Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-16 00:00:00

20 серпня 2021 року до суду надійшов вказаний позов від [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач вказувала, що шлюб з відповідачем зареєстровано 21 липня 2017 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Сімейно-шлюбні відносини між ними були припинені з червня 2019 року по причині різних характерів, поглядів на життя, на вирішення сімейно-побутових проблем, внаслідок чого були втрачені почуття любові та поваги один до одного. Просив шлюб розірвати. Ухвалою судді від 03 листопада 2021 року відкрито провадження у справі, залучено сторін. Ухвалою суду від 17 травня 2022 року постановлено провести заочний розгляд справи. Позивач [PERSON] у судове засідання не прибув, просив розглянути справу за його відсутності, на розірванні шлюбу наполягав, проти заочного розгляду справи не заперечував, про що надав письмову заяву. Відповідач [PERSON] повторно не прибула в судове засідання, про час, дату та місце судового засідання був повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомляла, відзив на позов та заяву про розгляд справи за її відсутності не подавала. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 56 СК України, чоловік та дружина мають право на особисту свободу, у тому числі й на припинення шлюбу. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони у справі взяли шлюб 21 липня 2017 року, який був зареєстрований у Кременчуцькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Сімейно-шлюбні відносини сторони припинили у червні 2019 року по причині різних характерів, поглядів на життя, на вирішення сімейно-побутових проблем, внаслідок чого були втрачені почуття любові та поваги один до одного. Сторони шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, на примирення не погодилися. Вказані обставини постають з позовної заяви, підтверджуються письмовими доказами, а також заявами сторін, наявних в матеріалах справи. На підставі встановлених фактів, суд вважає, що шлюб необхідно розірвати, оскільки подальше спільне життя сторін по справі і збереження їх шлюбу суперечило б інтересам позивача та відповідача. Спір між сторонами щодо розподілу майна фактично відсутній. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу необхідно прізвище [PERSON] залишити - « [PERSON] ».

Outcome: approved