Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-24 00:00:00

Позивач в лютому 2022 року звернувся в суд з позовом до Відділу державної виконавчої служби у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про зняття арешту з об`єкту нерухомого майна, належного\~ АТ «Альфа Банк» квартири, загальна площа (кв.м): 55.9, житлова площа (кв.м): 31.4, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 38816976, виданий 24.07.2013, видавник: Державний виконавець відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції Сідик В.В. (номер запису про обтяження 2033739) та постанова, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП№41883506, виданий 07.02.2014, видавник: Державний виконавець ВДВС Івано-Франківського МУЮ Євчук М. В. (номер запису про обтяження 4622935) Позовні вимоги обґрунтував тим, що між АКБСР «Укрсоцбанк», як кредитором (який є правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків є АТ «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року) та [PERSON] як позичальником укладено договір кредиту № 1263-22/340 та іпотечний договір від 16.07.2007р. між цими ж сторонами та ще з іпотекодавцем [PERSON] , відповідно до якого, на забезпечення виконання основного зобов`язання, іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме: квартира,\~\~ загальна площа (кв.м): 55.9, житлова площа (кв.м): 31.4, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За невиконання зобов`язань позичальника, 25.09.2021 року право власності на майно було зареєстроване за АТ «Альфа - Банк», що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Однак, позивачу стало відомо, що реалізувати заставне майно на даний час неможливо, оскільки постановою, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 38816976, виданий 24.07.2013, видавник: Державний виконавець відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції Сідик В.В. та постанова, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП№41883506, виданий 07.02.2014, видавник: Державний виконавець ВДВС Івано-Франківського МУЮ Євчук М. В. накладено арешт на нерухоме майно відповідача, та заборона на його відчуження. Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити у повному обсязі, розгляд справи провести без його участі. Відповідачі позов визнали, подавши заяву про розгляд справи за їх відсутності. Третя особа позов та повістки належним чином отримала, письмових пояснень не надавала, на вимогу суду надала 18.05.2022р. інформацію по виконавчих провадженнях, по яких накладався арешт на майно, що є предметом іпотеки. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне. Між АКБСР «Укрсоцбанк», як кредитором (який є правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків є АТ «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року а.с.10-17) та [PERSON] як позичальником було укладено договір кредиту № 1263-22/340 та іпотечний договір від 16.07.2007р. між цими ж сторонами трьохсторонній з іпотекодавцем [PERSON] (а.с.5-6), відповідно до якого, на забезпечення виконання основного зобов`язання, іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме: квартира, загальна площа (кв.м): 55.9, житлова площа (кв.м): 31.4, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно було внесено відомості про реєстрацію іпотеки в реєстрі 16.07.2007р., номер запису про обтяження 34285007 (а.с.7-9). За невиконання зобов`язань позичальника, 25.09.2021 року право власності на майно було зареєстроване за АТ «Альфа - Банк», що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.7). Однак, позивачу стало відомо, що реалізувати заставне майно на даний час неможливо, оскільки постановою, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 38816976, виданий 24.07.2013, видавник: Державний виконавець відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції Сідик В.В. (номер запису про обтяження 2033739) та постанова, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП№41883506, виданий 07.02.2014, видавник: Державний виконавець ВДВС Івано-Франківського МУЮ Євчук М. В. (номер запису про обтяження 4622935) було накладено арешт на нерухоме майно відповідача [PERSON] (2/3 частки двохкімнатної квартири по [ADDRESS] ) та відповідача [PERSON] (1/3 частки двохкімнатної квартири по [ADDRESS] ), що внесено запис у реєстр обтяжень. Згідно зі статтею 589 ЦКУ у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. На сьогоднішній день, внаслідок винесення вищезазначеної постанови про арешт, порушено права позивача як власника відповідного майна, виходячи із наступного. Відповідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частина 1 ст. 317 ЦКУ зазначає, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Також, відповідно до ч. 1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Непорушність права власності регулюється ст. 321 Цивільного кодексу України та зазначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Так, відповідно до ч. 1,2 ст. 386 ЦКУ держава забезпечує рівний захист прав усі суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ч. 1 ст. 391 ЦКУ власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За правилами ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Відповідно до ч. 2 ст. 40 вищезазначеного закону про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Також ч.1 ст. 59 цього ж закону зазначає, що особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з-під арешту. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установ, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Відповідно до частини 6 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом. Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження) це обмеження або заборона розпоряджатися нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом (абз.5 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»). Згідно поданої третьою особою інформації, по першому обтяженню ще 07.06.2017р. у ВП 38816976 було повернуто виконавчий документ стягувачу, при цьому хто був стягувачем невідомо, а по другому обтяженню у ВП 41883506 виконавчий документ на суму боргу 5163грн.02коп. було повернуто стягувачу ПАТ «Дельта Банк» 30.04.2014р. (а.с.67). Разом з тим, з 08.10.2015 року даний банк в стані припинення згідно відкритої загальної інформації відомої суду. Оскільки наявність такого запису є обмеженням права законного користувача щодо володіння відповідним майном, вимога зняти обтяження (арешт нерухомого майна) з зазначеної квартири підлягає до задоволення. Відповідно до положень ст. ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений\~ та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК). За вимогами ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідачів слід стягнути на користь позивача 2481,00 грн. судового збору. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 16, 317, 319, 321, 395-396, 391 ЦК України, ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 247 ЦПК України,

Outcome: approved