Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] , в особі представника [PERSON] звернулася до Заставнівського районного суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. В обґрунтування позову посилається на те, що перебувала в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . Від спільного проживання мають сина- [PERSON] , [INFO] . 11.01.2017 шлюб між нею та [PERSON] розірвано. 27.03.2018 Заставнівським районним судом Чернівецької області постановлено заочне рішення, яким вирішено стягувати із [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі по 1000 грн. щомісячно і до досягнення його повноліття, починаючи з 31.01.2018. Позивачка посилається на те, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів значно збільшився розмір прожиткового мінімуму та витрати на утримання сина. Аліменти, які стягуються з відповідача в розмірі 1000 грн є недостатніми для матеріального та повноцінного утримання дитини, що ставить її в скрутне матеріальне становище. Їй відомо, що відповідач офіційного місця роботи не має, проте працює за кордоном, є здоровим, інших дітей та утриманців немає. У зв`язку із наведеним та з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог, позивачка просить збільшити розмір стягуваних з [PERSON] аліментів, згідно рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 27.03.2018 та стягувати на утримання сина [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі 4000 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту набрання рішення суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримав позов із врахуванням заяви про зменшення позовних вимог, та просив стягувати із відповідача на користь позивачки аліменти в розмірі 4000 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту набрання рішення суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти ухвалення заочного рішення . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином судовою повісткою, однак до суду повернувся поштовий конверт із відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до ч. 10 ст. 130 ЦПК України якщо місце перебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, справу зі згоди представника позивачки розглянуто в порядку заочного розгляду на підставі наявних у ній доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, показання свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст.11, 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. В шлюбі народився син- [PERSON] , [INFO] , що вбачається із копії свідоцтва про народження (а.с.7). Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 11.01.2017, яке набрало законної сили 07.02.2017 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 27.03.2018 Заставнівським районним судом Чернівецької області постановлено заочне рішення, яким вирішено стягувати із [PERSON] на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі по 1000 грн. щомісячно і до досягнення його повноліття, починаючи з 31.01.2018 (а.с. 8-12). Відповідно до ч.1-2 ст.27 Конвенції ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВРУ № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В силу ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Положеннями ст.141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У ст.150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. В силу ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як слідує із змісту ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. В силу ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. У відповідності до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року у справі №355/511/17-ц зроблено висновок про те, що вирішуючи питання про збільшення розміру аліментів, така зміна можлива, у тому числі і у зв`язку зі зміною в законодавстві, що узгоджується з вимогами ст.ст.181, 182, 184, 192 СК України та Законом України від 17 травня 2017 року №2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року. Згідно постанови Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13 розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З урахуванням того, що для збільшення розміру призначених аліментів зацікавленій стороні слід звернутися із відповідною заявою до суду, в якій навести підстави для відповідної зміни. Звертаючись до суду з проханням про збільшення аліментів, у заяві зазначаються докази щодо поліпшення матеріального стану платника аліментів, хвороби дитини, збільшення потреб на утримання дитини. Цей перелік не є вичерпним і залежить від життєвої ситуації. Прожитковий мінімум - це соціальний стандарт, що визначає кількість продовольчих та непродовольчих товарів та послуг, які необхідні для забезпечення нормального життя людини. В Україні є два різні прожиткові мінімуми - законодавчий та фактичний, які застосовується для різних цілей. Законодавчий прожитковий мінімум встановлюється в законі про Державний бюджет України на відповідний рік, та його використовує Уряд під час розрахунку певних видів соціальних пільг, податків, аліментів, розміру мінімальної зарплати та пенсії. Згідно ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Фактичний прожитковий мінімуму щомісяця розраховується Міністерством соціальної політики України на базі спостережень за динамікою рівню життя та цін в Україні, тобто фактичний прожитковий мінімум згідно з розрахунками Мінсоцполітики, майже вдвічі вищий, ніж законодавчий. Міністерство соціальної політики України відповідно до статті 5 Закону України „Про прожитковий мінімум" повідомляє, що орієнтовний фактичний розмір прожиткового мінімуму у цінах грудня 2021 року у розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років - 5105 грн. Станом на січень 2022 рік орієнтовний фактичний розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років - 5 309,02 грн. Крім того, згідно офіційної інформації з сайту Державної служби статистики України індекс споживчих цін протягом 2021 року склав 110%, що свідчить про удорожчання життя на території України. Таким чином, вбачається динаміка росту фактичного прожиткового мінімуму та росту цін, а, відповідно, збільшується і вартість у забезпеченні малолітньої дитини необхідними товарами. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що , що їй відомо, що відповідач [PERSON] працює за кордоном, а саме в Німеччині на будівництві і отримує заробітну плату в розмірі 1000 доларів у місяць. Судом встановлено, що позивачка самостійно не може забезпечити належний рівень, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Також встановлено, що відповідач [PERSON] проживає окремо від сина, є здоровою особою, виїжджає за кордон на тривалий час та на даний час перебуває за межами України, що підтверджується довідкою Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (а.с.33) . Крім того суд враховує те, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку матір. З огляду вище наведеного та виключно в інтересах дитини щодо її кращого забезпечення, ураховуючи стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, потреби дитини, необхідність та достатність розміру аліментів для забезпечення її гармонійного розвитку, суд вважає, що без погіршення матеріального становища відповідача, слід збільшити розмір стягуваних аліментів на користь позивачки з відповідача та необхідно стягувати аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.2 п.1 ст. 141 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 992,40 грн. На підставі ст. 51 Конституції України, ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», ст. 3, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набрала чинності для України 27.09.1991, ст.ст. 180, 182, 184, 185, ст.192 СК України,

Outcome: approved