Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-19 00:00:00

В червні 2021 року [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, ПрАТ "Страхова компанія "Брокбізнес" про відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. В позовній заяві позивачі вказали, що 11 червня 2020 року [PERSON] , керуючи автопоїздом у складі тягача марки VOLVO р.н. [NUMBER] та причепа марки INTER CARS р.н. [NUMBER] , рухався автодорогою «Татарів-Кам`янець-Подільський» у напрямку м. Коломия. Між 12 та 13 годинами проїжджаючи вулицею с. Височана в м. Городенка Городенківського району в середній осі причепа розламався диск правого колеса, внаслідок чого воно від`єдналось з конструктивного місця кріплення та збило пішохода [PERSON] , який йшов правим узбіччям. У результаті дорожньо-транспортної пригоди останній отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці події. Відомості про дану дорожньо-транспортну пригоду внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020090000000499 від 11 червня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. 31 березня 2021 року старший слідчий в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ Національної поліції Івано-Франківської області майор поліції Суботник Руслан Ярославович виніс постанову про закриття вищевказаного кримінального провадження. Власником тягача марки VOLVO р.н. [NUMBER] є [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Власником причепа марки INTER CARS р.н. [NUMBER] є [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Внаслідок даної ДТП позивачам [PERSON] , [PERSON] була спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що загинув їх батько та чоловік, у зв`язку з чим вони зазнали істотних моральних страждань. Позивачі постійно перебувають у напруженому психічному стані, адже думки про його смерть не залишають їх до теперішнього часу. Втрата рідної людини є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню. Син та дружина позбавлені можливості моральної підтримки батька та чоловіка у подальшому своєму житті. Усвідомлення того, що батько та чоловік загинув і вже ніколи не буде поруч, дотепер завдає їм глибоких душевних страждань. З часу його смерті в них значно погіршився психічний стан, [PERSON] , [PERSON] відчувають пригнічення настрою, тугу, тривогу, значне погіршення сну, посилення дратівливості і нестриманості, що в значній мірі призвело до порушення стосунків з рідними, знайомими. Оскільки відновити попередній стан їхнього життя разом із батьком та чоловіком неможливо, із засад розумності та справедливості вважають обґрунтованим розмір моральної шкоди, спричиненої його смертю внаслідок ДТП, у сумі по 530 000 гривень кожному. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на автопоїзд у складі тягача марки VOLVO р.н. [NUMBER] та причепа марки INTER CARS р.н. [NUMBER] на момент ДТП була забезпечена полісом №АМ4912259 та полісом АМ4912258 у ПрАТ «СК «Брокбізнес». Для виплати моральної шкоди, завданої ДТП, [PERSON] та [PERSON] звернулися із заявою про страхове відшкодування до ПрАТ «СК «Брокбізнес», яким здійснено виплату у розмірі 56 676 гривень ( по 28 338 гривень кожному) відповідно до ст. 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а моральну шкоду спричинену смертю чоловіка та батька внаслідок ДТП, позивачі оцінюють у сумі по 530 000 гривень кожному, тому відшкодування моральної шкоди страховиком ПрАТ «СК «Брокбізнес» недостатньо для відшкодування завданої їм моральної шкоди. Враховуючи те, що виплаченої страховиком суми страхового відшкодування недостатньо для повного відшкодування моральної шкоди, вони ставлять вимоги до відповідача як особи, відповідальної за завдану шкоду, у розмірі по 500 000 гривень кожному для повного відшкодування завданої шкоди. Ухвалою Чортківського районного суду Тернопільської області від 18 червня 2021 року за клопотанням позивачів вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження майна, яке належить на праві приватної власності [PERSON] , а саме: - причіп пр-самоскид-Е марки INTER CARS NW д.р.н. [NUMBER] , 2008 року випуску, номер шасі [NUMBER] ; - спеціалізований вантажний сідловий тягач - Е марки VOLVО FH 12 д.р.н. [NUMBER] , 2002 року випуску, номер шасі [NUMBER] . 14 липня 2021 року Чортківським районним судом Тернопільської області постановлена ухвала про участь в судовому засіданні представника позивачів - адвоката Янчишина В. Й. дистанційно в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи Easycon. Ухвалою Чортківського районного суду Тернопільської області від 08 вересня 2021 закрито підготовче провадження в справі та призначено її до судового розгляду по суті. У вересні 2021 року представник відповідача [PERSON] адвокат Іжук Б. В. подав відзив на позовну заяву, в якому посилаючись на відсутність вини відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної події, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Посилання позивачів на консультативний висновок від 11.12.2020 року, складений спеціалістом Яковлєвим В. П. щодо причинно-наслідкового зв`язку між протиправною дією відповідача та шкодою вважає недоречним, оскільки оцінка висновку надана у постанові слідчого про закриття кримінального провадження. Проте якщо суд прийде до висновку про наявність підстав задовольнити позов, просить врахувати те, що матеріально-побутові умови [PERSON] не дають можливості відшкодувати моральну шкоду у розмірі, що зазначений в позовних вимогах, так як на утриманні в нього є одна неповнолітня дитина, а повнолітня дитина навчається на контрактній формі навчання. Також відповідач проживає з батьками літнього віку, батько за станом здоров`я потребує постійного дороговартісного лікування. 07 жовтня 2021 року Чортківським районним судом Тернопільської області за клопотанням представника відповідача постановлена ухвала про продовження відповідачу [PERSON] до 8 жовтня 2021 року строку для подання відзиву на позовну заяву в справі за позовом [PERSON] , [PERSON] про відшкодування моральної шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] та [PERSON] адвокат Янчишина В. Й., який бере участь в режимі відеоконференції, підтримує позовні вимоги, просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Іжук Б. В. просить відмовити у задоволенні позовних вимог, виходячи з мотивів, викладених у відзиві. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес" в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлено, що 11 червня 2020 року [PERSON] , керуючи автопоїздом у складі тягача марки VOLVO р.н. [NUMBER] та причепа марки INTER CARS р.н. [NUMBER] , рухався автодорогою «Татарів-Кам`янець-Подільський» у напрямку м. Коломия. Між 12 та 13 годинами проїжджаючи вулицею с. Височана в м. Городенка Городенківського району в середній осі причепа розламався диск правого колеса, внаслідок чого воно від`єдналось з конструктивного місця кріплення та збило пішохода [PERSON] , який йшов правим узбіччям. У результаті дорожньо-транспортної пригоди останній отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці події. Відомості про дану дорожньо-транспортну пригоду внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020090000000499 від 11 червня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Постановою старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ Національної поліції в Івано-Франківській області майора поліції Суботніка Р. Я. закрито кримінальне провадження № 12020090000000499 від 11 червня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у зв`язку з відсутністю в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] власником тягача марки VOLVO р.н. [NUMBER] є [PERSON] , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] власником причепа марки INTER CARS р.н. [NUMBER] є [PERSON] .. Частинами першою-третьою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Частиною другою статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Разом з цим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Частиною першою статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Стаття 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до поняття «шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого», включає, зокрема, моральну шкоду. Пунктом 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року в справі № 554/858/19. Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах: від 05 червня 2019 року в справі № 466/4412/15-ц, від 15 серпня 2019 року в справі № 756/16649/13-ц, від 02 жовтня 2019 року в справі № 447/2438/16-ц, від 11 грудня 2019 року в справі № 601/1304/15-ц. У статті 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення. Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини. Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14. Обов`язок відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. покладається на володільця джерела. Правила частини другої статті 1187 ЦК України передбачають, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування позивачам моральної шкоди, завданої загибеллю чоловіка та батька. При визначенні розміру моральної шкоди суди виходили із засад розумності та справедливості, з урахуванням глибини фізичних та душевних страждань позивача та з урахуванням матеріального та сімейного стану відповідача. Водночас суд зазначає. що відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Такий правовий висновок сформулювала Велика Палата Верховного Суду у постановах від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц та від 03 жовтня 2018 року в справі № 760/15471/15-ц. Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Позивачам ПрАТ "СК "Брокбізнес" відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплачено відшкодування моральної шкоди в сумі по 28 338 гривень. Інший розмір моральної шкоди, яка заподіяна позивачам та визначена грішми й перевищує ліміт відповідальності страховика, у силу положень пункту першого частини другої статті 1167 та статті 1194 ЦК України, покладається на відповідача. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25 листопада 2020 року в справі № 748/2968/18. Таким чином з врахуванням таких положень суд визначає розмір моральної шкоди, заподіяної позивачам в розмірі по 128 338 гривень кожному. З врахуванням відшкодованої моральної шкоди страховою компанією з відповідача в користь позивачів слід стягнути на відшкодування такої шкоди по 100 000 гривень кожному. Стаття 141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на такі вимоги цивільного процесуального законодавства, суд стягує з відповідача на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 992,40 гривень судового збору.

Outcome: partial