Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-05 00:00:00

01 лютого 2022 [PERSON] звернулася до суду із позовом до Галицької окружної прокуратури м. Львова про скасування арешту, накладеного на 1/2 квартири [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] , за реєстраційним номером обтяження 22955762 шляхом вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису обтяження 22955762, який зареєстровано 08.09.2005 реєстратором - приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Черник Наталією Степанівною на підставі обтяження - постанови прокуратури Шевченківського району міста Львова від 07.09.2005. Свої вимоги обгрунтовує тим, що вона є власником нерухомого майна, а саме 1\\2 частки квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1385709246101, право власності на вказану частку у квартирі виникло на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Львова у цивільній справі №466/2401/17 від 10.07.2017 року. На підставі постанови прокуратури Шевченківського району м. Львова від 07 вересня 2005 року в кримінальній справі № 183-0747 з метою забезпечення цивільного позову, було накладено арешт на вищевказану квартиру. Зазначає, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 23.04.2021 справа №465/7995/20 скасовано арешт накладений на 1/2 квартири [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] , за реєстраційним номером обтяження 22955762 шляхом вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису обтяження - заборону відчуження об`єктів нерухоме майно за реєстраційним номером обтяження 22955762, який зареєстровано 08.09.2005 року о 16:20:06, реєстратором-приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Черник Наталією Степанівною на підставі обтяження - постанови прокуратури Шевченківського району м. Львова від 07.09.2005 року щодо об`єкту обтяження - квартира [ADDRESS] . Оскільки арешт на іншу 1/2 частку вказаної квартири не був скасований,власником якої є вона, та вона не була залучена до вищезазначеної справи, тому вимушена звертатись в суд із позовом про звільнення вказаної частки майна з-під арешту, оскільки таким порушуються її права як власника майна. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, направила у канцелярію суду заяву, у якій просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити. Представник Галицької окружної прокуратури м. Львова у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи судом, причини неявки суду не повідомили, відзиву на позовну заяву до суду не подавали. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідача, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст. 280-282 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення. Згідно ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів. Судом встановлено, що на підставі постанови старшого слідчого прокуратури Шевченківського району м. Львова від 07 вересня 2005 року в кримінальній справі № 183-0747 відносно [PERSON] за ч.2 ст.190 КК України та [PERSON] за ч.1 ст.367 КК України, було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , котра належала у рівних частках на праві власності [PERSON] та [PERSON] . Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 10 жовтня 2008 року кримінальна справа була повернута прокуророві Шевченківського району м. Львова для організації проведення додаткового розслідування. Після цього, вказана кримінальна справа для розгляду в суд не скеровувалась, у провадженні СВ Шевченківського відділу поліції ГУ НП України у Львівській області знаходиться кримінальне провадження № 12013150090000458 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 358 КК України. Будь-якій особі підозру у вчиненні цього кримінального правопорушення органом досудового слідства не оголошувалось. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 23 квітня 2021 позовні вимоги [PERSON] до Львівської обласної прокуратури про скасування арешту задоволено частково та скасовано обтяження - арешт нерухомого майна, а саме 1\\2 частки квартири, власником якої є - [PERSON] , адреса: [ADDRESS] , за реєстраційним номером обтяження 22955762 шляхом вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису обтяження - заборону відчуження об`єктів нерухоме майно за реєстраційним номером обтяження 22955762, який зареєстровано 08.09.2005 року о 16:20:06, реєстратором-приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Черник Наталією Степанівною на підставі обтяження - постанови прокуратури Шевченківського району м. Львова від 07.09.2005 року щодо об`єкту обтяження - квартира [ADDRESS] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1385709246101, право власності на вказану частку у квартирі виникло на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Львова у цивільній справі №466/2401/17 від 10.07.2017 року) іншим співвласником на праві приватної спільної часткової 1/2 квартири за адресою: [ADDRESS] є позивач [PERSON] . Як вбачається із відповіді Львівської місцевої прокуратури №2 від 06 листопада 2020 року №04-13-157-20 за наслідками розгляду звернення [PERSON] від 01.11.2020 року про вжиття передбачених законом заходів для зняття арешту із вищевказаної квартири та із оглянутих у судовому засіданні матеріалів кримінального провадження, за результатами здійснення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні слідчим СВ Шевченківського ВП НП ГУ НП у Львівській області Сосновським В.В. 29.09.2018 року винесено постанову про його закриття на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. 08.09.2005 року о 16:20:06 державним реєстратором-приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Черник Наталією Степанівною до реєстру обтяження було внесено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна (об`єкт обтяження: квартира [ADDRESS] , на підставі постанови прокуратури Шевченківського району м. Львова від 07 вересня 2005 року в кримінальній справі № 183-0747 та зареєстровано за реєстраційним номером обтяження 22955762. Арешт вказаної частки квартири [PERSON] після закриття кримінальної справи не був скасований. Відповідно до ст.126 КПК 1960 року, чинного на час накладення слідчим арешту на майно позивача, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт мав бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. Правова природа арешту майна не змінилась і з прийняттям чинного КПК України, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження. Зокрема, згідно зі ст.170 КПК України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально - правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Відповідно до п.9 розділу ХІ «перехідних положень « КПК 2012 року питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ЦПК у редакції, чинній на час розгляду справи судом, спори про цивільне право, пов`язані із належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією із сторін відповідного спору є фізична особа, яка не є стороною кримінального провадження. Відповідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 цього Кодексу встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено, про що вказав Верховний Суд у постанові від 08.11.2019 року у справі № 643/3614/17. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року у справі № 6-26цс13 та постановах Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11 (провадження № 14-105цс19), від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц (провадження № 14-496цс18), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/1247/18 (провадження № 12-99гс19). Отже, вимоги позивача щодо зняття арешту із спірної частки квартири грунтується на її частковому праві власності на вказане нерухоме майно, а відтак вирішення питання щодо зняття арешту із майна здійснюється за правилами цивільного судочинства відповідно до вимог закону. Відтак, оскільки наявність арешту на належну позивачу на праві приватної спільної часткової власності на 1/2 квартири [ADDRESS] порушує її права як співвласника щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд, а тому позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення.

Outcome: approved