Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-17 00:00:00

[PERSON] , [INFO] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , адреса фактичного місця проживання: [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] (далі позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області із позовною заявою до ТОВ «Фінансова компанія «Аланд», адреса: вул. Саксаганського, 14, офіс 301, м. Київ, код ЄДРПОУ 42642578 (далі відповідач), треті особи, що не заявляються самостійних вимог на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, адреса: вул. Січових Стрільців, 37/41, офіс 215, м. Київ, приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяна Петрівна, адреса: вул. Смілянська, 118, офіс 201, м. Черкаси, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає до виконання. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що 23 грудня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі № 33656 від 23 грудня 2019 року, яким було запропоновано стягнути з позивача на користь відповідача заборгованість у розмірі 16480,23 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. від 22 січня 2020 року відкрито виконавче провадження № 61049240 з виконання виконавчого напису № 33656 від 23 грудня 2019 року, яким запропоновано стягнути з позивача на користь відповідача заборгованість у розмірі 16480,23 грн. Позивач вважає, що у приватного нотаріуса не було жодних законних підстав для вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості, виконавчий напис було вчинено за відсутності документів, які підтверджують безспірність заборгованості, а також за відсутності всіх необхідних документів, зокрема оригіналу кредитного договору, документів та доказів направлення, а також отримання боржником повідомлення про наявність заборгованості. Вказує на те, що не погоджується із розрахунком заборгованості відповідача, оскільки нею було здійснено погашення кредиту. Крім цього, позивач вказує на те, що на момент вчинення виконавчого напису, кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями не входили до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. У зв`язку із вчиненням виконавчого напису на підставі якого було відкрито виконавче провадження № 61049240, із позивача на користь відповідача було стягнуто грошові кошти в сумі 13372,80 грн. Позивач, посилаючись на норми ст. 1212 ЦК України, вважає, що зазначені кошти було стягнуто без достатньої правової підстави, а тому вони підлягають поверненню. Таким чином, позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з істотним порушенням вимог чинного законодавства, а тому просить суд визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Крім цього, позивач просить стягнути із відповідача на його користь безпідставно одержані грошові кошти за виконавчим написом у розмірі 13372,80 та понесені нею судові витрати. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 24 листопада 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, які позивачем було усунуто. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 17 грудня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 31 січня 2022 року витребувано у ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» завірену належним чином копію Кредитного договору № 001-23015-050914 від 05 вересня 2014 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» на підставі договору відступлення прав вимоги № 02/10/2019-ФА від 02 жовтня 2019 року, та на підставі якого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. було вчинено виконавчий напис від 23 грудня 2019 року зареєстрований у реєстрі за № 33656 про звернення стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості у розмірі 16180,23 грн. та плати за вчинення виконавчого напису у розмірі 300,00 грн., загальна сума, що підлягає стягненню за виконавчим написом 16480,23 грн. На виконання вказаної ухвали ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» листом від 02 лютого 2022 року повідомила Чорнобаївський районний суд Черкаської області про те, що в установі відсутній оригінал або копію витребуваного судом документу. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 23 березня 2022 року витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. та у приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. належним чином засвідчену копію кредитного договору № 001-23015-050914 від 05 вересня 2014 року, укладеного із ПАТ «Дельта Банк», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» на підставі договору відступлення прав вимоги № 02/10/2019-ФА від 02 жовтня 2019 року та на підставі якого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. було вчинено виконавчий напис від 23 грудня 2019 року зареєстрований у реєстрі за № 33656 про звернення стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості у розмірі 16180,23 грн. та плати за вчинення виконавчого напису у розмірі 300,00 грн., загальна сума, що підлягає стягненню за виконавчим написом 16480,23 грн. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20 квітня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду справи по суті. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, у позовній заяві просила розгляд справи проводити за її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечувала. У судове засідання представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву не подав, жодних заяв чи клопотань на адресу суду не направив, причини неявки суду не відомі. У судове засідання третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася шляхом направлення судових повісток про виклик до суду на її юридичну адресу, жодних заяв чи клопотань на адресу суду не направила, причини неявки суду не відомі. У судове засідання третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, жодних заяв чи клопотань на адресу суду не направила, причини неявки суду не відомі. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, радячись на місці, ухвалив: проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказах. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 05 вересня 2014 року позивач уклала із ПАТ «Дельта Банк» Договір № 001-23015-050914 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки (далі Кредитний договір), відповідно до умов якого відповідач надав позивачу кредит шляхом відкриття останньому відновлювальної відкличної кредитної лінії в загальному розмірі 30000,00 грн. та на день укладання Кредитного договору встановило ліміт кредитної лінії на рахунку у розмірі 13759,50 грн. (а.с. 95 96). Вподальшому, 23 грудня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. було вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 33656, відповідно до якого запропоновано звернути стягнення з [PERSON] , яка є боржником за Кредитним договором № 001-23015-050914 від 05 вересня 2014 року, укладеним із ПАТ «Дельта Банк», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» на підставі договору відступлення прав вимоги № 02/10/2019-ФА від 02 жовтня 2019 року, на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості у розмірі 16180,23 грн. та плати за вчинення виконавчого напису у розмірі 300,00 грн., загальна сума, що підлягає стягненню за виконавчим написом 16480,23 грн. (а.с. 28). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. від 22 січня 2020 року відкрито виконавче провадження № 61049240 з виконання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., який зареєстрований в реєстрі № 33656 та яким було запропоновано стягнути з позивача на користь відповідача заборгованість у розмірі 16480,23 грн. (а.с. 29 30). Крім цього, постановами приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.М. від 22 січня 2022 року у виконавчому провадженні № 61049240 визначено для боржника [PERSON] розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 300,00 грн. та стягнуто з боржника [PERSON] основну винагороду у сумі 1648,02 грн. (а.с. 33 36). Також, постановою приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.М. від 05 лютого 2022 року у виконавчому провадженні № 61049240 звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] (а.с. 31 32). У своїй позовній заяві позивач [PERSON] стверджує про те, що зобов`язання за Кредитним договором № 001-23015-050914 від 05 вересня 2014 року нею виконано в повному обсязі. Проте такі доводи суд оцінює критично з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч цьому, позивач не надала суду жодних підтверджень того, що нею було виконано зобов`язання за Кредитним договором № 001-23015-050914 від 05 вересня 2014 року, а також не надала жодного доказу у підтвердження того, що приватному нотаріусу, для вчинення виконавчого напису не було надано оригіналу кредитного договору. Проте, за загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Кабінетом Міністрів України 29 червня 1999 року прийнято постанову № 1172, якою затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. 26 листопада 2014 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 662, якою внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, зокрема, пунктом 2 наведеної Постанови КМУ доповнено Перелік № 1172 після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Проте постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 65037659) визнано незаконною та нечинною вказану Постанову Кабінету Міністрів України в частині, в тому числі й п. 2 про доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Вказана постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, а ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у даній справі відмовлено у перегляді цієї ухвали Вищого адміністративного суду України. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23; резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 24 листопада 2017 року № 92. Оскаржуваний виконавчий напис вчинено нотаріусом 23 грудня 2019 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». Укладений 05 вересня 2014 року Кредитний договір № 001-23015-050914 між позивачем та ПАТ «Дельта Банк», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. від 23 грудня 2019 року, зареєстрований у реєстрі за № 33656, яким з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» стягнуто заборгованості у розмірі 16180,23 грн. та плати за вчинення виконавчого напису у розмірі 300,00 грн., загальна сума, що підлягає стягненню за виконавчим написом 16480,23 грн., таким, що не підлягає виконанню (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у цивільній справі №172/1652/18). Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача безпідставно одержаних грошових коштів за виконавчим написом у сумі 13372,80 грн, судом встановлено наступне. Так, постановою приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.М. від 05 лютого 2022 року у виконавчому провадженні № 61049240 з виконання виконавчого напису № 33656 від 23 грудня 2019 року звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] (а.с. 31 32). Відповідно до ч.ч. 1 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом. Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникненні обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18. Відповідно до звітів про здійснення відрахування та виплати ФОП [PERSON] щодо [PERSON] , на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.М. від 05 лютого 2022 року у виконавчому провадженні № 61049240, у період з березня 2020 року по травень 2021 року, з [PERSON] утримано суму у розмірі 12612,40 грн. (а.с. 8 23). Враховуючи вищевикладене, встановивши, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів, що стягнені з [PERSON] на підставі виконавчого напису нотаріуса, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, суд вважає за необхідне позовну вимогу про стягнення з відповідача безпідставно одержаних грошових коштів за виконавчим написом у сумі 13372,80 грн. задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно одержані грошові кошти у розмірі 12612,40 грн. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовна вимога позивача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задоволена в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 908,00 грн. сплаченого судового збору за позовну вимогу немайнового характеру. Крім цього, позовна вимога позивача про стягнення з відповідача безпідставно одержаних грошових коштів за виконавчим написом задоволена частково, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволеної позовної вимоги майнового характеру в розмірі 856,33 грн. (100% х 12612,40/13372,80 = 94,31%, 94,31% х 908,00/100% = 856,33). На підставі викладеного вище,

Outcome: partial