Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

28 грудня 2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до відповідача [PERSON] , в якому позивач зазначив, що є власником будинку [ADDRESS] , який з 17.07.2017 року належить йому особисто на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу. В будинку, згідно запису у домовій книзі, з 14.11.2007 року зареєстрований [PERSON] , [INFO] , який не є членом сім`ї позивача, за даною адресою, на момент купівлі будинку 17.07.2017 року, відповідач у зазначеному будинку не проживав і не проживає на теперішній час, його особистих речей в будинку позивача не має. Відповідач продовжує бути зареєстрованим в будинку, в добровільному порядку з реєстрації не знявся. Реєстрація відповідача заважає позивачу в повному обсязі володіти, користуватися, розпоряджатися будинком, у зв`язку з чим просить визнати відповідача особою, що втратила право користування житловим приміщенням будинку [ADDRESS] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення був належним чином повідомлений, причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на це, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. З`ясувавши позицію позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 17 липня 2017 року посвідченого приватним нотаріусом Костянтинівського міського нотаріального округу Ізмайловою В.Б., зареєстрованого в реєстрі за №1309, позивач [PERSON] , [INFO] , придбав у [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями номер [ADDRESS] на земельній ділянці Костянтинівської міської ради розміром 0,0614 га, кадастровий номер 1412600000:00:012:0306, що також вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №92119139 від 17 липня 2017 року. Згідно копії будинкової книги для прописки громадян, у будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] , [INFO] , з 14 листопада 2007 року. Як вбачається з довідки КП «СЄЗ №1» №438 від 04 серпня 2020 року за адресою: [ADDRESS] з 14 листопада 2007 року зареєстрований [PERSON] , [INFO] . Проте, як вбачається з акту перевірки паспортного режиму КП «Служба єдиного замовника №1» від 04 серпня 2020 року, [PERSON] , 1969 року народження, зареєстрований у будинку [ADDRESS] з 14 листопада 2007 року, але по вказаній адресі не мешкає з часу купівлі-продажу будинку, за комунальні послуги не сплачує. Особистих речей в будинку немає, що своїми підписами засвідчили сусіди [PERSON] , [PERSON] . Вказаними доказами підтверджується відсутність відповідача за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з частиною 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку (квартири) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом із ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час, що відповідає правовій позиції, висловленій 16 листопада 2016 року Верховним Судом України у постанові № 6-709цс16. Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Приймаючи до уваги, що відповідач [PERSON] , з власної волі з 2017 року не проживає у будинку [ADDRESS] , без поважних причин, відсутні підстави вважати, що між сторонами існують будь-які домовленості стосовно збереження за відповідачем права користування житлом, суд дійшов висновку про задоволення позову [PERSON] та визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням зазначеного будинку. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В зв`язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 908,00 грн. На підставі ст.150 ЖК України, ст.ст. 317, 319, 391 ЦК України,

Outcome: approved