Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-25 00:00:00

11.10.2021 представник позивача АТ КБ «Приватбанк» Балагурак В.В. звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідачки [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором №МКМ7СА00000184 від 03.03.2006 за період з 15.09.2018 по 15.09.2021 у сумі 913, 01 долар США, що за курсом НБУ від 15.09.2021 становить 24313, 46 грн., а також судові витрати. В обґрунтування заявленого вказує, що між сторонами було укладено кредитний договір, за яким відповідачка отримала від позивача кредит у сумі 11132 долар США, однак грошові кошти на погашення заборгованості за таким, а також за відсотками, комісією та іншими витратами своєчасно банку не надала, у зв`язку зазначеним порушенням відповідачка за період з 15.09.2018 по 15.09.2021 має заборгованість у сумі 913, 01 долар США, яка є 3% річних від простроченої суми. 22.11.2021 відповідачка [PERSON] подала до суду відзив, в якому просила відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог, так як існує судом розглядалася цивільна справа за позовом банку до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 24314, 46 грн. Рішенням суду відмовлено у стягненні заборгованості за кредитним договором. Окрім цього зазначає, що станом на 03.03.2010 згідно з розрахунку заборгованість є повністю погашеною, а тому саме з цього строку почався перебіг позовної давності, який закінчився 04.03.2013. Вказує, що текст договору, підписаний нею, не передбачав сплату 3% річних чи іншим платежів. 26.01.2022 представник позивача Меркулова В.В. надіслала до суду відповідь на відзив, в якому зазначає, що заборгованість за тілом кредиту з 03.03.2010 є простроченою, а відтак твердження відповідачки про її відсутність є помилковим. Зазначає, що предмет та підстави позову у справі, зазначеною позивачкою, є різними. Строки позовної давності в розглядуваному випадку не підлягають до застосуванню, так як такий не пропущено. В судове засідання представник позивача не з`явився, на попередньому судовому засіданні висловив позицію, згідно з якої просив задовольнити позовні вимоги банку. В судове засідання представник відповідачки не з`явився, в заяві від 26.05.2022 просив відмовити у задоволенні позову, застосувати строк позовної давності. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, врахувавши позицію сторін, суд приходить до наступного висновку. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 03.03.2006 уклали кредитний договір № МКМ7СА00000184. Згідно з договору ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати відповідачці кредит у розмірі 10600,00 [Долар США] на термін до 02.03.2010, а відповідачка зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідачка повинна надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно з договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідачка станом на 31.08.2015 має заборгованість - 95997.29 [Долар США], яка складається з наступного: 10135.26 [Долар США] - заборгованість за кредитом; 23397.35 [Долар США] - заборгованість по процентам за користування кредитом; 911.60 [Долар США] - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 61553.08 [Долар США] - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі №308/11536/15-ц від 16.11.2015, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позовних вимог банку до відповідачки про стягнення вищевказаної суми заборгованості з підстав прострочення строку позовної давності по тілу кредиту, по нарахованим відсоткам, а також по пені. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В розглядуваному випадку банк просить стягнути з відповідачки сум передбачених ст. 625 ЦК України, а саме 3% річних від простроченої суми боргу за кредитним договором, так як заборгованість за кредитним договором відповідачкою не погашена. З розрахунку заборгованості видно, що обрахунок 3% річних здійснено за період з 15.09.2018 по 15.09.2021 (період прострочення 1097 днів) на основну суму заборгованості у 10135, 26 доларів США й становить 913, 01 долар США, що за курсом НБУ від 15.09.2021 еквівалентно 24313, 46 грн. За змістом положень ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК). Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частиною першою вказаної статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Постановою від 06.03.2019 року у справі №757/44680/15-ц зробив правовий висновок, а саме, що натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних витрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. В розглядуваному випадку 3% річних нараховані до вимоги, яка існує в натуральному зобов`язанні й не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, оскільки рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі №308/11536/15-ц від 16.11.2015, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позовних вимог банку до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором №МКМ7СА00000184 від 03.03.2006 в сумі 95997, 29 доларів США у зв`язку зі спливом позовної давності. При цьому суд зауважує, що сплив строку позовної давності не припиняє зобов`язання, що виникло між сторонами, однак вимога про його виконання не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку Таким чином в задоволенні позовної вимоги про стягнення 3% річних слід відмовити за безпідставністю. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed