Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій зазначила, що є власником житлового будинку [ADDRESS] , в якому зареєстрований відповідач, але не проживає у ньому. Факт реєстрації місця проживання відповідача у згаданому житловому приміщенні перешкоджає позивачу реалізувати його право власності на будинок, яке включає в себе право розпорядження майном, зокрема, позивач позбавлений можливості отримувати субсидію; крім того, його реєстрація в даному будинку призводить до додаткових нарахувань за комунальні послуги. У зв`язку з наведеним позивач просить суд позбавити [PERSON] права користування згаданим житловим будинком. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Зазначила, що відповідач є її братом, який зареєєстрований у вказаному будинку, однак більше п`яти років у ньому фактично не проживає, а проживає в [ADDRESS] . Зазначила, що вказаний будинок був за життя подарований її матір`ю ще у 2017 році і вонам є єдиною його власницею. Відповідач у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що він являється спадкоємцем майна померлої матері - частини будинку, де зареєстрований у даний час, і у разі задоволення позову [PERSON] він буде позбавлений можливості отримати долю у спадщині. У будинок сестри навідується, але постійно не проживає в ньому вже багато років. Підтвердив та не оспорював факт свого проживання за іншою адресою у селі Глибочиця більше трьох років. Вказав, що до нотаріуса із завою про прийняття спадщини після смерті їх матері [PERSON] , яка померла у 2019 році, не звертався. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору дарування від 27.07.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Силіною Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 915, будинок [ADDRESS] подаровано позивачу дарувальником [PERSON] (а.с. 7-9). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №92981363 від 27.07.2017 року [PERSON] на праві приватної власності належить будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10-11). Зі змісту довідки № 62 від 13.01.2022 року вбачається, що відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). За відомостями Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області (а.с. 28), [PERSON] зареєстрований з 29.12.2004 року у [ADDRESS] . Статтею 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відтак судом примається до уваги та не потребує доведення визнаний відповідачем факт постійного непроживання у спірному будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачене право власника житлового будинку, квартири використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право користування даним житлом у випадку відсутності члена сім`ї без поважних причин більш ніж один рік, якщо інше не встановлено угодою між ним та власником житла або законом. У постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі N 6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі N 753/481/15-ц (провадження N 6-13113цс16), від 09 жовтня 2019 року у справі N 695/2427/16-ц, (провадження N 61-29520св18), від 09 жовтня 2019 року у справі N 523/12186/13-ц (провадження N 61-17372св18) зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не належать до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що тривале не проживання відповідача, який не пов`язаний спільним побутом з позивачем, у належному [PERSON] житловому будинку, має істотне значення, оскільки створює перешкоди позивачу у здійсненні права користування та розпоряджання майном; у зв`язку з чим, дослідивши питання дотримання балансу між захистом права власності позивача та захистом права відповідача на користування будинком, вважає за потрібне визнати [PERSON] таким, що втратив право користування належним позивачу житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відтак з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у сумі 908,00 грн.

Outcome: approved