Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-25 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Вимоги позивача обґрунтовані тим, що рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20.03.2018 визначено спосіб його участі у спілкуванні з сином [PERSON] , [INFO] , та у його вихованні шляхом: надання побачень без участі матері на території м. Ковеля або, за домовленістю сторін, на іншій території: кожної суботи щомісяця з 10 год. до 14 год., враховуючи розпорядок дня дитини, її вік, стан здоров`я та індивідуальні особливості, або ж, за бажанням дитини, кожної першої та третьої суботи щомісяця, починаючи з 18 год. 00 хв. передуючої їм п`ятниці до 18 год. 00 хв. суботи, шляхом забирання дитини з місця її проживання або фактичного перебування та спілкування з дитиною по місцю його проживання батька, діда, баби за адресою: [ADDRESS] , з врахуванням розпорядку дня дитини, її віку, стану здоров`я та індивідуальних особливостей. Позивач зазначає, що він є інвалідом першої групи, не може самостійно пересуватись, а тому просить змінити спосіб його участі у спілкуванні з дитиною та її вихованні шляхом: надання побачень без участі матері на території м. Ковеля або, за домовленістю сторін, на іншій території: кожної суботи з 09 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв., кожної неділі з 10 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв., без врахування\~бажання дитини, шляхом забирання дитини дідом ( [PERSON] ) або бабою ( [PERSON] ), або/чи працівником виконавчої служби, або працівником органу опіки і піклування, або працівником управління у справах дітей Ковельської міської ради з місця проживання або фактичного перебування дитини та супроводу її до місця знаходження батька. Заперечення відповідача. Відповідач вимоги визнала частково, зазначила, що побачення з батьком має проводитися виключно за бажанням дитини, а не під примусом. Вона ніяким чином не перешкоджає побаченням дитини з батьком і не може цього зробити, оскільки батько живе поряд, дитині 9 років і вона ходить сама. Мотивувальна частина рішення. Сторони у справі є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з позивачем. Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20.03.2018 визначено спосіб його участі у спілкуванні з сином [PERSON] , [INFO] , та у його вихованні шляхом: надання побачень без участі матері на території м. Ковеля або, за домовленістю сторін, на іншій території: кожної суботи щомісяця з 10 год. до 14 год., враховуючи розпорядок дня дитини, її вік, стан здоров`я та індивідуальні особливості, або ж, за бажанням дитини, кожної першої та третьої суботи щомісяця, починаючи з 18 год. 00 хв. передуючої їм п`ятниці до 18 год. 00 хв. суботи, шляхом забирання дитини з місця її проживання або фактичного перебування та спілкування з дитиною по місцю його проживання батька, діда, баби за адресою: [ADDRESS] , з врахуванням розпорядку дня дитини, її віку, стану здоров`я та індивідуальних особливостей. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст.15 Закону України «Про охорону дитинства», у разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ст.158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Частинами 1, 2 ст.159 СК України, визначено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. У відповідь на звернення позивача про зміну способу участі у спілкуванні з дитиною і її вихованні висновком служби у справах дітей виконавчого комітету Ковельської міської ради № 126-1.20 від 26.04.2022 визначено такий спосіб участі у вихованні та спілкуванні з дитиною: дозволено [PERSON] зустрічатись та спілкуватись з сином [PERSON] , [INFO] , без участі матері на території м. Ковеля або за домовленістю сторін на іншій території: кожної суботи щомісяця з 10 год. до 14 год., враховуючи розпорядок дня дитини, її вік, стан здоров`я та індивідуальні особливості малолітньої дитини, або ж, за бажанням малолітнього, кожної першої та третьої суботи щомісяця, починаючи з 18 год. 00 хв. передуючої їм п`ятниці до 18 год. суботи шляхом забирання дитини з місця його проживання або фактичного перебування та спілкування з дитиною по місцю проживання батька за адресою: [ADDRESS] , з врахуванням розпорядку дня дитини, її віку, стану здоров`я та індивідуальних особливостей малолітньої дитини. Дозволено дідові [PERSON] та бабі [PERSON] забирати онука [PERSON] (за його згодою та бажанням) з місця його проживання або фактичного перебування та відводити по місцю проживання батька за адресою: [ADDRESS] . Зазначений висновок затверджений рішенням виконкому Ковельської міської ради № 167 від 12.05.2022. [PERSON] і визначальним доводом позивача є примус дитини до спілкування з ним. А саме, дитина мала доставлятись до нього без врахування її бажання. Такий довід відхилив орган опіки і піклування і така його позиція є вірною і правомірною. Дитині 9 років, позивач проживає недалеко від неї, дитина ходить і гуляє сама. У дитини є дід та баба батьки позивача. Сучасні засоби спілкування дозволяють легко спілкуватись з дитиною навіть тоді, коли можливості у пересуванні обмежені. Не доведено, що відповідач якимось чином впливає на дитину, з тим щоб вона не спілкувалась з батьком. Корінь проблеми, як видно, у тому, що позивач, так само як і його батьки дід і баба дитини, втратили контакт з дитиною і не можуть чи не хочуть його налагодити. Позивач ставить питання так, що дитину слід примусити до контакту. Такий спосіб вирішення проблеми очевидно і поза сумнівом завдасть моральної травми дитині, як і людям, які таке рішення виконуватимуть. Способом вирішення проблеми є звернення позивача та його батьків до дитячого психолога, досвідченого педагога, з тим щоб вони порадили як налагодити контакт з дитиною, або ж без такого звернення, згідно народної традиції, терпінням і ласкою до дитини. Силові заходи до дитини у такому тендітному питанні можуть призвести до того, що дитина назавжди відвернеться від батька, так само як від діда і баби. В іншій частині запропонованих ним змін позивач не довів, що вони необхідні, ні органу опіки і піклування, ні суду. Так само як не довів, що визначений органом опіки і піклування спосіб його участі у вихованні дитини є неправомірним чи невдалим і що відповідач якимось чином не виконує рішення органу опіки і піклування. Як було зазначено, частинами 1, 2 ст.159 СК України, визначено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Орган опіки і піклування доповнив попередній спосіб участі позивача у вихованні дитини висновком: «Дозволено дідові [PERSON] та бабі [PERSON] забирати онука [PERSON] (за його згодою та бажанням) з місця його проживання або фактичного перебування та відводити по місцю проживання батька за адресою: [ADDRESS] .» Ніхто цей висновок не оскаржував, позивач не довів, що відповідач ухиляється чи має намір ухилятися від його виконання. Більше того, відповідач в судовому засіданні заявила, що не чинила і не має наміру чинити дідові і бабі перешкоди в тому, щоб вони забирали дитину, дитина вже сама вирішує, де їй бути. Тому відсутні підстави для того щоб доповнювати раніше встановлений судом порядок участі позивача у вихованні дитини згаданим вище висновком. Така необхідність може виникнути тоді, коли відповідач ухилятиметься від його виконання і це буде доведено. В позові слід відмовити.

Outcome: dismissed