Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-23 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кей Колект" звернулось з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: кв. [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначив, що 24.03.2008р. між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «УкрСиббанк») та [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 11319701000, за умовами якого, [PERSON] було надано кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у сумі 16 000 доларів США з відсотковою ставкою 12,40% річних, в забезпечення виконання зобов`язань вищезазначеним Кредитним договором був укладений Договір Іпотеки 25.03.2008р., посвідчений Приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Л.В. за реєстіровим номером 987, за умовами якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~13.02.2012року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» були укладені Договір факторингу №2 та Договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, посвідчений Саєнко Е.В., приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області, 13.02.2012 року за реєстровим №649-650, згідно яких право вимоги за вищевказаним Кредитним договором та Договором іпотеки перейшло до ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ». У зв`язку з невиконанням [PERSON] умов Договору про надання споживчого кредиту № 11319701000 Іпотекодержатель в позасудовому порядку здійснив звернення стягнення на предмет іпотеки, що передбачено умовами Договору Іпотеки від 25.03.2008р., посвідчений Приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Л.В. за реєстровим номером 987 та Законом України «ПРО Іпотеку», зокрема, 25.08.2015 року іпотекодержателем було звернено стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки відповідно до ст.35,36,37, Закону України «Про іпотеку». Відповідно до Інформації щодо зареєстрованих осіб наданої Відділом центру надання адміністративних послуг Слобожанської Селищної ради № 223 від 13.10.2021 року в квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] є зареєстрована особа, а саме: [PERSON] 1964 р.н.. В зв`язку з тим, що у квартирі зареєстрована стороння особа, яка не має жодного відношення до ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» та до вищезазначеного нерухомого майна - ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» позбавлене можливості розпоряджатися своїм майном у повному обсязі, в т.ч. позбавлене можливості відчужити належне йому майно, оскільки для потенційного покупця є пріоритетним фактор відсутності зареєстрованих осіб у майні, яке він купує, тому позивач змушений звернутись з цим позовом до суду. 23 листопада 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, зазначив, що не заперечує проти прийняття рішення на підставі наявних у справі документів. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання, повторно, не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причин неявки відповідач суду не повідомила, відзиву на позов не надала. Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, не подано відзиву на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків. \~ \~ \~ \~24.03.2008р. між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 11319701000, за умовами якого, [PERSON] було надано кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у сумі 16 000 доларів США з відсотковою ставкою 12,40% річних.(а.с.6-9) В забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним Кредитним договором був укладений Договір Іпотеки від 25.03.2008р., посвідчений Приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Л.В. за реєстіровим номером 987, за умовами якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] .(а.с.10-11) 13.02.2012 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» були укладені Договір факторингу №2 та Договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, посвідчений Саєнко Е.В., приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області, 13.02.2012 року за реєстровим №649-650, згідно яких право вимоги за вищевказаним Кредитним договором та Договором іпотеки перейшло до ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ». (а.с.14-23) У зв`язку з невиконанням [PERSON] умов Договору про надання споживчого кредиту № 11319701000 Іпотекодержатель в позасудовому порядку здійснив звернення стягнення на предмет іпотеки, що передбачено умовами Договору Іпотеки від 25.03.2008р., посвідчений Приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Л.В. за реєстровим номером 987 та Законом України «ПРО Іпотеку», зокрема, 25.08.2015 року іпотекодержателем було звернено стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки відповідно до ст.35,36,37, Закону України «Про іпотеку». Відповідно до Інформації щодо зареєстрованих осіб, в квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] є зареєстрована особа, а саме: [PERSON] 1964 р.н. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як передбачено приписами ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Таким чином, у разі виникнення спору між власником нерухомого майна та особами, які вселялися в житло, суд враховує, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405,406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. У даній справі відповідач зареєстрований у спірній квартирі, не є членом сім`ї позивача і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Аналіз положень глави 32 ЦПК України свідчить, що сервітут це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочності володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Оскільки відповідач спільним побутом з позивачем не пов`язаний, не є його членом сім`ї, тому його право користуватися чужим житлом підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Суд дійшов висновку про те, що фактичне тривале не проживання відповідача у вказаному вище житловому будинку, не приймання участі в утриманні будинку, не пов`язаність відповідача спільним побутом з позивачем, є обставинами, які мають істотне значення, а тому право відповідача користуватися чужим житлом підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню, оскільки реєстрація відповідача в належній позивачу квартирі порушує його право на користування та розпорядження власністю. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved