Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-31 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог 12.10.2021 р. адвокат Янчевська О.В. в інтересах [PERSON] звернулась до Житомирського районного суду Житомирської області з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за період з 01.01.2020 р. по 01.09.2021 р. в розмірі 58726,52 грн. В обґрунтування вимог вказала, що згідно рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 30.05.2013 р. з відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/3 частини доходів щомісячно до досягнення дитиною поноліття. Відповідач аліменти на утримання доньки за період з 01.01.2020 р. по 01.09.2021 р. не сплачував, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 58726,52 грн. Посилаючись на приписи ст. 196 СК України, позивач здійснила розрахунок пені, яка становить 158547,45 грн, разом з тим, просить стягнути пеню в розмірі, що не перевищує 100 відсотків заборгованості по пені, а саме 58726,52 грн. ІІ. Процедура і позиції сторін Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 23.10.2021 р. справу направлено за підсудністю до Богунського районного суду м. Житомира. Ухвалою суду від 17.11.2021 р. відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. 23.12.2021 р. відповідач направив відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнав частково в розмірі 2000,00 грн (а.с 41-47). В обгрунтування зменшення розміру пені вказав, що після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів на утримання доньки його матеріальний стан значно погіршився та змінився сімейний стан. Зауважив, що на даний час не має постійного місця роботи, заробляє собі на життя тимчасовими заробітками. 24.11.2012 р. уклав шлюб з [PERSON] , в шлюбі в них народилось троє дітей. Діти від другого шлюбу та дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, потребують матеріального забезпечення. Крім того, вказав, що постійно надає матеріальну допомогу своїй матері [PERSON] , яка є особою з інвалідністю 3- ої групи, тяжко хворіла та потребує реабілітації. Зауважив, що позивач проживає в Німеччині, її доходи перевищують його в декілька разів. 17.01.2022 р. адвокат Янчевська О.В. направила відповідь на відзив, в якому вказала, що зменшення розміру неустойки до 2000,00 грн. є необгрутованим (а.с.81-82). Пояснила, що твердження позивача, що його мати непрацездатна та потребуває матеріальної допомоги є безпідставним, оскільки остання в 2020 році придбала собі у власність однокімнатну квартиру та має працездатного чоловіка. Адвокат зазначає, що відповідач є співвласником квартири, яка була придбана ним в шлюбі з [PERSON] в 2019 року, хоча [PERSON] вказує на відсутність в нього нерухомого майна. Сам факт придбання нерухомості ним та його матір`ю спростовують доводи відповідача про його скрутне матеріальне становище. Натомість позивач проживає в Німеччині з чоловіком, донькою [PERSON] та неповнолітнім сином в орендованій квартирі, родина живе на заробітну плату нинішнього чоловіка. Позивач намагається допомагати матері, яка є особою з інвалідністю 2-ої групи, та здійснює догляд за своїм братом, який є інвалідом дитинства і потребує стороннього огляду. В судове засідання представник позивача - адвокат Янчевська О.В. направила заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача. Позовні вимоги просять задоволити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання 01.06.2022 р. не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Судові повістки направлялись на зареєстровану адресу проживання відповідача, проте повернулись на адресу суду не врученим з відміткою пошти «Адресат відсутній за місцем проживанням». За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню Відповідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту для даних правовідносин передбачені Сімейним Кодексом України. Частиною 2 статті 141 СК України передбачено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно зі ст. 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Нормами ч. 1 ст. 196 СК України визначено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. ІV. Обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження, оцінка та мотиви суду Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується змістом копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 11). Прізвище позивача змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені (а.с.13) . Відповідно до рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 30.05.2013 р. з[PERSON] стягнуто на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/3 частини доходів відповідача щомісячно до досягнення дочкою повноліття, починаючи 01.04.2013 року (а.с. 14). Постановою державного виконавця ВП № 384359 від 14.09.2021 р. встановлено тимчасове обмеження [PERSON] в керуванні транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів в повному обсязі (а.с.24). Відповідно до ч.5 ст. 124 Конституції судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п.9 ч.3 ст.129 Конституції до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Частинами статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України,- і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (рішення від 20.07.2004 у справі «Шмалько проти України»). Відсутність гарантії виконання судового рішення у розумінні ст. 6 Конвенції, якою передбачені гарантії, надані сторонам, - справедливий, відкритий і швидкий розгляд. Отже, відповідач, як батько неповнолітньої дитини, зобов`язаний сплачувати аліменти, в тому числі, присуджені за рішенням суду. Разом з тим, матеріалами справи підтверджується, що відповідач не виконує свій обов`язок зі сплати аліментів та утримання неповнолітньої дитини, внаслідок чого утворилась заборгованість. Зі змісту розрахунку заборгованості від 14.09.2021 р., складеного державним виконавцем Житомисрького ВДВС у Житомирському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), вбачається, що розмір заборгованості по аліментах, яка утворилась за період з 01.01.2020 року по 01.09.2021 р., становить 58726,52 грн. (а.с. 16-17). Відповідач у відзиві на позовну заяву також не заперечував, що протягом вказаного періоду він не сплачував аліменти. Зазначені вище обставини свідчать про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК, що суд враховує при встановленні доведеності вини відповідача. Згідно з положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись до суду з позовом представник позивача здійснила розрахунок заборгованості по пені за несвоєчасну сплату аліментів наступним чином: пеня за прострочення сплати аліментів за грудень 2019 року - 2062,55 грн. (1242,50 грн - місячний платіж х 1% х 166 дні - кількість днів прострочення); пеня за прострочення сплати аліментів за січень 2020 року - 4099,50 грн (3063,67 грн х 1% х 135 дні); пеня за прострочення сплати аліментів за лютий 2020 року - 3218,87 грн (3036,67 грн х 1% х 106 дні); пеня за прострочення сплати аліментів за березень 2020 року - 15669,21 грн (3036,67 грн х 1% х 516 дні); пеня за прострочення сплати аліментів за квітень 2020 року - 13224,80 грн (2710,00 грн х 1% х 488 дні); пеня за прострочення сплати аліментів за травень 2020 року - 12384,70 грн (2710,00 грн х 1% х 457 дні); пеня за прострочення сплати аліментів за червень 2020 року - 11571,70 грн (2710,00 грн х 1% х 427 дні); пеня за прострочення сплати аліментів за липень 2020 року - 12715,56 грн (3211,00 грн х 1% х 396 дні); пеня за прострочення сплати аліментів за серпень 2020 року - 11720,15 грн (3211,00 грн х 1% х 365 дні); пеня за прострочення сплати аліментів за вересень 2020 року - 10756,85 грн (3211,00 грн х 1% х 335 дні); пеня за прострочення сплати аліментів за жовтень 2020 року - 11102,08 грн (3652,00 грн х 1% х 304 дні); пеня за прострочення сплати аліментів за листопад 2020 року - 10006,48 грн (3652,00 грн х 1% х 274 дні); пеня за прострочення сплати аліментів за грудень 2020 року - 8874,36 грн (3652,00 грн х 1% х 243 дні); пеня за прострочення сплати аліментів за лютий 2021 року - 6406,27 грн (3481,67 грн х 1% х 184 день); пеня за прострочення сплати аліментів за березень 2021 року - 5326,95 грн (3481,67 грн х 1% х 153 день); пеня за прострочення сплати аліментів за квітень 2021 року - 4787,16 грн (3892,00 грн х 1% х 123день); пеня за прострочення сплати аліментів за травень 2021 року - 3580,64 грн (3892,00 грн х 1% х 92 день); пеня за прострочення сплати аліментів за червень 2021 року - 2413,04 грн (3892,00 грн х 1% х 62 день); пеня за прострочення сплати аліментів за липень 2021 року - 1245,44 грн (3892,00 грн х 1% х 32 день) . Всього сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01.01.2020 року по 01.09.2021 року становить 158547,45 грн (2062,55+4099,50+3218,87+15669,21+13224,80+12384,70+11571,70+12715,66+11720,15+10756,85+11102,08+10006,48+8874,36+7381,14+6406,27+5326,95+4787,18+3580,64+2413,04+1245,44). Дослідивши зміст наданого позивачем розрахунку, суд визнає його правильним, оскільки він проведений відповідно до положень ч. 1 ст. 196 СК України та узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц , у постановах Верховного Суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19, від 19.01.2022 року у справі № 711/679/21, практика зі спірних правовідносин є сталою і незмінною. Беручи до уваги те, що відповідач допустив виникнення заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини, яка становить 58726,52 грн, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів є обгрунтованими. Враховуючи наданий позивачем розрахунок пені, а також положення ст. 196 Сімейного кодексу України, згідно яких пеня не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, позивач має право на стягнення пені за несплату аліментів в розмірі 58726,52 грн. Заперечуючи проти стягнення пені в заявленому позивачем розмірі відповідач посилався на те, що в нього суттєво змінилось матеріальне та сімейне становище, що, на його думку, є підставою для зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню. Дійсно, зі змісту свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , вбачається, що 24.11.2012 р. укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.51) Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що аліменти були стягнуті з відповідача на підставі рішення суду, яке було ухвалено 30.05.2013 року, тобто відповідач вже перебував в зареєстрованому шлюбі. Крім того, зі змісту даного рішення суду вбачається, що відповідач визнав заявлені вимоги про стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини його заробітку і не заперечував проти задоволення позову. Разом з тим, з моменту ухвалення судового рішення про стягнення аліментів до досягнення донькою повноліття відповідач не звертався до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, які підлягають стягненню з нього, посилаючись на скрутне матеріальне становище або зміну сімейного стану, що передбачено положеннями ст. 192 Сімейного кодексу України, а просто самоусунувся від виконання обов`язку щодо утримання дитини. Від шлюбу з [PERSON] відповідач має неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.52,53,54). Зі змісту посвідчення [NUMBER] вбачається, що сім`я відповідача є багатодітною. Разом з тим, суд вважає, що позивач не надав докази, які вказують на те, що він перебуває в скрутному матеріальному становищі, з огляду на наступне. В позовній заяві позивач посилалась на те, що відповідач офіційно не працює, а працює за кордоном, у зв`язку з чим має достатній рівень матеріального забезпечення. Відповідач не надав суду належні і допустимі докази, які б спростовували наведені доводи. До відзиву на позовну заяву відповідач не долучив будь-які докази, що є його обов`язком в силу ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, які б підтверджували розмір його доходу та рівень його матеріального забезпечення. В той же час, зі змісту Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №294091984 від 10.01.2022 р. вбачається, що дружина відповідача [PERSON] в період шлюбу придбала у власність на підставі договору купівлі-продажу від 07.08.2019 року двокімнатну квартиру [ADDRESS] . За правилами ч. 3 ст. 368 ЦК України, ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України зазначена вище квартира належить відповідачу та його дружині [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Доказів протилежного матеріали справи не містять, а тому суд визнає неспроможними доводи відповідача про те, що він проживає в квартирі дружини. Таким чином, суд критично ставиться до доводів відповідача про те, що він перебував в скрутному матеріальному становищі у період виникнення заборгованості зі сплати аліментів, оскільки в зазначений період родина відповідача набула у власність нерухоме майно. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідач у відзиві на позовну заяву посилався на те, що його дружина не працює, оскільки практично весь час перебування в шлюбі знаходиться в декретних відпустках по догляду за дітьми - 2013, 2018, 2020 року народження. Не заслуговують на увагу і доводи відповідача про те, що він матеріально допомогає матері, яка є непрацездатною, має інвалідність третьої групи, а в жовтні 2020 року вона важко хворіла на коронавірусну хворобу, у зв`язку з чим він поніс значні витрати на її лікування. Матеріали справи не містять будь-яких доказів про те, що його мати, хоч і є особою з інвалідністю 3-ої групи, але перебуває на його утриманні. До відзиву на позовну заяву відповідач долучив лише копію пенсійного посвідчення та копії медичної документації про її перебування на стаціонарному лікуванні (а.с. 60-64). Проте відсутні докази, які б вказували на те, що саме відповідач оплачував лікування матері. Сам по собі факт того, що мати відповідача є непрацездатною, не підтверджує ту обставину, що вона перебуває на його утриманні, як і не підтверджує, що отримувана матір`ю відповідача пенсія по інвалідності не забезпечує її потреби. Крім того, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №294092184 від 10.01.2022 р. [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 28.11.2020 р. (фактично одразу після завершення стаціонарного лікування від коронавірусної хвороби - а.с. 62) набула у власність однокімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с.83 на звороті-84), що спростовує доводи відповідача про її скрутне матеріальне становище. Не заслуговують на увагу суду доводи відповідача про те, що проживання позивача в Німеччині свідчить про її достатній рівень матеріального забезпечення і можливість самостійно утримувати доньку, оскільки ці обставини жодним чином не впливають на обов`язок батька утримувати доньку. Позивач в позові посилалась на те, що вона не працює, має на утриманні неповнолітню дитину, проживає в орендованій квартирі, що відповідач не спростував. Беручи до уваги встановлені під час розгляду справи фактичні обставини, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що позивач не довів, що він перебуває в скрутному матеріальному становищі. Враховуючи положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно зі ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст. 12 Закону України „Про охорону дитинства"). Відповідно до частин 1 та 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За правилами ч. 2 ст. 196 Сімейного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Враховуючи, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , протягом тривалого часу взагалі не сплачував аліменти, навіть у мінімальному розмірі, що є неприпустимим, у зв`язку з чим виникла заборгованість зі сплати аліментів, судом не встановлено, що відповідач перебуває в скрутному матеріальному становищі, виходячи з найвищих інтересів дитини, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення пені є обгрунтованими і підлягають задоволенню. Разом з тим, суд вважає за можливе врахувати сімейний стан відповідача, який має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, його родина є багатодітною, що дає підстави суду застосувати правила ч. 2 ст. 196 Сімейного кодексу України і зменшити суму пені, яка підлягає стягненню до 40 000,00 грн. На переконання суду наявність у відповідача дружини і дітей в шлюбі, які потребують матеріального забезпечення, про що він зазначив у відзиві на позовну заяву, не свідчить про відсутність обов`язку брати участь в утриманні доньки від попереднього шлюбу. Суд вважає, що зазначена сума пені, яка підлягає стягненню, визначена з урахуванням принципів справедливості і пропорційності, є належною мірою відповідальності відповідача за те, що останній допустив виникнення заборгованості зі сплати аліментів на утримання власної доньки. Визнання відповідачем суми пені в розмірі 2000,00 грн суд вважає неприйнятним і несправедливим. V. Розподіл судових витрат На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн, оскільки при зверненні до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів позивач звільнена від сплати судового збору.

Outcome: approved