Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-29 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу в сумі 2236966,47 грн., з яких 1% за користування коштами 20760,00 грн., моральна шкода 50000,00 грн., подвійна облікова ставка 65294,47 грн., інфляційні збитки 24912,00 грн., а також просив стягнути з відповідача сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що 19.03.2021 року відповідач отримав в борг грошові кошти в сумі 75000,00 доларів США готівкою та написав боргову розписку в присутності свідків про повернення коштів до 01.09.2021 року з додатковою виплатою 1% за користування позикою. Відповідач жодного разу не здійснив повернення коштів частинами, не сплатив відсоток. На неодноразові звернення обіцяв сплатити кошти, однак цього не зробив. 17.09.2021 року відповідачу було направлено вимогу про виконання зобов`язання, 12.10.2021 року відповідачу було повторно направлено повідомлення про необхідність виконання взятих на себе зобов`язань, однак цього зроблено не було. А тому просить стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 75000 доларів США, що еквівалентно 2076000,00 грн., 1 % згідно умов розписки, що становить 20760,00 грн., пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 02.09.2021 року по 08.11.2021 року, що складає 65294,47 грн. та інфляційне збільшення 24912,00 грн. Крім того внаслідок невиконання взятих на себе зобов`язань відповідачем було заподіяно і моральну шкоду. Через емоційні переживання та страждання було порушено його звичний спосіб життя, все це негативно вплинуло на його здоров`я, йому необхідно прикладати зусилля для відновленням психологічного стану, а тому просить стягнути 50000 грн. моральної шкоди. Ухвалою від 20.12.2021 року відкрито провадження у справі. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та дав пояснення, аналогічні мотивам звернення до суду, просив позовні вимоги задоволити. Крім того уточнив розмір витрат за надання правової допомоги та просив стягнути з відповідача понесені витрати у розмірі 19200,00 грн. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив, участь свого представника в судове засідання не забезпечив, відзиву на позовну заяву не надав. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Згідно ч.1\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1\~ст.5 ЦПК України\~визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Згідно\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] 19.03.2021 року написав розписку, згідно якої отримав від позивача в борг грошову суму в розмірі 75000 доларів США. За користування позикою зобов`язувався сплатити 1% від суми позики. Відповідно до ч. 1\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом статті 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно зі\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2ст.\~625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. 1, 3\~ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 1\~статті 550 ЦК України\~передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України). Частиною першою статті 1049\~ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно дост. 625 ЦК України. Згідно ст. 263 ЦПК України, яка визначає критерії законності та обґрунтованості рішення, а також ст.\~13\~Закону України\~«Про судоустрій\~і статус\~суддів» при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 464/3790/16-ц. Верховний Суд України у постанові від 18 січня 2017 року по цивільній справі №6-2789цс16 та у постанові від 18 вересня 2013 року по цивільній справі №6-63цс13 висловив правову позицію, у якій зазначив, що, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. В контексті даної правової норми обов`язковими реквізитами боргового документу є власноручний підпис позичальника, його уповноваженого представника, а факультативними - дата, місце видачі, вказівка про свідків тощо. В постановах Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі 6-1103цс16, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14, від 18 вересня 2013 року №6-63цс13 висловлена правова позиція про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригіналу боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа. Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25 квітня 2012 року, справа № 6-24ц12. Як зазначено в позовній заяві, відповідач не повернув позивачу борг за розпискою в розмірі 75000 доларів США, що еквівалентно 2076000,00 грн. На прохання позивача\~повернути кошти\~в добровільному порядку відповідач взятих на себе зобов`язань не виконав. Згідно розрахунку суми боргу, такий складає 2076000,00 грн. (основний борг), 20760,00 грн. (1% за користування коштами), 24912,00 грн. (інфляційне збільшення), 65294,47 грн. (штрафні санкції) 2166206,47 грн. Будь-яких доказів, які б спростовували надані позивачем докази заборгованості за вказаним договором позики, відповідачем не надано. Вказана обставина не спростована належними засобами доказування. Згідно\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що оскільки відповідач не виконав в повному обсязі взятих на себе зобов`язань, тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за договором позики підлягають задоволенню та на користь позивача з відповідача слід стягнути суму заборгованості в розмірі 2186966,47 грн. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн., то згідно до ч. 1, 2 п. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Позивач зазначив, що йому завдано моральну шкоду, яка виразилась в емоційних стражданнях, було порушено його звичайний спосіб життя, психічний стан, він пережив хвилювання. Позивач оцінює завдану йому моральну шкоду у розмірі 50000,00 гривень. Згідно із п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Як встановлено судом, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання згідно наданої розписки, чим заподіяв також і моральну шкоду позивачу. Разом з тим, з урахуванням викладеного, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди в 50000,00 грн. є завищеним та приходить до висновку, що за вказаних обставин відшкодування моральної шкоди в сумі 10000,00 гривень є достатнім, обґрунтованим та справедливим. Відповідно до ст. 133 ч. 1 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ст. 133 ч. 3 п. 1 ЦПК України). Згідно ст. 137 ч. 2 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно ст. 141 ч. 2 п. 1 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. В постанові Верховного Суду від 19.02.2020 р. у справі №755/9215/15-ц зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 р. у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 р. у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 р. у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підтвердження понесених витрат, позивач надав суду договір про надання правової допомоги (юридичне обслуговування) від 08.11.2021 року, додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги, акт виконаних робіт від 24.03.2022 року, у якому наведені найменування послуг, які виконані адвокатом під час розгляду справи, вартість яких складає 19200,00 грн. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 11846,20 грн.

Outcome: approved