Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-07 00:00:00

20 травня 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особою, яка втратила право користування житловим приміщенням. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . 13 жовтня 2011 року позивачем було змінено прізвище з [PERSON] та [PERSON] у зв`язку з реєстрацією шлюбу. 01 серпня 2008 року у квартирі було зареєстровано місце проживання відповідача [PERSON] . З часу реєстрації по даний час відповідач у квартирі не проживав та нею не користувався. Відповідач у квартирі не проживає, не сплачує комунальні платежі в утриманні житла участі не бере, особистих речей відповідача у квартирі немає і взагалі квартирою він не цікавиться. Перешкод у користуванні квартирою ні позивач, ні члені її сім`ї відповідачу не чинили. Реєстрація відповідача у квартирі порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, зокрема, позивач має труднощі з оформленням субсидії та змушена сплачувати комунальні платежі з урахуванням зареєстрованого відповідача. За таких обставин позивач просить визнати відповідача особою, яка втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] .Ухвалою суду від 24 травня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 02 грудня 2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явилася, проте представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі, проти винесення судом заочного рішення не заперечив. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, зокрема, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Від відповідача не надходив відзив на позов, а також жодних інших заяв або клопотань. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, проте не з`явився у судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини своєї неявки, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі статей 280-282 Цивільного процесуального кодексу України ухвалив про заочний розгляд справи, про що 08 червня 2022 року прийнята відповідна ухвала. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 16 квітня 2007 року між [PERSON] , Продавцем, та [PERSON] , Покупцем, укладено договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого Продавець зобов`язується передати Покупцеві, а Покупець зобов`язується прийняти у власність квартиру [ADDRESS] , та сплатити за неї обумовлену грошову суму (а.с.5). Квартира [ADDRESS] , належить позивачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 16 квітня 2007 № Д-269, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 6). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 13 жовтня 2011 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрував шлюб із [PERSON] , [INFO] . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с.7). На квартиру [ADDRESS] заведено будинкову книгу, згідно якої за даною адресою зареєстрований відповідач по справі (а.с. 8-9). Як вбачається з копії нотаріально посвідченої заяви [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , остання повідомляє, що проживає за вказаною адресою протягом тривалого часу. Впродовж її проживання за вказаною адресою жодного разу не бачила та не чула, щоб [PERSON] , який зареєстрований з 2008 року за адресою: [ADDRESS] , відвідував чи перебував в приміщенні вищевказаної квартири за місцем своєї реєстрації (а.с.11). Відповідно до копії нотаріально посвідченої заяви [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , остання повідомляє, що проживає за вказаною адресою з 1985 року. Впродовж її проживання за вказаною адресою жодного разу не бачила та не чула, щоб [PERSON] , який зареєстрований з 2008 року за адресою: [ADDRESS] , відвідував чи перебував в приміщенні вищевказаної квартири за місцем реєстрації (а.с.12). Відповідно до довідки № 13021 від 12 травня 2021 року про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за даними Муніципального реєстру Івано-Франківської міської територіальної громади, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.13). Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до статті 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно принципу диспозитивності, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). Конституцією України (статтею 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплений принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку (квартири) визначені статтею 383 Цивільного кодексу України та статтею 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Конституція України у статті 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Частина перша статті 316 Цивільного кодексу України передбачає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності з положеннями статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За змістом статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом. Правовою підставою позовних вимог є положення статті 391 Цивільного кодексу України, яке визначає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, позивач звернувся до суду з негаторним позовом, підставою для подання якого є вчинення дій, що ускладнюють здійснення власником повноважень користування та розпорядженням майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правовідносин і його наявність в момент подання та розгляду позову. Позивач вказує, що реєстрація у квартирі відповідача перешкоджає здійсненню прав власника на вільне користування і розпоряджання майном. Судом встановлено, що відповідач у квартирі, що належить позивачу на праві приватної власності, зареєстрований, але не проживає тривалий час без поважних причин, житлом не цікавиться, витрат по його утриманню не несе, дій, які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням, не вчиняв, позивач не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним на праві власності житлом та несе надмірний тягар по оплаті комунальних послуг. За таких обставин суд вважає доведеними доводи позивача про те, що відсутність відповідача має постійний характер, підстави для визнання причин відсутності відповідача поважними відсутні, тому відповідача необхідно визнати особою, яка втратила право на користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач, не бажаючи приймати участь у судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову, тим самим не оспорює наявних підстав для задоволення позову. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню повністю. На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 41, 47, 129 Конституції України, статей 316-319, 383, 391 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved