Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-29 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 18.01.2022 року КНП «Міський спеціалізований будинок дитини №1» звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить постановити рішення суду про позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] у відношенні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , а також стягувати щомісячно, на користь [PERSON] , аліменти у розмірі по 1/4 від заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого на день стягнення, для дитини відповідного віку, з дня подачі заяви до досягнення нею повноліття. Стягнути з відповідача на користь держави всі судові збори та витрати пов`язані з розглядом даної справи. Ухвалою суду від 02.02.2022 року провадження у справі відкрито. До судового засідання учасники справи не з`явились. Представник позивача 14.04.2022 року подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача, в якій просить позов задовольнити та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] повідомлялась про день та час розгляду справи належним чином, правом на подання відзиву або будь-якої іншої заяви щодо розгляду справи по суті не скористались. 27.05.2021 року від Служби у справах дітей Одеської міської ради до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника Служби у справах дітей, в якому начальник служби зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить врахувати інтереси дітей. Представник третьої особи Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради як органу опіки та піклування до судового засідання не з`явився, будь-яких заяв щодо розгляду справи не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням вказаного суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В позовних вимогах КНП «Міський спеціалізований будинок дитини №1» посилається на те, що відповідач [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідач не піклується про свого малолітнього сина, який знаходиться в КНП «Міський спеціалізований будинок дитини №1». За час перебування малолітнього в закладі його жодного разу ніхто не відвідав, допомоги у вихованні та утриманні дитини не надавав, та не вжив жодних заходів задля повернення дитини до родини. З метою захисту інтересів дитини позивач звертається до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду справи, правом на подання відзиву або будь-якої іншої заяви щодо розгляду справи по суті не скористалась. 27.05.2021 року від Служби у справах дітей Одеської міської ради до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника Служби у справах дітей, в якому начальник служби зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить врахувати інтереси дітей. Представник третьої особи Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради як органу опіки та піклування до судового засідання не з`явився, будь-яких заяв щодо розгляду справи не надав. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ [PERSON] народився [INFO] , про що 18.02.2021 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) складено відповідний актовий запис №860, що вбачається з свідоцтва про народження, серії [NUMBER] . З Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 24.02.2021 року вбачається, що народження зареєстровано представником служби у справах дітей Одеської міської ради. Видано витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України. Відомості про батьків та дитину вказано згідно з розпорядженням Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради №32р від 27.01.2021 року. Повідомлення про державну реєстрацію народження №3508/56-18 від 18.02.2021 року направлено до служби у справах дітей Одеської міської ради. Відповідно до повідомлення КНП "Одеська обласна клінічна лікарня" Одеської обласної ради від 29.12.2020 №01/01-07/3705 [PERSON] , [INFO] , народила [INFO] дитину чоловічої статі та залишила у відділенні новонароджених Одеського перинатального центру КНП "Одеська обласна клінічна лікарня" Одеської обласної ради. Згідно з актом закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки (матір або батько), інші родичі або законний представник відмовилися забрати з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я складеного 23.12.2020 року адміністрацією КНП "Одеська обласна клінічна лікарня" Одеської обласної ради, у присутності ст. інспектора ЮП СП Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, представника територіального відділу Служби у справах дітей Одеської міської ради у Суворовському районі з`ясовано, що мати дитини, [PERSON] , [INFO] , написала заяву про відмову від новонародженої дитини. Відповідно до листа КНП "Міський спеціалізований будинок дитини №1" Одеської міської ради від 18.02.2021 року №124 малолітній [PERSON] , [INFO] , в державному дитячому закладі перебуває з 11.02.2021 року на повному державному забезпеченні (направлення Одеської обласної державної адміністрації Департаменту охорони здоров`я від 16.02.2021 року №22/03). Відповідно до листа Центра соціальних служб Одеської міської ради від 18.01.2021 року №04/01-80 в ході бесіди з [PERSON] , [INFO] , було з`ясовано, що вона не має можливості і бажання виховувати та утримувати свою новонароджену дитину. Згідно з довідкою КНП "Міський спеціалізований будинок дитини №1" Одеської міської ради від 22.09.2021 року №783 за час перебування малолітнього [PERSON] , [INFO] , в закладі його ніхто з родичів та близьких не відвідував, допомоги в вихованні та утриманні дитини не надавав. Судом досліджено Висновок органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Враховуючи те, що матір ухиляється від виконання своїх обов`язків, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, орган опіки та піклування Суворовоської районної адміністрації Одеської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ При прийнятті рішення по справі судом береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.114 наведеного вище Закону). Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними-установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з п. 16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Частиною 6 ст. 167 СК України визначено, що дитина, яка була передана родичам, мачусі, вітчиму, органові опіки та піклування, зберігає право на проживання у житловому приміщенні, в якому вона проживала, і може у будь-який час повернутися до нього. Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ Таким чином, в ході судового розгляду справи достеменно встановлено, що [PERSON] ухиляється від утримання та виховання малолітнього сина та свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Малолітнього [PERSON] , який знаходиться в КНП «Міський спеціалізований будинок дитини №1», за час перебування дитини у закладі жодного разу ніхто з родичів та близьких не відвідував, допомоги у вихованні та утриманні не надавав. За таких обставин, враховуючи перш за все інтереси малолітнього [PERSON] , суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітнього [PERSON] , [INFO] . При цьому суд погоджується з доводами сторони позивача щодо того, що, враховуючи обставини справи, є обґрунтованою вимога про стягнення аліментів на користь дитячого житлового закладу, в якому буде перебувати малолітній [PERSON] , оскільки вказана вимога, заявлена в інтересах дитини та спрямована на захист її прав. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved