Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною бездіяльність Новгородківської селищної ради Новгородківського району Кіровоградської області по видачі їй ордера на поселення в гуртожиток для внутрішньо переміщених осіб КП «ГП НСР «Комфорт» та зобов`язати відповідача у встановленому порядку розглянути питання видачі їй ордера на поселення у вказаний гуртожиток. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона, як внутрішньо переміщена особа та особа з інвалідністю 2 групи, з 31.12.2018 року проживає в гуртожитку для внутрішньо переміщених осіб, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі укладеного договору, який був продовжений 01.08.2019 року на 6 місяців. Користуючись своїм правом першочергового забезпечення житлом, позивач 20.12.2019 року, 14.02.2020 та 28.04.2020 року зверталась до відповідача із заявами щодо отримання нею ордеру на поселення у вищевказаному гуртожитку. Однак відповідач, всупереч вимог нормативно-правових документів заяви позивачки про надання ордеру на вселення не задовольнив та не повідомив її про причини відмови у задоволенні заяв. Також не надана відповідь на адвокатський запис щодо причин тривалого розгляду заяви. У зв`язку із порушенням своїх прав позивач звернулась з даним позовом до суду. В судове засідання позивач та її представник адвокат Любович М.Ю. не з`явились, від представника позивача до суду надійшла заява, в якій вона позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити та розгляд справи проводити без її участі. Представник відповідача селищний голова Новгородківської селищної ради Новгородківського району Кіровоградської області Сириця О.О. в судове засідання не з`явився, від нього до суду надійшло клопотання, в якому він повідомив, що позивачем на адресу відповідача несвоєчасно подані заяви щодо видачі ордеру, а саме: після закінчення терміну дії договору найму житлової кімнати, при цьому позивач була поселена в гуртожиток згідно вимог ЖК та договору найму житлової кімнати в гуртожитку. Після завершення строку дії договору позивач проживала в гуртожитку без законних підстав. Згідно укладених договорів житло надавалось для тимчасового проживання без права приватизації. Позивачем не надано доказів протиправної бездіяльності позивача. Представник відповідача позовні вимоги заперечує повністю. У зв`язку із службовою зайнятістю та введенням військового стану він просить розгляд справи проводити без його участі. До клопотання долучив копії договорів найму (оренди) житлової кімнати у гуртожитку № 197 від 31.12.2018 року, № 289 від 01.08.2019 року. Представник третьої особи Архітектурно-містобудівної ради при Відділі житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури, благоустрою, інфраструктури та цивільного захисту Новгородківської селищної ради в судове засідання не з`явився, від нього до суду подано письмові пояснення по справі, в яких він зазначив, що вказана установа є дорадчим органом і до його компетенції відноситься надання рекомендацій відділу житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури, інфраструктури та цивільного захисту Новгородківської селищної ради. Результати розгляду питань вказаним органом мають виключно рекомендаційний характер, тому вирішення даного спору у справі не може вплинути на права та обов`язки зазначеної третьої особи. Відносно суті позовних вимог, представник третьої особи зазначив, що основним призначенням гуртожитку є тимчасове проживання внутрішньо переміщених осіб, за умови відсутності у них іншого житла. Житлова площа в гуртожитку не підлягає приватизації, обміну, закладанню, бронюванню і здаванню або наймання з іншою метою. Після поселення позивача в гуртожитку та проживання в ньому на підставі договорів від 31.12.2018 року, 01.08.2019 року позивач порушила зобов`язання та не сплачувала встановлену орендну плату, внаслідок чого КП «ГП НСР «Комфорт» звернувся з відповідним позовом до суду про стягнення з [PERSON] заборгованості та виселення її з гуртожитку. На звернення позивачки щодо видачі їй ордеру на вселення в гуртожиток відповідачем надавались письмові відповіді. Таким чином, в діях відповідача відсутні ознаки протиправної бездіяльності, тому представник вищевказаної третьої особи вважає, що позов задоволенню не підлягає, просив справу розглянути справу без його участі. Представники третіх осіб: Комунального підприємства «Госпрозрахункове підприємство Новгородківської селищної ради «Комфорт», а також Кіровоградської обласної ради в судове засідання не з`явились, про дату, місце і час розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку, згідно повідомлень про отримання поштових відправлень, письмові пояснення по суті справи ними не подані. Судом встановлено, що згідно довідки № 3521-5000014479 від 17.01.2019 року [PERSON] , [INFO] , взята на облік, як внутрішньо переміщена особа, фактичне місце проживання якої є адреса: [ADDRESS] (а.с.6). Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серія 10 ААБ № 263286 від 30.11.2011 року [PERSON] присвоєно другу групу інвалідності безстроково (а.с.11). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 37946263 від 22.05.2015 року та свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер 37944832 від 22.05.2015 року об`єкт нерухомого майна 5-ти поверховий гуртожиток, що розташований за адресою: [ADDRESS] на праві комунальної власності належить Новгородківській селищній раді (а.с.72-73). Відповідно до відомостей, розміщених на офіційному веб-порталі Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, станом на 01.01.2019 року, гуртожиток комунальної форми власності, що розташований за адресою: [ADDRESS] , відноситься до місць компактного проживання внутрішньо переміщених осіб (а.с.9-10). З декларації про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності № КД 143171591798 від 08.06.2017 року адреса: [ADDRESS] відповідає адресі [ADDRESS] (а.с.169-177). З договору найму (оренди) житлової кімнати у гуртожитку № 197, укладеного 31.12.2018 року між [PERSON] та КП «Госпрозрахункове підприємство Новгородківської селищної ради «Комфорт», вбачається, що [PERSON] надано в строкове, платне користування для проживання кімнату № [NUMBER] , у гуртожитку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 1.2 вказаного договору зазначено, що житло надається наймачу для тимчасового проживання без права приватизації. Розділом 5 договору передбачені підстави повернення житла наймачем, а саме: закінчення строку дії договору, втрата статусу внутрішньо переміщеної особи, виїзд на непідконтрольну територію України, одноразового грубого порушення Правил внутрішнього розпорядку в гуртожитку, що завдало збитків, звільнення жита для інших категорії громадян з числа внутрішньо переміщених осіб. Пунктом 6.1 передбачено, що у разі невнесення платежів за комунальні послуги понад місяць наймач підлягає виселенню із займаного житла. Розділом 8 договору передбачено, що він діє з до 30.06.2019 року, у випадках, не передбачених вказаним договором сторони керуються чинним цивільним та житловим законодавством. Договором найму (оренди) житлової кімнати у гуртожитку, укладеного 01.08.2019 року № 289 між [PERSON] та КП «Госпрозрахункове підприємство Новгородківської селищної ради «Комфорт», [PERSON] на строк до 31.01.2020 року надано житлове приміщення в строкове платне користування для проживання - кімнату № [NUMBER] в гуртожитку, за вищевказаною адресою. Зміст договору сторонами визначено аналогічно змісту договору №197 від 31.12.2018 року. Листом № 01-16/713 27.12.2019 року селищним головою повідомлено [PERSON] , що поселення в гуртожитку здійснюється на підставі договору найму (оренди) житлової кімнати відповідно до Житлового кодексу України. Одночасно [PERSON] доведено до відома, що наймач несе відповідальність за невнесення платежів понад місяць та підлягає виселенню з житла зі стягненням заборгованості (а.с.15). Згідно листа директора КП «ГП НСР «Комфорт» № 32 від 12.02.2020 року до відома [PERSON] доведено, що згідно положення про гуртожиток поселення до нього здійснюється на підставі ордера та договору відповідно до ЖК України. Особи, які потребують житла мають в будь-який час укласти відповідний договір за наявності паспорта, довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та картки платника податків (а.с.74). З відповіді № 01-16/122 від 18.02.2020 року селищний голова Новгородківської селищної ради повідомив [PERSON] , що поселення до гуртожитку здійснюється на підставі договору відповідно до Житлового кодексу України, що є єдиною підставою проживання на надану житлову площу та надання комунальних послуг (а.с.17). Із заяви від 28.04.2020 року вбачається, що [PERSON] звернулась до селищного голови Сириці О.О. з проханням надати їй ордер на поселення у гуртожиток для переселенців (а.с.46). У відповіді № 01-16/221 від 06.05.2020 року селищним головою Новгородківської селищної ради зазначено, що відповідь на заяву [PERSON] від 28.04.2020 року надано 18.02.2020 року (а.с.18). На адвокатський запит, поданий в інтересах [PERSON] , Новгородківським селищним головою надано відповідь № 01-16/419 від 21.08.2020 року, згідно якої [PERSON] проживає в гуртожитку без законних підстав. Питання щодо надання [PERSON] ордеру для поселення в гуртожиток КП «ГП НСР «Комфорт» на виконавчому комітеті Новгородківської селищної ради не вирішувалось через відсутність підстав, визначених законом. [PERSON] надавались обґрунтовані відповіді на її звернення (а.с.13). Законом України\~«Про забезпечення\~прав і\~свобод внутрішньо\~переміщених осіб»\~№ 1706-VII\~від 20.10.2014\~року,\~зі змінами,\~в ст.2\~встановлені наступні\~гарантії дотримання\~прав і\~свобод внутрішньо\~переміщених осіб: Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні. Відповідно до ст.9 Закону № 1706-VII внутрішньо переміщена особа, зокрема має право на: створення належних умов для її постійного чи тимчасового проживання, забезпечення органами державної виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та суб`єктами приватного права можливості безоплатного тимчасового проживання (за умови оплати особою вартості комунальних послуг) протягом шести місяців з моменту взяття на облік внутрішньо переміщеної особи; для багатодітних сімей, осіб з інвалідністю, осіб похилого віку цей термін може бути продовжено. Згідно вимог п.9 ст.11 Закону № 1706-VII органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень надають у тимчасове безоплатне користування внутрішньо переміщеним особам з комунальної власності житлові приміщення, придатні для проживання (за умови оплати особою відповідно до законодавства вартості комунальних послуг). Зі змісту вищевказаних норм Закону вбачається встановлення державою однієї з гарантії дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб - безоплатного тимчасового проживання житловим приміщенням з комунальної власності. Судом встановлено, що [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою, а гуртожиток, в якому їй надано житлову кімнату відноситься до комунальної форми власності і він відноситься до місць компактного проживання внутрішньо переміщених осіб, отже її право на безоплатне тимчасове проживання у вказаному гуртожитку (за умови оплати нею вартості комунальних послуг) є гарантією, встановленою Законом № 1706-VII. Вищезазначене спростовує твердження представника відповідача та представника третьої особи, в частині того, що позивач проживала в гуртожитку без законних на те підстав. Конституційним Судом України в рішенні від 18.06.2020 року № 5-р(ІІ)/2020 зазначено, що принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим», «закон спеціальний має перевагу над загальним», «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим». Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість. Оскільки, право на користування [PERSON] житловим приміщенням в гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є форма реалізації гарантії держави непорушності її житлових прав, такі гарантії встановлені спеціальним законом, тому правовідносини, щодо користування позивачем вказаним житловим приміщенням регулюються Житловим кодексом України, та з урахуванням засад справедливості,\~добросовісності та\~розумністі, не виключає їх унормування положеннями Цивільного кодексу України, в частині, що не суперечить Закону № 1706-VII. Факт того, що позивач поселена у гуртожитку відповідно до Житлового кодексу України та письмових договорів підтвердив і представник відповідача - селищний голова Новгородківської селищної ради в своєму письмовому клопотанні до суду № 0327/132 від 25.05.2022 року. Відповідно до\~ст.128\~ЖК України\~порядок надання\~жилої площі\~в гуртожитках\~визначається цим\~Кодексом та\~іншими актами\~законодавства України. Жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім`ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток. Приписами ст.129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Згідно з ст.130 ЖК України порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Отже зі змісту ст.ст.129, 130 ЖК України підставою для проживання в гуртожитку є ордер, натомість відповідний договір визначає лише порядок користування жилою площею. Крім того договір укладається на підставі ордера. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач з 31.12.2018 по 30.06.2019 на підставі договорів № 197, № 289 надано в строкове платне користування кімнату в гуртожитку, що на праві комунальної власності належить Новгородківській селищній раді. Статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» № 280/97-ВР від 21.05.1997, зі змінами, встановлено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені\~Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Згідно з ст.30 Закону № 280/97-ВР встановлює власні та делеговані повноваження виконавчих органів селищної ради в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв`язку, зокрема п.«б» ст.30 до делегованих повноважень віднесено надання відповідно до закону громадянам, які потребують соціального захисту, безоплатного житла або за доступну для них плату, а також питання видача ордерів на заселення жилої площі в будинках державних та комунальних організацій. Відповідно до ч.1 ст.34 Закону № 280/97-ВР до власних (самоврядних) та делегованих повноважень виконавчих органів селищної ради у сфері соціального захисту населення відноситься вирішення відповідно до законодавства питань про подання допомоги особам з інвалідністю, забезпечення здійснення передбачених законодавством заходів щодо поліпшення житлових і матеріально-побутових умов осіб з інвалідністю. Положенням ст.40 Закону № 280/97-ВР\~передбачено,\~що виконавчі органи селищних, крім повноважень, передбачених цим Законом, здійснюють й інші надані їм законом повноваження. Вказано норма закону кореспондується з положеннями ЖК України та Закону №\~1706-VII\~в частині\~гарантування дотримання\~прав і\~свобод внутрішньо\~переміщених осіб. Відповідно до ч.1 ст.46, ч.1 ст.47 Закону № 280/97-ВР сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради. Постійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету. Згідно з ч.6 ст.59 Закону № 280/97-ВР виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради. Відповідно до\~з ч.10\~ст.47\~Закону №\~280/97-ВР за результатами вивчення і розгляду питань постійні комісії готують висновки і рекомендації. Висновки і рекомендації постійної комісії приймаються більшістю голосів від загального складу комісії і підписуються головою комісії, а в разі його відсутності - заступником голови або секретарем комісії. Протоколи засідань комісії підписуються головою і секретарем комісії. З встановлених судом обставин справи вбачається, що [PERSON] неодноразово 20.12.2019, 14.02.2020, 28.04.2020, 17.08.2020 зверталась до Новгородківської селищної ради Новгородківського району Кіровоградської області щодо поселення та видачі їй ордера на поселення у гуртожиток для переселенців. Зі змісту ст.ст.30, 34 Закону № 280/97-ВР вбачається, що питання, з приводу якого [PERSON] зверталась до Новгородківської селищної ради, віднесено до компетенції вказаної селищної ради. Відповідно до імперативних приписів ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може». При цьому дискреційні повноваження, в тому числі органів місцевого самоврядування, завжди мають межі, встановлені законом. Вказана правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 року у справі № 208/8402/14-а, від 29.03.2018 року у справі № 816/303/16. від 16.05.2019 року по справі № 821/925/18. Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі\~№ 1840/2970/18. При реалізації дискреційного повноваження суб`єкт владних повноважень зобов`язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог. Зважаючи на природу та підстави даного спору та враховуючи правові висновки Верховного Суду щодо меж дискреційного повноваження суб`єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією, суд вважає за доцільне зазначити, що орган влади, використовуючи дискреційні повноваження, зобов`язаний повно і правильно оцінювати обставини, наявні у справі факти та правильно застосовувати до встановлених фактів чинні правові норми, не допускаючи при цьому зловживання владою у процесі прийняття відповідного рішення, в основі якого мають бути закладені конкретно визначені публічні інтереси. А завданням суду є належний та ефективний контроль відповідності таких дій закону й принципам права задля забезпечення дотримання таким органом прав особи, що звернулася за захистом. Як встановлено судом та підтверджується, зокрема листом Новгородківського селищного голови Новгородківського району Кіровоградської області № 01-16/419 від 21.08.2020 року питання щодо надання ордеру [PERSON] для поселення в гуртожиток КП «ГП НСР «Комфорт» на виконавчому комітеті Новгородківської селищної ради не вирішувалось, підставою такого не розгляду зазначено - відсутність передбачених чинним законодавством підстав. Аналіз вищенаведених положень законодавства щодо власних та делегованих повноважень, якими наділена Новгородківська селищна рада Новгородківського району Кіровоградської області, в поєднанні зі способами їх реалізації, як дискреційних, свідчить, що розгляд письмових звернень [PERSON] , враховуючи її соціально-правовий статус та вік, стосовно видачі їй ордера на поселення до гуртожитку, призначеного для компактного проживання внутрішньо переміщених осіб, та який належить до комунальної форми власності, відбувся без виконання процедур розгляду таких звернень, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09.04.2018 року у справі №П/9901/137/18 (800/426/17) вказала, що під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту несвоєчасного виконання обов`язкових дій, а важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. З огляду на неодноразовість та тривалість порушення відповідачем порядку розгляду заяв позивачки стосовно видачі їй ордеру на проживання в гуртожитку, що виразилось у неналежному виконанні відповідачем свого обов`язку під час здійснення даного повноваження: зовнішні ознаки якого проявилися у відсутності повної і правильної оцінки обставин та фактів (соціально-правового статусу [PERSON] , як внутрішньо переміщеної особи і особи з інвалідністю, її похилого віку), а також неналежне з`ясуванні в повній мірі змісту та обсягу її прав, гарантованих державною, в поєднанні з власними обов`язками щодо вчинення певних дій відносно вказаної особи, яка очікує їх здійснення тривалий час, суд приходить до висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність у вирішенні заяв позивача в частині розгляду питання щодо надання їй ордера на поселення в гуртожиток. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 28.02.2018 у справі № 826/7631/15, суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції. Таким чином, з урахуванням обраного позивачем способу захисту, застосування якого не призведе до втручання в дискреційні повноваження відповідача, за встановлених судом обставин, суд вважає такий спосіб ефективним у захисті прав позивача, порушення яких допущено позивачем, отже позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. \~ \~ \~ \~На підставі\~ст.19\~Конституції України,\~ст.ст.2,\~9,\~11\~Закону України\~«Про забезпечення\~прав і\~свобод внутрішньо\~переміщених осіб»,\~ст.ст.128,\~129,\~130\~ЖК України,\~ст.ст.\~25,\~30,\~34,\~40,\~46,\~47,\~59\~Закону України\~«Про місцеве\~самоврядування в\~Україні»,\~ст.\~16\~ЦК України,\~

Outcome: approved