Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , третя особа: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, про усунення перешкод у користуванні власністю. В позові зазначила, що їй на праві приватної власності належить частини будинку [ADDRESS] , що підтверджується Договором Дарування від 05.07.2005 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори Петричкович Ю.А., зареєстровано в реєстрі за № 3-1081, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Орендного підприємства Запорізьке бюро технічної інвентаризації № 7785589 від 15.07.2005 року, Договором Дарування від 06.03.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Корицьким Є.Д., зареєстровано в реєстрі за № 809, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Орендного підприємства Запорізьке бюро технічної інвентаризації № 18036133 від 11.03.2008 року та Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 23.06.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори Петричкович Ю.А., зареєстровано в реєстрі за № 3-829, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Орендного підприємства Запорізьке бюро технічної інвентаризації № 4214669 від 21.07.2004 року. Частка будинку є виділеною в натурі, що підтверджую відповідними документами: технічним паспортом, Актом від 15.10.1974 року, Висновком технічної експертизи по жилому дому (домоволодінню). Земля, на якій розташований будинок - приватизована, що підтверджую рішенням Запорізької міської ради від 19.12.2018 року № 108/28.. За вказаною вище адресою зареєстрована, крім членів її родини, [PERSON] , [INFO] , - син, [PERSON] , [INFO] - чоловік, [PERSON] , [INFO] , - онук, [PERSON] , [INFO] , - дочка, також відповідачка по справі, гр. [PERSON] , [INFO] . На сьогоднішній день гр. [PERSON] , [INFO] , не проживає за адресою своєї реєстрації у будинку [ADDRESS] тривалий час - з 2018 року по теперішній час, що підтверджується Актом про непроживання квартального комітету № 81 від 30.06.2021 року. Особисті речі відповідачки по справі у будинку - відсутні, що також зазначено в Акті про непроживання від 30.06.2021 року. Позивачка просить визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] . Справа призначена до розгляду в спрощеному позовному провадженні. Сторони повідомлені про дату розгляду справи та наданий час для подання відзиву та заперечень. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити у повному обсязі та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час і місце слухання справи була повідомлений вчасно за місцем реєстрації рекомендованою кореспонденцією, у визначений строк не надала суду відзив на позовну заяву. Суд вважає можливим, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи, відповідно до ст.280 ЦПК України, за відсутності відповідача. Розглянувши матеріали справи, заслухавши позивачку та свідків [PERSON] , [PERSON] , оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить частини будинку [ADDRESS] , що підтверджується Договором Дарування від 05.07.2005 року, посвідченого Петричкович Ю.А., державним нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 3-1081, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Орендного підприємства Запорізьке бюро технічної інвентаризації № 7785589 від 15.07.2005 року, Договором Дарування від 06.03.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Корицьким Є.Д., зареєстровано в реєстрі за № 809, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Орендного підприємства Запорізьке бюро технічної інвентаризації № 18036133 від 11.03.2008 року та Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 23.06.2004 року, посвідченого Петричкович Ю.А., державним нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 3-829, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Орендного підприємства Запорізьке бюро технічної інвентаризації № 4214669 від 21.07.2004 року. Частка будинку [ADDRESS] є виділеною в натурі, що підтверджую відповідними документами: технічним паспортом, Актом від 15.10.1974 року, Висновком технічної експертизи по жилому дому (домоволодінню). Земля, на якій розташований будинок - приватизована, що підтверджую рішенням Запорізької міської ради від 19.12.2018 року № 108/28.. Відповідачка [PERSON] , [INFO] , не проживає в будинку [ADDRESS] , де вона зареєстрована з 2014 року, будинком не цікавиться, її особисті речі відсутні у будинку, позивачка змушена сплачувати додаткові комунальні послуги, які нараховуються на відповідачку. Факт не проживання [PERSON] , підтверджується Актом не проживання особи за місцем реєстрації від 30.11.2021 року. Крім того, вказані обставини також підтверджуються поясненнями свідків [PERSON] , [PERSON] , сусідами позивачки, які були допитані в судовому засіданні. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав. Такий правовий висновок зроблений в постанові ВС КЦС від 09.12.2020 року справа № 209/2642/18. Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підстав, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства. Право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. 27.04.2020 року рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя шлюб між сином позивачки, [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було розірвано. Отже, відповідачка [PERSON] є колишньою дружиною сина позивачки, спільним побутом із позивачкою не пов`язана, в спірному будинку не проживає. Право користування житловою площею - сервітут було встановлено для відповідачки тимчасово на період перебування у шлюбі з позивачем і припинилось після розірвання цього шлюбу. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Якщо відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18), у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 526/3206/17. Відповідачка не є членом сім`ї позивачки, спільним побутом із позивачкою не пов`язана, тому її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої ст.406 ЦК України. Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved