Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-25 00:00:00

У січні 2018\~р. [PERSON] звернулась з позовом, у якому просить визнати легковий автомобіль ВАЗ-21099, д.н.з.\~ [NUMBER] , який належить [PERSON] , спільною сумісною власністю подружжя, та визнати за нею право власності на 1/2 частку автомобіля, стягнути з [PERSON] на її користь 40\~000,00\~грн. у якості вартості автомобіля. Позов обґрунтований тим, що [PERSON] та [PERSON] під час перебування у шлюбі придбали автомобіль ВАЗ-21099, д.н.з.\~ [NUMBER] . На початку 2017\~р. [PERSON] покинув [PERSON] та пішов жити до іншої жінки, пообіцявши поділити спільно нажите майно добровільно, проте уникає цього. [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що автомобіль ВАЗ-21099, д.н.з.\~ [NUMBER] , 05.10.2016\~р. було продано за 4\~500,00\~грн. з урахуванням волі [PERSON] , оскільки остання наполягала на цьому, кошти від реалізації автомобіля були витрачені на потреби та інтереси сім`ї. Крім того, [PERSON] не довела, що вартість автомобіля становить 80\~000,00\~грн., така вартість не відповідає дійсності. Судом з`ясовано, що [PERSON] та [PERSON] з 07.03.2003\~р. перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18.07.2018\~р. у цивільній справі №\~274/5360/17, яке набрало законної сили, що підтверджується свідоцтвом від 07.03.2003\~р. про одруження та копією рішення (а.\~с.\~8, 26). 03.02.2009\~р. за [PERSON] було зареєстровано автомобіль ВАЗ-21099, д.н.з.\~ [NUMBER] , що визнається [PERSON] та підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу від 05.10.2016\~р. (а.\~с.\~25). Законодавством України презюмується, що за загальним правилом будь-яке майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Так, згідно з частиною третьою статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 60, частиною першою статті 61 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. У матеріалах справи відсутні будь-яких докази, які б вказували, що автомобіль ВАЗ-21099, д.н.з.\~ [NUMBER] , не став спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] після його придбання. Зважаючи на наведене, Суд вважає, що автомобіль ВАЗ-21099, д.н.з.\~ [NUMBER] , після його придбання став спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Разом з тим, цей автомобіль було продано [PERSON] . [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу від 05.10.2016\~р. (а.\~с.\~25). Доказів визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу від 05.10.2016\~р. недійсним матеріали справи не містять, а відтак Суд виходить з того, що цей договір є правомірним (правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним стаття 204 Цивільного кодексу України). Тобто власником майна, яке стосується предмету спору, є [PERSON] або інша особа, оскільки [PERSON] міг відчужити це майно або воно могло вибути з його власності з інших підстав, а відтак задоволення за такої умови позову [PERSON] в частині вимог про визнання цього майна (автомобіля ВАЗ-21099, д.н.з.\~ [NUMBER] ) спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частку цього майна призведе до порушення права власності на це майно [PERSON] або іншої особи. Частинами ж першою та четвертою статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] в частині зазначених вимог необхідно відмовити. Щодо позовної вимоги про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 40\~000,00\~грн. у якості вартості автомобіля, Суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно зі статтею 70 Сімейного кодексу України визначено у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Як випливає зі змісту вказаних норм Сімейного кодексу України, частка у спільній сумісній власності подружжя, незалежно від розірвання шлюбу, визначається при поділі майна. Між тим, позов [PERSON] не містить вимоги про поділ майна автомобіля ВАЗ-21099, д.н.з.\~ [NUMBER] , як це передбачено статтями 69 та 70 Сімейного кодексу України, а тому відсутні підстави для стягнення на її користь з [PERSON] грошових коштів в рахунок грошової компенсації 1/2 частки вартості автомобіля. Крім того, [PERSON] не довела, що розмір 1/2 частки вартості автомобіля ВАЗ-21099, д.н.з.\~ [NUMBER] , становить 40\~000,00\~грн. будь-яких доказів на підтвердження цієї обставини нею не подано. З урахуванням наведеного Суд вважає, що у задоволенні позову у частині вимоги про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 40\~000,00\~грн. у якості вартості автомобіля необхідно відмовити.

Outcome: dismissed