Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-01 00:00:00

20.04.2022р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (заінтересована особа - Соборний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)) про встановлення факту, що має юридичне значення (встановлення факту смерті). Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Наумової О.С. від 21.04.2022р. відкрито провадження у справі (а.с. 21). В обґрунтування заяви [PERSON] посилалася на те, що з початку бойових дій рф проти Україну заявник разом із дружиною [PERSON] і донькою [PERSON] покинули свій будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , і проживали у батьків заявника за адресою: [ADDRESS] . 09.03.2022р. внаслідок обстрілу загинула дружина заявника [PERSON] , [INFO] . Через бойові дії медичні заклади і місцеві органи влади не працювали. Заявник не зміг отримати лікарське свідоцтво про смерть, здійснити поховання дружини на кладовищі, виконати інші дії, пов`язані із похованням та вимушений був покинути рідне місто Маріуполь. [PERSON] була похована 09.03.2022р. біля будинку за адресою перебування ( [ADDRESS] ), а він разом з донькою евакуювався до м. Дніпра, де став на облік як внутрішньо переміщена особа. За відсутності лікарського свідоцтва про смерть (за формою № 106/о), відповідно до вимог чинного законодавства України, орган державної реєстрації актів цивільного стану не має підстав для реєстрації смерті [PERSON] та видачі свідоцтва про смерть. Тому заявник звернувся до суду із заявою про встановленням факту, що має юридичне значення. Заявник в судовому засіданні подану заяву про встановлення факту, що має юридичне значення (про встановлення факту смерті особи) підтримав у повному обсязі, надав пояснення. Після оголошення перерви в судовому засіданні 02.06.2022р. надав заяву, у якій просив завершити розгляд справи без його участі, на задоволенні заяви наполягав (а.с. 49). Представник Соборний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи двічі повідомлявся належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи (а.с. 22-23, 43-44). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи, після оголошення перерви у судовому засіданні, здійснювався без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вислухавши заявника, у т.ч. допитаного у якості свідка, свідків, дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступних висновків. У відповідності до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 8 частини 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Маріуполя Донецької області, документована паспортом серії [NUMBER] , виданим Іллічівським РВ Маріупольського МУ ГУМВС в Донецькій області 24.01.2008р. (а.с. 3). 13.03.2008р. [PERSON] , [INFO] , отримала ідентифікаційний номер [NUMBER] , виданий ДПІ у Іллічівському районі м. Маріуполя (а.с. 4). Між заявником [PERSON] і [PERSON] 24.11.2007р. був зареєстрований шлюб Жовтневим ВРАЦС Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 1408 (а.с. 9). Від шлюбу [PERSON] і [PERSON] народилася дитина [PERSON] [INFO] у м. Маріуполі, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Іллічівським ВДРАЦС реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 469 (а.с. 10). За [PERSON] на праві власності зареєстрована Ѕ частина житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 59,25 кв.м, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 11). Допитаний у якості свідка заявник [PERSON] в судовому засідання пояснив, що у березні м. Маріуполь вже було під сильними обстрілами. 09.03.2022р. він із сім`єю дружиною [PERSON] і донькою [PERSON] та зі своїми батьками перебував у будинку своїх батьків за адресою: [ADDRESS] , куди вони переїхали з будинку, де проживали ( [ADDRESS] ), оскільки він був частково пошкоджений через обстріли. 09.03.2022р. приблизно о 12 год. 00 хв., коли дружина перебувала на вулиці біля будинку, а інші були в будинку, стався сильний вибух. Вийшовши на вулицю, він побачив, що дружині у груди потрапив осколок шириною 2-3 см, вона була контужена, не пізнавала його, не чула і одразу померла. У місті Маріуполі були сильні обстріли. Не було зв`язку, не можливо було викликати ані поліцію, ані швидку. Її поховали тут же біля будинку протягом 2-годин після смерті. Сусіди і куми [PERSON] і [PERSON] допомогли викопати могилу біля будинку. Після того обстріли міста продовжувалися. Лише 20.03.2022р. їм вдалося виїхати з м. Маріуполя. Заявник викопав з під завалів гаража свій автомобіль, на якому він, донька [PERSON] і його батьки виїхали до м. Дніпра. Як йому відомо зі слів матері дружини [PERSON] , їй поки що не вдалося перепоховати дружину. Заявник під час допиту у якості свідка надав спільні сімейні фотографії із дружиною [PERSON] та донькою [PERSON] , зроблені у м. Маріуполі (а.с. 46 48). Допитаний у якості свідка батько заявника [PERSON] в судовому засідання пояснив, що 09.03.2022р. заявник з дружиною [PERSON] і донькою [PERSON] , перебували у них (батьків заявника [PERSON] і [PERSON] ) за адресою: [ADDRESS] . Приблизно о 12 год. 00 хв. [PERSON] вийшла з дому на двір, щоб приготувати їжу, стався сильний вибух. [PERSON] вийшов на вулицю і побачив, що [PERSON] лежить у дворі, у неї йде піна з рота і кров, була уражена верхня частина тулубу, гортань. Вона була вже непритомна. Вони її поклали на дошки. Через дві години трохи стих обстріл. Швидку не вдалося викликати. Щоб собаки не розтягли тіло, вирішили закопати її у дворі будинку, загорнувши у целофан. 19.03.2022р. у місті посилилися обстріли. Вони витягли автомобіль «Кіа» з гаража, який був під завалами, завели його, взяли де-які речі, і разом із сусідами виїхали з м. Маріуполя. Зараз живуть у м. Дніпрі у знайомих. Син (заявник) телефоном дізнавався у матері дружини [PERSON] , що вона мала намір перепоховати доньку. Допитана у якості свідка мати заявника [PERSON] в судовому засідання пояснила, що 09.03.2022р. заявник з дружиною [PERSON] і донькою [PERSON] , перебували у них (батьків заявника [PERSON] і [PERSON] ) за адресою: [ADDRESS] . Вдень 09.03.2022р., коли [PERSON] перебувала на дворі, стався сильний вибух. Вона (свідок) у цей час була у будинку із онукою, ховалися від вибухів. Її чоловік - [PERSON] вийшов на вулицю і, повернувшись, жестом рук, щоб не зрозуміла дитина, показав, що [PERSON] померла. [PERSON] вони із сусідами поховали тут же біля будинку в городі. Їй відомо, що матір [PERSON] - [PERSON] хотіла перепоховати доньку потім. З матеріалів справи встановлено, що заявник [PERSON] узятий на облік як внутрішньо переміщена особа. Згідно довідки Центрального управління СЗН Дніпровської міської ради у Соборному районі від 19.04.2022р. № 1201-5001203590 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Заявник надав суду розписку, складену 12.03.2022р. [PERSON] (паспорт [NUMBER] , виданий Орджонікідзевським РО Маріупольського ГУ ГУМВС України в Донецькій області 21.09.2007р.) про те, що вона є свідком смерті та поховання за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] [INFO] в результаті обстрілу (а.с. 14). Заявник також надав суду Акт про настання смерті та поховання, який складений 12.04.2022р. ним і його батьками [PERSON] і [PERSON] про те, що [PERSON] , перебувала з початку бойових дій (з 24.02.2022) за адресою: [ADDRESS] , та 09.03.2022 загинула в наслідок обстрілу. Ураховуючи тривалий час активних бойових дій, відсутність працюючих медичних закладів, органів влади та місцевого самоврядування через бойові дії, відсутність телекомунікаційних мереж, неможливість прибуття медиків, проведення реєстрацій, здійснення обрядових дій на кладовище, [PERSON] була похована на городі біля будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). До акту заявник надав фотографії зруйнованого будинку та самого місця поховання (а.с. 16 19). 05.05.2022р. [PERSON] звернувся до ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, надав відповідні пояснення за факом загибелі 09.03.2022р. дружини у м. Маріуполі, зокрема, про те, що він 09.03.2022р. о 12 год. 00 хв. знаходився разом із своєю сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Приблизно у вищевказаний час, його дружина [PERSON] вирішила приготувати їжу, поки у дворі грів вогонь та в цей момент почався ворожий обстріл школи, в результаті чого дружині було завдано поранень, не сумісних із життям. На той момент у частині міста, де вони жили, були бої. Того ж дня він поховав дружину на городі біля будинку [ADDRESS] . При цьому були присутні знайомі, а саме, [PERSON] та [PERSON] , які власноруч написали розписку про свідоцтво про смерть та поховали [PERSON] (а.с. 29, 30). Відомості про вчинення кримінального правопорушення внесені за заявою [PERSON] 05.05.2022р. до ЄРДР за № 12022041650000369 із попередньою правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 438 КК України (порушення законів та звичаїв війни, діяння, якщо вони поєднані з умисним вбивством) (а.с. 31). Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.10.2000р. за №719/4940, встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є, між іншим рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Згідно з п. 1 Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000р. № 52/5, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особа та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання (ч. 3 ст. 17 Закону). Отже, відповідно до статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та п. 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану, підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006р. за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006р. за № 1150/13024: в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть: г) рішення суду про оголошення особи померлою: ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Відповідно до п. 1 постанови № 5 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, якщо від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Відповідно до роз`яснень п. 13 постанови № 5 вказаного Пленуму суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Згідно з п. 18 постанови № 5 Пленуму рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органі, а є лише підставою для їх одержання. Згідно з ч. 3 ст. 82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Факти збройної (військової) агресії рф відносно України, окупації частини території України є загальновідомими, а тому не підлягають доказуванню згідно приписами ч. 3 ст. 82 ЦПК України. Починаючи з 2014 року, загальновідомим є той факт, що рф чинить збройну агресію проти України та продовжує це станом на момент ухвалення цього рішення. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 14.04.2022р. щодо заяви Верховної Ради України «Про вчинення Російською Федерацією геноциду в Україні» дії Збройних сил, політичного і військового керівництва Росії під час збройної агресії проти України, яка розпочалася 24.02.2022р., визнано геноцидом Українського народу. Указом Президента України від 24.02.2022р. № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією РФ проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та указом Президента України від 14.03.2022р. № 133/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 06.03.2022р. №111/2022 «Про встановлення почесної відзнаки «Місто-герой України» з метою відзначення подвигу, масового героїзму та стійкості громадян, виявлених у захисті своїх міст під час відсічі збройної агресії Російської Федерації проти України, місту Маріуполю присвоєно почесну відзнаку «Місто-герой України». У Постанові від 14.04.2022р. по справі № 308/9708/19 (провадження № 61-18782св21) Верховний Суд зазначив, що у зв`язку з повномасштабним вторгненням РФ на територію України 24.02.2022р. Україна розірвала дипломатичні відносини з Росією, що у свою чергу з цієї дати унеможливлює направлення різних запитів та листів до посольства РФ в Україні у зв`язку із припиненням його роботи на території України. З огляду на те, що в Україні введено воєнний стан у зв`язку з триваючою повномасштабною збройною агресією рф проти України, чим порушено її суверенітет, Верховний Суд висловив позицію навіть про недоцільність отримання згоди рф бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок збройної агресії рф… «рф, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії фізичній особі - громадянину України». Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 25.04.2022р. № 75, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.04.2022р. за N 453/37789, затверджений Перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 25.04.2022р. Цей перелік оновлюється. Так, згідно із Переліком, станом на 25.04.2022р. Маріупольська міська\~територіальна громада розташована в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні). Міністерство з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України спільно з Міністерством цифрової трансформації України запущено цифрову платформу, де в режимі реального часу відображаються території, які є тимчасово окупованими, а також тими, що знаходяться в оточенні (блокуванні) та на яких ведуться активні бойові дії за посиланням - https://groshi.edopomoga.gov.ua/. Згідно із картою на зазначеній платформі, м. Маріуполь є громадою, на території якої ведуться бойові дії. За даними офіційного сайта Маріупольської міської ради за посиланням https://mariupolrada.gov.ua/news?page=4, наявне «Звернення міського голови Маріуполя Вадима Бойченка», у якому повідомлено, що у місті Маріуполі чутно вибухи навколо міста... українська армія виконує свою головну місію захищає місто та Україну. Органи місцевого самоврядування Маріуполя працюють та виконують свої функції …». За даними сайта, від початку війни у квітні 2022 року проведено сесію Маріупольської міської ради в форматі онлайн. Одноголосно було засуджено воєнні злочини рф проти жителів Маріуполя та відкинуто можливість будь-яких форм співпраці з окупантами та колабораціоністами. Також депутати звернулася до світової спільноти з призивом об`єднати зусилля для розблокування міжнародної гуманітарної допомоги Маріуполю та організованої повної евакуації. У зв`язку з тимчасовими обмеженнями в роботі сайту Маріупольської міської ради, документи не оприлюднюються. Згідно із відповідним наказом Головного управління Національної поліції у Донецькій області від 25.02.2022р. № 330 «Про визначення тимчасового місця служби працівників окремих підрозділів ГУНП в Донецькій області» у зв`язку з уведенням та території України військового етапу, загостренням ситуації на території Донецької області та службовою необхідністю, визначено Покровське РУП ГУНП в Донецькій області тимчасовим місцем несення служби особового складу Головного управління Національної поліції в Донецькій області та Маріупольського районного управління поліції (з підпорядкованими підрозділами поліції) ГУНП в Донецькій області. Отже, загальновідомим є той факт, що м. Маріуполь є містом, де велися активні бойові дії, викликані повномасштабною збройною агресією рф проти України. Відповідні органи, на яких покладені обов`язки щодо фіксації та реєстрації актів цивільного стану, у т.ч. цивільного населення, на даний час не здійснюють свої повноваження у м. Маріуполі, що унеможливлює звернення до цих органів з метою державної реєстрації факту смерті. Відповідно до ч. 7 ст. 147\~Закону України\~«Про судоустрій\~і статус\~суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний Суд розпорядженням\~від 06.03.2022р.\~№ 1/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Жовтневого районного суду м. Маріуполя на Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська. Одночасно п. 11 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» № 1706-VІІ від 20.10.2014р. передбачає, що внутрішньо переміщена особа має право на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування. Заявник [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою з м. Маріуполя Донецької області, що підтверджується відповідною довідкою Центрального управління СЗН Дніпровської міської ради у Соборному районі від 19.04.2022р. № 1201-5001203590 (а.с. 12). Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтями 15, 16, 18 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд може захистити цивільне право способом, що встановлений договором або законом. Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Встановлення факту смерті [PERSON] необхідно заявникові для проведення державної реєстрації його смерті компетентним органом виконавчої влади України, отримання свідоцтва про смерть встановленого державного зразку та вирішення в подальшому питання щодо вступу до спадщини, оформлення належним чином спадщини тощо. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. За викладених обставин, суд вважає можливим заяву задовольнити та встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт смерті громадянки України [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , місце народження: місто Маріуполь Донецької області, яка померла [INFO] в місті Маріуполі Донецької області, у віці 41 рік під час бойових дій в м. Маріуполі Донецької області (смерть [PERSON] настала за адресою: [ADDRESS] ), з метою подальшої реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного свідоцтва про смерть. Таким чином обставини заяви про встановлення юридичного факту (факту смерті) знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового засідання, доведені, а тому заява обґрунтована і підлягає задоволенню. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 18 Постанові Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму ВСУ № 15 від 25.05.1998р.) при постановлені рішення в справах про встановлення фактів, розподіл судових витрат не застосовується. На підставі викладеного,

Outcome: approved