Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-19 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулася з позовом до Липовецької міської\~ради (далі відповідач) з вимогами: - визнати за [PERSON] право власності по спадкуванню за законом на житловий будинок - "А" загальною площею 73,3 кв.м., житловою площею 56,4 кв.м.; ганок; сарай - "Б"; погріб - "п/Б"; літню кухню - "В"; ворота - "№1"; огорожу - "№2"; огорожу - "№3"; огорожу - "№4", що розташовані по [ADDRESS] . Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. [INFO] помер дідусь позивача по батьковій лінії [PERSON] , який до дня своєї смерті був зареєстрований та проживав по [ADDRESS] . За життя [PERSON] склав заповіт, яким заповів частину його спадкового майна, а саме: земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва своєму далекому родичу, який на даний час вказане спадкове майно оформив у нотаріальному порядку. Натомість залишилась інша частина спадкового майна, яке не було охоплено заповітом, а саме: житловий будинок із господарськими спорудами, що розташований по [ADDRESS] . З приводу вказаного будинку, який хоч і підлягає спадкуванню за законом, однак відповідних спадкоємців не залишилось, оскільки мати позивача розірвала шлюб з батьком ще 06.09.2006, а сам батько [PERSON] рішенням суду визнаний безвісті відсутнім. Разом з тим, позивач вважає за можливе отримати спадкове майно свого батька, крім того вона прийняла спадщину після смерті дідуся, оскільки будучи онукою, після його смерті проживала та була зареєстрована разом із ним, а тому відноситься до спадкоємців п`ятої черги за законом. Так як у позивача виникла необхідність успадкувати вищезгаданий будинок, який належав дідусю, вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак, нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки позивачем не було надано документи про право власності на майно дідуся, які були втрачені. Отже, позивач позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права. Викладені обставини послугували підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 07.02.2022 призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов. Також було витребувано спадкову справу [PERSON] . Відповідачем у визначений судом строк відзиву на позов не подано, однак представник у своїй заяві визнав позов і просив розглядати справу без нього. У судове засідання позивач не з`явилась, однак у своїй заяві просила суд про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала та просила його задовольнити. З огляду\~на те,\~що в\~підготовче судове\~засідання сторони\~не з`явились,\~суд вважає,\~що за\~результатами підготовчого\~провадження можливо\~ухвалити рішення,\~тому розгляд\~справи проводить\~у даному\~судовому засіданні,\~на підставі\~наявних у\~справі доказів,\~за відсутності сторін, не здійснюючи при цьому фіксування судового засідання технічними засобами. Як визначено у ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених випадках. Суд зауважує, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Докази мають бути належними, допустимими та достовірними, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.ст. 77-80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. Згідно зі свідоцтвом про народження позивача її батьками є [PERSON] - батько та [PERSON] - мати (а.с. 4), які були у шлюбі до 06.09.2006 (а.с. 6). Крім того, батька позивача за рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 20.07.2006 було визнано безвісно відсутнім (а.с. 8). Позивач разом зі своєю матір`ю проживали з [PERSON] , який помер [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ,, який і належав останньому, що підтверджується довідками виданими Липовецькою міською радою (а.с. 12-13). Після смерті [PERSON] , який доводився позивачеві дідусем по лінії батька, вона виявила бажання успадкувати будинок дідуся де вони разом жили, однак коли вона звернулася до нотаріуса їй було відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючих документів на таке майно (а.с. 15). З матеріалів спадкової справи [PERSON] вбачається, що за життя він склав заповіт, яким заповів частину його спадкового майна, а саме: земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва [PERSON] , який на даний час вказане спадкове майно оформив у нотаріальному порядку. Натомість залишилась інша частина спадкового майна, яке не було охоплено заповітом, а саме: житловий будинок із господарськими спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Спадкоємцем першої черги за законом є [PERSON] - син [PERSON] , який є батьком позивача. Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як визначено в ст. 392 ЦК України в разі відсутності документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку. З урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Позивач не може в нотаріальному порядку оформити неохоплену заповітом спадщину дідуся через відсутність у неї правовстановлюючого документу на спадкове майно, а тому обґрунтовано звернулася до суду з позовом в частині визнання права власності на спадкове майно. Як визначено у ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Разом з тим, згідно зі ст. 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Також згідно зі ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. В силу вимог ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а згідно з ч.ч. 3 та 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у 6 місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що частина спадкового майна [PERSON] , а саме: житловий будинок із господарськими спорудами, що розташований по [ADDRESS] , не було охоплено заповітом. Також встановлено що в такому будинку зі спадкодавцем проживала його онука - позивач і продовжувала там проживати після його смерті протягом шести місяців. Крім того, єдиним спадкоємцем першої чарги за законом був син спадкодавця, який помер до відкриття спадщини. Суд, оцінюючи надані позивачем докази вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилається позивач і які не оспорює відповідач, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність обставин, які входять до предмета доказування. Суд вважає, що наявність невизнаних прав позивача щодо можливості її успадкувати неохоплений заповітом дідуся житловий будинок з господарськими спорудами є очевидною, а сама позивач його спадщину прийняла, інших спадкоємців за законом не встановлено. Разом з тим, представником відповідача було подано заяву про визнання позову. У відповідності до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону й порушує права інших осіб. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога про визнання за позивачем права власності по спадкуванню за законом на належний покійному [PERSON] житловий будинок - "А" загальною площею 73,3 кв.м., житловою площею 56,4 кв.м.; ганок; сарай - "Б"; погріб - "п/Б"; літню кухню - "В"; ворота - "№1"; огорожу - "№2"; огорожу - "№3"; огорожу - "№4", що розташовані по [ADDRESS] , ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved