на те, що з 12.09.2009 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Стосунки з відповідачем не склались, в наслідок чого вона з сином проживають окремо від відповідача. Відповідач коштів на утримання дитини не надає, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 5 000,00 грн. Крім того, необхідні додаткові витрати на лікування сина, купівля одягу, оздоровлення та відпочинок, розвиток його здібностей. Загальна сума її фактичних додаткових витрат становить 13 987,22 грн., з яких 6 993,61 грн. просить стягнути з відповідача. Даний позов зареєстровано в Дніпровському районному суді м. Києва 15.11.2021 року. 15.11.2021 року проведено автоматизований розподіл судової справи між суддями. 18.11.2021 року здійснено запит до Електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» щодо відомостей про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані позивача. 19.11.2021 року позов залишено без руху. 25.11.2021 року надійшла відповідь з Електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА». 23.12.2021 року позивачем подано документи на виконання вимоги суду. Згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 24.12.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву. 01.02.2022 року надійшов відзив на позовну заяву. 19.04.2022 року надійшла відповідь на відзив. 18.05.2022 року клопотання позивача про витребування доказів залишено без задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. В суді встановлено, що сторони по справі 12.09.2009 року зареєстрували шлюб, від якого мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Встановлено, що дитина проживає разом з матір`ю. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору. Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Позивач просить стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 5000,00 грн. починаючи з дня подачі позову до суду. Однак, доказів щодо можливості сплачувати відповідачем аліменти у заявленому розмірі до матеріалів справи не надала. Посилання позивача на те, що відповідач є власником 1/2 частини квартири не може бути прийнято до уваги, оскільки документи щодо отримання ним доходу з даної частини квартири матеріали справи не містять. Не приймається до уваги посилання і на те, що відповідач здійснив продаж легкового автомобіля, який був набутий під час шлюбу і був об`єктом спільної власності, кошти від реалізації якого а ні вона, а ні дитина не отримували, оскільки дане питання відноситься до інших правовідносин. З наданої відповідачем довідки установлено, що він працює ТОВ «ВКМЗ «Фасад» та отримує дохід в середньому у розмірі 6 500 грн. Враховуючи надані сторонами докази, суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини, як визначено сімейним законодавством України та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. В Постанові від 13.09.2017 року Верховний Суд України зазначив про те, що згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у справах №№ 127/16614/15-ц, 272/118/17, 2-1161/11, 666/5055/15-ц, 759/328/17. Позивач просить стягнути з відповідача додаткові витрати в розмірі 6 993,61 грн. посилаючись на те, що нею витрачено кошти на лікування сина, купівлю одягу, оздоровлення та відпочинок, розвиток здібностей дитини. Вивчивши надані позивачем дані документи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог в цій частині, оскільки дані документи не є належними доказами, так як не надано доказів щодо призначення лікування та проходження оздоровлення. Витрати, на які позивач посилається як на додаткові витрати, не є ними в розумінні ст. 185 СК України. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, з відповідача в дохід держави має бути стягнуто судовий збір в розмірі 908,00 грн. Позивач просить стягнути на її користь 3 000,00 грн. на правову допомогу, однак ні укладеного договору, ні доказів сплати вказаних коштів, позивач не надала, що дає підстави для відмови в задоволенні даної вимоги. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial