Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-23 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітньої дитини [PERSON] - [INFO] та про стягнення з відповідача аліменти на утримання дитини [PERSON] - [INFO] на користь КЗ ЛОР «Будинок дитини №2 для дітей з ураженням центральної нервової системи і порушенням психіки» у розмірі 1/4 частки від їх заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подання позову до досягнення дитиною повноліття. Свій позов мотивує тим, що малолітня дитина [PERSON] - [INFO] до розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 07.10.2020 №461 «Про влаштування дитини [PERSON] , [INFO] , у КЗ ЛОР «Будинок дитини №2 для дітей з ураженням центральної нервової системи і порушенням психіки» влаштована в заклад на повне державне утримання терміном на 1 рік за заявою матері [PERSON] .Відповідно листа від 18.09.2020 року Франківського районного у місті Львові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), щодо реєстрації народження дитини батьком записаний [PERSON] відповідно частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері). Крім цього, сім`я [PERSON] з 29.10.2019 перебуває на обліку в складних життєвих обставинах як малозабезпечена сім`я у відділі соціальної роботи Франківського району Львівського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді. Відповідно до листа від 15.06.2021 №220 КЗ ЛОР «Будинок дитини №2 для дітей з ураженням центральної нервової системи і порушенням психіки» з моменту перебування [PERSON] - [INFO] у закладі [PERSON] відвідувала 2020 році - 25 разів, 2021році - 27 разів. До Франківської районної адміністрації Львівської міської ради або до відділу «Служба у справах дітей» Франківського району, з моменту влаштування малолітнього [PERSON] - [INFO] , відповідач не зверталася щодо повернення дитини їй на виховання та спільне проживання. Оскільки мати дитини ухиляється від виконання обов`язків, щодо виховання дитини, не піклується про фізичний та духовний її розвиток, не цікавиться навчанням, станом здоров`я, матеріально не підтримує, тому просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 03.12.2021 року відкрито провадження у справі та визначено розглядати таку в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 10.02.2022 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про заслухання справи у його відсутності, позов підтримує повністю та не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення суду. Відповідач повторно у судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про день, час та місце слухання справи та не подала відзив, тому на підставі ст.ст.223, 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів(постановляє заочне рішення), проти чого не заперечив представник позивача у заяві. Представник третьої особи- КЗ ЛОР «Будинок дитини №2 для дітей з ураженням центральної нервової системи і порушенням психіки» в судове засідання не з`явився, однак подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує. Представник третьої особи- Львівський міський центр для сім'ї, дітей та молоді в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча повідомлявся судом про день, час та місце слухання справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що відповідачка є матір`ю [PERSON] - [INFO] , що вбачається із свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 20.03.2018 року Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області. Відповідно листа від 18.09.2020 року №/21.6-26 Франківського районного у місті Львові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), щодо реєстрації народження дитини батьком записаний [PERSON] відповідно частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері). Як вбачається із листа Франківського відділу поліції ГУНП у Львівській області від 21.09.2020 №13764/41/01/06-20, зареєстрованого в Центрі надання адміністративних послуг Львівської міської ради 06.10.2020 за №1.9-30235-35, що 14.09.2020 матір дитини [PERSON] - [INFO] госпіталізовано, оскільки мати погрожувала викинути дитину з вікна квартири. Дитину [PERSON] - [INFO] поміщено у КЗ ЛОР «Будинок дитини №2 для дітей з ураженням центральної нервової системи і порушенням психіки» відповідно до акту від 14.09.2020 про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я або яку відмовилися забрати батьки чи інші родичі, про підкинуту чи знайдену дитину. Відповідно до розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 07.10.2020 №461 «Про влаштування дитини [PERSON] , [INFO] , у КЗ ЛОР «Будинок дитини №2 для дітей з ураженням центральної нервової системи і порушенням психіки» дитина влаштована в заклад на повне державне утримання терміном на 1 рік за заявою матері [PERSON] . Як вбачається з листа від 15.06.2021 року №220 КЗ ЛОР «Будинок дитини №2 для дітей з ураженням центральної нервової системи і порушенням психіки» з моменту перебування [PERSON] - [INFO] у закладі відповідачка [PERSON] відвідувала 2020 році - 25 разів, 2021році - 27 разів. Орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради своїм висновком від 26.10.2021 №260001-вих-98730 з метою захисту прав та інтересів дитини вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] - [INFO] За таких обставин, суд вважає, що відповідачка свідомо самоусунулася від виховання батьківських обов`язків, не бажає виховувати та утримувати свою дитину, не вживає жодних заходів для виконання таких у будь-який спосіб та не бажає їх виконувати, що є підставою для позбавлення її батьківських прав. Положеннями ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частина 8 ст.7 СК України також передбачає, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини(1959р.), «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. У відповідності до ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності з ч.2 ст.157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Згідно з ч.2 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Як роз`яснив у п. 15 Постанови "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року Пленум Верховного Суду України позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного і об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" ухиленням батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляють інтересу до її внутрішнього стану; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Поведінка відповідача засвідчує, що відповідачка не проявляє до сина сина [PERSON] - [INFO] батьківської турботи, хоча має таку можливість, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, вихованням та навчанням дитини не займається та матеріально не підтримує, а тому суд вважає, що така поведінка відповідачки є достатньою підставою для застосування такої крайньої міри до неї, як позбавлення батьківських прав, а тому слід позов в частині позбавлення батьківських прав відповідача слід задовольнити. Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у відповідності до ст. 182 згаданого кодексу при визначенні розміру аліментів, суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина(ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у справі № 755/14148/18 не підтримав практику призначення аліментів у мінімальному розмірі і роз`яснив, що при ухваленні рішення про стягнення аліментів, суди мають керуватись інтересами дитини, яка має право на достойний рівень матеріального забезпечення. ВС визначив, що аліменти не обов`язково мають присуджуватись у мінімальному розмірі, передбаченому ст.182 СК України, а також встановив, що відповідач має довести свою неспроможність платити аліменти, встановлені судом. Також ВС дійшов висновку, що сам факт відсутності у одного з батьків можливості надавати певний розмір утримання своїй дитині не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при встановленні розміру аліментів. Така обставина не є підставою звільнення батьків від обов`язку по утриманню дитини. Аналогічна правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2019 року у справі № 344/10971/16-ц. Згідно частин 2,3 ст. 193 СК України якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Відповідач не надала суду доказів суду щодо перебування на утриманні відповідача, а саме: інших дітей, непрацездатних осіб та інші обставини, що мають істотне значення для справи та те, що вона утримує сина [PERSON] - [INFO] у позасудовому порядку. Разом з тим, при визначенні розміру аліментного забезпечення суд, вирішуючи справу в межах заявлених вимог (ст.13 ЦПК України) та відповідно до вимог ст. 182 СК України враховує стан здоров`я та матеріальне становище як дитини так і платника аліментів. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини(ч.8 ст.7 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, вирішуючи даний спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»). На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, щодо необхідності також задоволення позовних вимог про стягнення аліментів, а тому слід стягувати з відповідача на користь КЗ ЛОР «Будинок дитини №2 для дітей з ураженням центральної нервової системи і порушенням психіки» аліменти на утримання [PERSON] - [INFO] у розмірі 1/4 частини від його заробітку(доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення позивача до суду, тобто з 09.11.2021 року, і до досягнення дитиною повноліття. На підставі ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1 816 гривень.

Outcome: approved