Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання заповіту недійсним. Просить визнати заповіт, складений [PERSON] , який посвідчений секретарем Лісовогринівецької сільської ради 24 січня 2014 року о 10 год. 15 хв. недійсним. На обґрунтування свого позову вказала, що її батько [PERSON] , помер [INFO] . За життя, а саме 09 грудня 2007 року, батько склав заповіт за умовами якого все майно та майнові права, що належало б на момент смерті заповідав їй. Проте, 24 січня 2014 року він, батько, склав інший заповіт, який посвідчений секретарем Лісовогринівецької сільської ради Расіною В.М. Відповідно до умови якого на випадок своєї смерті заповідав належне йому майно їй та двом його дочкам від першого шлюбу, відповідачам по справі. На її глибоке переконання даний заповіт не відповідає вимогам ст.. 203, 215 ЦК України, тому його слід визнати недійсним. Відповідно до ч. 1 ст.225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. На момент посвідчення заповіту [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом «Лаукунарний інсульт». Він не міг без сторонньої допомоги пересуватися і дана обставина ставить під сумнів його здатність залишити самостійно лікувальний заклад у м. Хмельницькому та поїхати в с. Лісові Гринівці з метою укладення заповіту. При таких обставинах, слід зробити висновок, що на момент укладення заповіту, а саме 24 січня 2014 року, [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій або керувати ними. Тобто, заповіт, укладений вказаного числа, слід визнати недійсним. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Представник відповідачів в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Направив до суду відзив на позовну заяву в якому вказав, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 20.01.2020 року відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання заповіту недійсним. До суду не надано доказів, які б свідчили про неможливість [PERSON] пересуватися чи усвідомлювати значення своїх дій. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав: судом об`єктивно встановлено, що 24 січня 2014 року о 10 годині 15 хвилин [PERSON] склав заповіт, який посвідчений секретарем Лісовогринівецької сільської ради Расіною В.М. відповідно до умови якого на випадок своєї смерті він заповідав належне йому майно [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , який був батьком [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №68: [PERSON] станом на 24 січня 2014 року на психічну хворобу не хворів; [PERSON] станом на 24 січня 2014 року о 10 год. 15хв. розумів значення своїх дій та міг керувати ними. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області у справі № 686/16925/17 від 20.01.2020 року відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання заповіту недійсним. Вказаним рішенням встановлено, що згідно висновку комплексної судової почеркознавчої експертизи №5825/5826/18-26 від 12.03.2019 року проведеної Хмельницьким відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз підпис від імені [PERSON] у графі «підпис» заповіту від 24.01.2014 року, який складено у Лісогринівецькій сільській раді та посвідчений секретарем ради - Расіною В.юМ. та зареєстровано в реєстрі №04 виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та технічних засобів [PERSON] . Суд приходить до висновку, що позивач не надала належних та допустимих доказів, що не було волевиявлення [PERSON] на складання зазначеного заповіту Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України - правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів того, що заповіт вчинено особою, яка не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому підстав для визнання його недійсним відсутні. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed