Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-23 00:00:00

01 березня 2021 року [PERSON] через представника звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Вимоги мотивує тим, що сторони зареєстрували шлюб 05 травня 2017 року, від подружнього життя дітей не мають. Спільне життя не склалося, сторони на даний час сторони проживають окремо. Основою розпаду сім`ї вказує відсутність взаєморозуміння між подружжям, різні погляди на критерії сім`ї та шлюбу. Вказані обставини призвели до припинення шлюбних відносин між ними. Вказує, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, суперечить інтересам позивача, тому просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , стягнути судові витрати у справі ( т. 1 а.с 1-7) . Ухвалою від 10 березня 2021 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом та призначено її до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження ( т. 1 а. с. 29). 26 березня 2021 року до суду надійшов відзив від відповідача [PERSON] , у якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу (т. 1 а.с. 34-35). 06 квітня 2021 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа - [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, яка обгрунтована наступним. Так, він є громадянином Російської Федерації (далі - РФ) має посвідку на постійне місце проживання в Україні, є уродженцем Української УРСР. В Україні знаходиться та перебуває офіційно. Із [PERSON] вони познайомилися в 2015 році через мережу Інтернет, потім було розпочато спілкування котре тривало 1-2 місяці. Згодом з грудня 2015 року вони почали проживати однією сім`єю в орендованій квартирі у [ADDRESS] . Разом з ними проживала донька [PERSON] - [PERSON] ( [INFO] ). Він почав оплачувати оренду квартири, яку винаймала [PERSON] , почав надавати кошти [PERSON] на дрібні витрати: лікування, їжу, одяг, для неї та її малолітньої дитини. Згодом з 2016 року сторони почали проживати у квартирі за адресою: [ADDRESS] , котру він придбав для спільного проживання . У період з 2015 року по 2017 рік він часто їздив на офіційні заробітки до РФ у Магаданську область Омсукчанський район з режимом роботи два місяці через два місяці, де отримував достойну заробітну плату, а в 2017 році звільнився з роботи та в 2018 році отримав пенсію. Влітку 2018 року почав працювати в іншій компанії сервісним інженером «Джон Дір». Знову почав їздити до РФ з кінця квітня 2019 року, де працює на даний час в Магаданській області, м. Сусуман, ГВК «Берельох», начальником Горної збагачувальної фабрики. Шлюб між сторонами був укладений 05.05.2017 року. Що стосується [PERSON] , то з 2015 по 2017 рр. [PERSON] більшу частину із вказаного періоду не працювала, офіційних джерел доходу не мала, оскільки він її повністю забезпечував, зокрема оплачував навчання в Сумському педагогічному університеті (заочна форма), купував коштовні (цінні) речі: золоті прикраси та одяг, зокрема хутряну шубу, оплачував поїздки на відпочинок за кордон, зокрема до Єгипту. Також сплачував за навчання [PERSON] в автомобільній школі, внаслідок чого [PERSON] отримала водійське посвідчення на початку 2019 року. Крім того, також він здійснював погашення боргових зобов`язань набутих [PERSON] до шлюбу. Перебуваючи у шлюбі вони набули у власність майно: грошові кошти в розмірі 5 000 доларів США, 12 500, 00 грн., 35 000, 00 грн., та інших сум, була придбана побутова техніка, були накопичені депозити в ПриватБанку на ім`я [PERSON] за його кошти, а також був придбаний автомобіль у [PERSON] за борговою розпискою. Влітку, а саме в серпні 2019 року подружжя відпочивало в Єгипті з дитиною. Приблизно після приїзду з Єгипту [PERSON] попросила його купити їй автомобіль. Він виконав прохання та купив для сім`ї автомобіль Mercedes-Benz А 140, 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] . Але в борг. Саме [PERSON] користувалася автомобілем в 2019, 2020 та в 2021 році. Він рідко їздив на цьому авто. Придбання автомобіля у [PERSON] було укладено в інтересах сім`ї для дружини, яким вона користується до сьогодні. Відтак, враховуючи положення ст. 65 СК України [PERSON] просить суд в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ним та [PERSON] автомобіль Mercedes-Benz А 140, 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] вартістю 6 200 доларів США (що становить 156 426, 00 грн. ) об`єктом спільної сумісної власності подружжя та в порядку поділу спільного майна подружжя в рахунок компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності стягнути з [PERSON] половину (1/2 частину) вартості автомобіля в розмірі 3 100 доларів США, що становить станом на 31.08.2019 року 78 213,00 грн. Також у шлюбі сторонами спільно було набуто (куплено) ряд побутової техніки, меблі, рухомого майна, а саме: 1)Пральна машина Whirpool придбана у 2018 році, вартість котрої 9 000 грн.; 2)Холодильник Snaige 2-х камерний, придбаний у 2018 році, вартістю 8 000 грн.; 3)Пилосос Siemens, придбаний у 2019 році, вартість котрого 4 000 грн.; 4)Ноутбук Acer aspire придбаний у 2019 році, вартість котрого 18 000 грн.; 5)Стіл для манікюру вартістю 2 700 грн.; 6)Фен для волосся вартістю 1 500 грн.; 7)Манікюрний набір: лампа для сушки нігтів та гель-лаки вартістю 2 000 грн.; 8)Стіл кухонний вартістю 2 700,00 грн. Вартість всього майна : 47 900 грн., яке [PERSON] забрала із собою, коли у січні 2021 року виїжджала з квартири та забрала всі нажиті речі, залишила собі автомобіль та всі грошові кошти (сімейні накопичення) у сумі 5 000 доларів США та 12 500 грн. Посилаючись на викладені обставини, [PERSON] просить визнати все нажите майно під час шлюбу спільним та здійснити його поділ шляхом стягнення коштів (компенсації) з [PERSON] , що буде законним з огляду на всі обставини справи. Просить стягнути з [PERSON] витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 25 000, 00 грн. та витрати на сплату судового збору. Ухвалою суду від 26 квітня 2021 року прийнята зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа - [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя. Первісний позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа - [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, об`єднано в одне провадження за правилами спрощеного позовного провадження ( т. 1 а.с. 88-89). 11 травня 2021 року до суду надійшов відзив на зустрічний позов [PERSON] від [PERSON] , у якому остання заперечує проти задоволення позовних вимог про поділ майна повністю, оскільки вимоги позивача [PERSON] не підтверджуються належними та допустимими доказами. Відсутні докази, що свідчать про факт придбання майна, його оцінка. Що стосується автомобіля Mercedes-Benz А 140, [NUMBER] , то вказаний автомобілем вона використовувала в інтересах сім`ї відповідно до нотаріального доручення від 17 грудня 2020 року, що видане [PERSON] , а потім продала перебуваючи у шлюбі [PERSON] , а гроші віддала [PERSON] . Що стосується кошті в сумі 5000 доларів США (станом на дату подання позову 139 4000,00 грн) та 12 500 грн., то вказаних грошових коштів позивач їй ніколи не надавав, депозитні рахунки відсутні. Просить відмовити повністю у задоволенні зустрічного позову та стягненні судових витрат ( т. 1 а.с. 98-102). 19 травня 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив від представника [PERSON] - адвоката Стадника С.В., у якому йдеться про те, що оцінка майна, яке підлягає поділу було забране [PERSON] , що буде підтверджено показами свідків. Вартість майна позивач встановлює згідно загальної інформації, яка наявна у мережі Інтернет. [PERSON] не визнає вартості майна та не дає жодних доказів його вартості, тому слід прийняти докази вартості (ціни) майна які подані [PERSON] . Просить зауважити, що майно дійсно було нажито подружжям у шлюбі, сторони їздили багато разів на відпочинок, змінювали місце проживання, повноцінно жили у шлюбі. Щодо автомобіля, яким користувалася [PERSON] , то він дійсно був придбаний в інтересах сім`ї, але за борговою розпискою. [PERSON] без його згоди продала матері автомобіль за ціною, яка не відповідає дійсності. Також остання користувалася банківською карткою [PERSON] , коли він перебував в РФ, знімала кошти з картки та мала доступ до фінансів чоловіка. Гроші від продажу автомобіля [PERSON] не передавала [PERSON] . Цей договір купівлі-продажу є фіктивним та не дійсним, за ціною та за намірами, так як [PERSON] продовжує користуватися спірним автомобілем, утримує цей автомобіль та їздить на ньому до м. Суми з м. Білопілля та навпаки, не зважаючи на те, що автомобіль належить її матері [PERSON] . Просить суд провести поділ майна, яке було нажито, та майно, яке [PERSON] залишила собі (грошові кошти) та автомобіль який вона продала своїй матері ( т. 1 а.с. 125-126). 19 травня 2021 року досуду надійшла заява від представника позивача за зустрічним позовом [PERSON] - адвоката Стадника С.В. про забезпечення позову, в якій представник просить вжити заходів забезпечення позову, шляхом заборони [PERSON] вчиняти певні дії щодо переобладнання, зміни технічного стану, погіршення технічного стану транспортного засобу , а також відчуження ( продаж, дарування, обмін та таке інше) легкового автомобіля Mercedes-Benz А 140, 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER] до набрання рішенням законної сили у справі № 573/319/21 ( т. 1 а.с. 150-153). 21 травня 2021 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні заяви представника позивача за зустрічним позовом [PERSON] - адвоката Стадника С.В. про забезпечення позову (т. 1 а.с. 159-161). 18 травня 2021 року до суду надійшло клопотання представника позивача за зустрічним позовом - адвоката Стадника про залучення у справі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] ( т. 1 а.с. 156-157). 10 червня 2021 року ухвалою суду клопотання представника позивача за зустрічним позовом - адвоката Стадника С.В. про залучення третьої особи задоволено. До участі у справі за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено [PERSON] ( т. 1 а.с. 187-188). 18 травня 2021 року до суду надійшла позовна заява адвоката Кузнецова А.С., подана в інтересах 3-ї особи за зустрічним позовом - [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення грошових коштів ( т. 1 а.с. 138-148). 10 червня 2021 року ухвалою суду у прийнятті позовної заяви адвоката Кузнецова А.С., поданої в інтересах 3-ї особи за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення грошових коштів, відмовлено. Позовну заяву адвоката Кузнецова А.С., подану в інтересах 3-ї особи за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення грошових коштів повернуто адвокату Кузнецову А.С. ( т. 1 а.с. 185-186). 23 червня 2021 року до суду надійшли письмові пояснення третьої особи - [PERSON] , у яких остання зазначає, що 04 січня 2021 року вона придбала автомобіль у [PERSON] за договором купівлі - продажу за 15 000 грн., який належав [PERSON] , про що було відомо [PERSON] . Вказаний автомобіль був придбаний за такою ціною, оскільки його технічний стан був не належний, автомобіль потребував значних вкладень. Тому вважає позовні вимоги щодо поділу даного автомобіля такими, що не підлягають задоволенню ( т. 1 а.с. 192-193). 25 червня 2021 року до суду надійшла апеляційна скарга адвоката Кузнецова А.С., подана в інтересах 3-ї особи за зустрічним позовом [PERSON] про скасування ухвали Білопільського районного суду про відмову у прийнятті позовної заяви адвоката Кузнецова А.С., в інтересах 3-ї особи за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення грошових коштів ( т. 1 а.с. 214-215). 04 серпня 2021 року постановою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Сумського апеляційного суду апеляційну скаргу представника [PERSON] - адвоката Кузнецова А.С. залишено без задоволення, у ухвалу Білопільського районного суду Сумської області від 10 червня 2021 року залишено без змін (т. 1 а.с. 246 -247). 17 серпня 2021 року до суду від адвоката Стадника С.В. надійшла уточнена зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа - [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, у якій позивач за зустрічним позовом уточнив позовні вимоги, а саме просив : 1.Визнати за [PERSON] та за [PERSON] автомобіль вартістю 6200 доларів США, що становить в Українській гривні 156 426, 00 грн. США Mercedes-Benz А 140, 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] об`єктом спільної сумісної власності подружжя та в порядку поділу спільного майна подружжя в рахунок компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності стягнути з [PERSON] половину (1/2 частину) вартості автомобіля Mercedes-Benz А 140, 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] в розмірі 3 100 доларів США, що становить в Українській гривні станом на 31.08.2019 року 78 213 грн.; 2. Визнати за [PERSON] та [PERSON] об`єктами спільної сумісної вартості рухоме майно, вартістю 47 900 грн., а саме: Пральну машину Whirpool придбана у 2018 році, ринкова вартість котрої 9 000 грн.; Холодильник Snaige 2-х камерний, придбаний у 2018 році, ринкова вартість котрого 8 000 грн.; Пилосос Siemens, придбаний у 2019 році, ринкова вартість котрого 4 000 грн.; Ноутбук Acer aspire придбаний у 2019 році, ринкова вартість котрого 18 000 грн.; Стіл для манікюру, ринкова вартість котрого 2 700 грн.; Фен для волосся, ринкова вартість котрого 1 500 грн.; Манікюрний набір: лампа для сушки нігтів та гель-лаки, середня вартість котрого 2 000, 00 грн.; Стіл кухонний, ринкова вартість котрого 2 700 грн., та в порядку поділу спільного майна подружжя в рахунок компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності стягнути з [PERSON] половину (1/2 частину) вартості майна в розмірі 23 950 грн.; 3. Визнати за [PERSON] та [PERSON] грошові кошти в сумі 5 000 доларів США (станом на дату подання позову 139 400 грн.) 12 500 грн., 20 000 грн. спільним сумісним майном подружжя та в порядку поділу спільного майна подружжя в рахунок компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності стягнути з [PERSON] половину (1/2 частину) вартості майна в розмірі 85 850 грн. 4. Визнати боргове зобов`язання за укладеної письмовою борговою розпискою від 30.08.2019 року в розмірі 5200 доларів США складену [PERSON] як спільним боргом для обох з подружжя, а саме спільним боргом [PERSON] та [PERSON] перед [PERSON] та стянути судові витрати ( т. 2 а.с. 9-13). 01 вересня 2021 року до суду надійшов відзив на уточнену зустрічну позовну заяву від представника [PERSON] - адвоката Пашкова С.І. про заперечення уточнених позовних вимог ( т. 2 а.с. 29-32). Ухвалою суду від 03 вересня 2021 року клопотання представника позивача за зустрічним позовом - адвоката Стадника С.В. про допит свідка задоволено. Викликано до суду для допиту свідка [PERSON] ( т. 2 а.с. 55-56). Ухвалою суду від 03 вересня 2021 року клопотання представника позивача за зустрічним позовом - адвоката Стадника С.В. про призначення судової автотоварознавчої експертизи задоволено. Призначена по справі судова автотоварознавчу експертиза, на вирішення якої поставити наступні питання: 1) Яка дійсна ринкова вартість легкового автомобіля ««Mercedes-Benz А 140», 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , на час проведення експертизи? Зобов`язано власника автомобіля «Mercedes-Benz А 140», 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] [PERSON] надати транспортний засіб для огляду експерту . 2) У випадку неможливості встановлення дійсної ринкової вартості легкового автомобіля ««Mercedes-Benz А 140», 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , визначити ринкову вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) автомобіля на час проведення експертизи? Провадження у справі зупинено ( т. 2 а.с. 57-58). 21 вересня 2021 року ухвалою суду поновлено провадження у справі для вирішення клопотання судового експерта про надання додаткових доказів ( т. 2 а.с. 67). 22 листопада 2021 року ухвалою суду клопотання судового експерта автотоварознавця Варуха В. О. задоволено, надано дозвіл судовому експерту Варусі В.О. провести судову автотоварознавчу експертизу легкового автомобіля ««Mercedes-Benz А 140», 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , без об`єкта дослідження за матеріалами, наявними в справі. Провадження у справі зупинено ( т. 2 а.с. 120-122). 13 січня 2022 року ухвалою суду поновлено провадження у справі після надходження висновку експерта ( т. 2 а.с. 173). У судове засідання позивач за основним позовом [PERSON] не з`явилася, раніше під час розгляду справи просила задовольнити її позов про розірвання шлюбу, а у задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовити у повному обсязі по причині його безпідставності та недоведеності. Представник позивача за основним позовом [PERSON] - адвокат Климов К.В., який приймав участь під час розгляду справи у режимі відеоконференції, просив задовольнити основний позов [PERSON] , а у задоволенні зустрічного позову відмовити у повному обсязі із підстав, які викладені у відзиві на зустрічну позовну заяву та у відзиві на уточнену позовну заяву. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та представник останнього - адвокат Стадник С.В. до суду не з`явилися. Від представника надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі. Раніше, під час розгляду справи відповідач [PERSON] основний позов не визнав, зустрічний позов підтримав повністю із мотивів вказаних у позові. Його представник - адвокат Стадник С.В. раніше у судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом ( уточненим) позовом. Ввважає позовні вимоги заонними і обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення повністю ( т. 2 а.с. 209). У судове засідання третя особа за зустрічним позовом [PERSON] не з`явився, його представник - адвокат Кузнецов А.С., який приймав участь під час розгляду справи у режимі відеоконференції, просив задовольнити позовні вимоги за зустрічним позовом. У судове засідання третя особа за зустрічним позовом [PERSON] не з`явилася, раніше направила до суду клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги [PERSON] вважає такими, що не підлягають задоволенню ( т. 1 а.с. 192, т. 2 а.с. 37). Заслухавши представника [PERSON] - [PERSON] , представника [PERSON] - Кузнецова А.С. , повно, всебічно і об`єктивно дослідивши зібрані по справі докази та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до положень ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. ст. 76-78, ст. 81 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Під час розгляду справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заявлені клопотань. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі тих доказів, які надані сторонами. Щодо первісного позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] у м. Білопілля Сумської області ( т. 1 а.с. 9-12) [PERSON] , народився [INFO] в Українській РСР, є громадянином Російської Федерації, зареєстрований у [ADDRESS] ( т. 1 а.с. 54-56). Сторони у справі [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 05 травня 2017 року у Ковпаківському районному у м. Суми відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, про що складено відповідний актовий запис за № 364. Після реєстрації шлюбу позивач залишила собі прізвище [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] ( т. 1 а. с. 7). Від подружнього життя сторони спільних дітей не мають. [PERSON] виховує доньку [PERSON] , [INFO] , що вбачається із свідоцтва про народження серії № [NUMBER] ( т. 1 а.с. 16 ). Зі змісту позовної заяви [PERSON] вбачається, що причиною розпаду сім`ї вказує відсутність взаєморозуміння між подружжям, різні погляди на критерії шлюбу та сім`ї, що робить неможливою подальшу побудову сімейних відносин. Сторони тривалий час проживають окремо. Суд зазначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалась даним правом та звернулась до суду з даним позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а, як встановлено у судовому засіданні сторони не мають наміру зберегти шлюб. Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім`ї, поновлення шлюбних відносин та подальше спільне проживання неможливе, так як суперечить інтересам позивача. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч. 3 ст. 115 СК України). Відповідно до ст. 113 СК України, якою визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач за основним позовом не змінювала своє прізвище під час реєстрації шлюбу, то суд вважає і надалі залишити їй прізвище [PERSON] . Щодо зустрічного позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи - [PERSON] , [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя. За правилами ч. 2 ст. 355 Цивільного кодексу України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. За приписами ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. У відповідності до ч. 3 ст. 368 ЦК України, ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного із цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України). Відповідно до положень ст. 68 СК України та роз`яснень, які містяться в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України). Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбними договором. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Аналогічні положення закріплені і в ч. ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України. Зокрема, частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Відповідно до п. п. 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. При цьому, суд враховує правові позиції ВС з аналогічних спорів, в яких ВС роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України. Суд також звертає увагу, що відповідно положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Щодо визнати за [PERSON] та за [PERSON] автомобілю вартістю 6200 доларів США, що становить в Українській гривні 156 426, 00 грн. США Mercedes-Benz А 140, 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] об`єктом спільної сумісної власності подружжя та в порядку поділу спільного майна подружжя в рахунок компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності та стягнення з [PERSON] половину (1/2 частину) вартості автомобіля Mercedes-Benz А 140, 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] в розмірі 3 100 доларів США, що становить в Українській гривні станом на 31.08.2019 року 78 213 грн., суд зазначає наступне. Так, звертаючись до суду із зустрічним позовом, позивач [PERSON] та його представник Стадник С.В. посилалися на те, що згоду на відчуження автомобіля Mercedes-Benz А 140, 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , придбаного за борговою розпискою в інтересах він сім`ї він не надавав. 17 грудня 2020 року [PERSON] видав довіреність на ім`я [PERSON] , якою уповноважив останню, зокрема, представляти його інтереси в Регіональних сервісних центрах МВС з усіх пов`язаних питань з експлуатацією автомобіля Mercedes-Benz А140, 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , в тому числі з правом зняття його з обліку, продажу або обміну (т. 1 а.с. 103-104). Із копії договору Купівлі - продажу транспортного засобу № 5941/2021/2369219 від 04 січня 2021 року , складеного та оформленого в Територіальному сервісному центрі МВС № 5941 РСЦ МВС в Сумській області м. Глухів , продавець [PERSON] від імені якого діє [PERSON] продала, а [PERSON] купила транспортний засіб марки Mercedes-Benz А 140, 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] за п`ятнадцять тисяч гривень ( т. 1 а.с. 106). Із Висновку № 01/2022 судової автотоварознавчої експертизи, проведеної експертом автотехніком Варухою В.О., на виконання ухвали суду від 03.09.2021 року встановлено, що дійсна ринкова вартість автомобіля марки Mercedes-Benz А 140, 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , кузов [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , подібного за своїми якостями ( технічними характеристиками) на час відчуження, станом цін на час проведення експертизи за матеріалами, наявними в справі, без урахування ПДВ, складає 162 317 грн. ( т. 2 а.с. 141-171). Проте судом встановлено, що власником транспортного засобу - автомобіля марки Mercedes-Benz А 140, 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , до його відчуження 04.01.2021 року була не [PERSON] , яка лише використовувала його в інтересах сім`ї, про що не заперечував сам [PERSON] , а третя особа- [PERSON] . Таким чином, оскільки у судовому засіданні встановлено, що вказаний автомобіль не належав сторонам у справі ні [PERSON] ні [PERSON] , позовна вимога за зустрічним позовом про визнання вказаного автомобіля об`єктом спільної сумісної власності подружжя задоволенню не підлягає. Щодо позовної вимоги за зустрічним позовом про визнання за [PERSON] та [PERSON] об`єктами спільної сумісної вартості рухоме майно, вартістю 47 900 грн., а саме: пральну машину Whirpool придбана у 2018 році, ринкова вартість котрої 9 000 грн.; холодильник Snaige 2-х камерний, придбаний у 2018 році, ринкова вартість котрого 8 000 грн.; пилосос Siemens, придбаний у 2019 році, ринкова вартість котрого 4 000 грн.; ноутбук Acer aspire придбаний у 2019 році, ринкова вартість котрого 18 000 грн.; стіл для манікюру, ринкова вартість котрого 2 700 грн.; фен для волосся, ринкова вартість котрого 1 500 грн.; манікюрний набір: лампа для сушки нігтів та гель-лаки, середня вартість котрого 2 000, 00 грн.; стіл кухонний, ринкова вартість котрого 2 700 грн., та в порядку поділу спільного майна подружжя в рахунок компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності стягнення з [PERSON] половину (1/2 частину) вартості майна в розмірі 23 950 грн., суд зазначає наступне. Так, за нормами статей 81 та 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Однак, якщо суд має обґрунтований сумнів щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, тоді такі обставини справи підлягають доведення сторонами в загальному порядку. Аналізуючи наявні письмові докази в світлі наведених вище правових норм, беручи до уваги невизнання відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] позовних вимог у повному обсязі, суд не може визнати належними та допустимими доказами роздруківки із інтернет-магазинів що підтверджують вартість набутого у шлюбі майна та побутової техніки, виконаної із мережі Інтернет, тому не бере їх до уваги при вирішенні справи. Наступним письмовим доказом, наданим стороною позивача як письмовий доказ, є копія договору про надання туристичних послуг № 65852 від 19.12.2.2020 року, з якого вбачається, що сторони планували туристичну подорож із15.01.2021 по 22.01.2021 року. Проте, позовні вимоги за зустрічним позовом не пов`язані із розподілом витрат за вказану путівку, тому даний доказ також не є належним. Також позивачем за зустрічним позовом в якості доказів надані фото світлини із зображенням сторін та їх рідних, хоча самі фотографії не містять дати зйомки. Дослідивши їх, можна зробити висновок про те, що [PERSON] та [PERSON] були у шлюбі, разом проводили час та відпочивали. Крім того, у своїх поясненнях у судовому засіданні як [PERSON] , так і [PERSON] не заперечували факту спільного відпочинку в той час, коли [PERSON] перебував в Україні. Таким чином, Позивач за зустрічним позовом [PERSON] не довів перед судом, що в період шлюбу з [PERSON] вони спільно придбавали рухоме майно, що зазначене в зустрічній позовній заяві, оскільки на підтвердження даного факту не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б кожен окремо або в сукупності підтверджували б наведені в позові обставини щодо придбання меблів, побутової техніки та інших речей домашнього вжитку. Лише зазначення в заявах по суті справи переліку рухомого майна без відповідних підтверджуючих документів (акт опису майна, квитанції, чеків, накладних тощо), які б містили інформацію про час, місце, вартість та ім`я покупця, саме по собі не свідчить про наявність у сторін такого майна на час розгляду справи, не підтверджує його вартість, що зазначена в позовній заяві. Крім того, дані обставини у судовому засіданні заперечувалися [PERSON] , яка просила відмовити в задоволенні позову також в частині поділу рухомого майна за недоведеністю. Таким чином, суд вважає, що вказана вимога також не підлягає до задоволення, оскільки позивачем за зустрічним позовом не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження фактів придбання вказаних товарів, а тому суд вважає факт придбання в період шлюбу вказаних вище речей недоведеним, а вимоги [PERSON] про визнання їх об`єктами спільної сумісної власності, поділу та стягнення із [PERSON] Ѕ частки вартості майна у сумі 23 930 грн. такими, що не підлягають задоволенню через недоведеність. Крім того, не підлягає до задоволення вимога за зустрічним позовом про визнання за [PERSON] та [PERSON] грошових коштів в сумі 5 000 доларів США (станом на дату подання позову 139 400 грн.), 12 500 грн. та 20 000 грн. спільним сумісним майном подружжя та в порядку поділу спільного майна подружжя в рахунок компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності стягнення з [PERSON] половину (1/2 частину) вартості майна в розмірі 85 850 грн., оскільки в судовому засіданні позивач за зустрічним позовом та його представник також не довели факту наявності вказаних грошових коштів у сторін у період шлюбу із підстав вказаних вище. Щодо визнання боргового зобов`язання за укладеної письмовою борговою розпискою від 30.08.2019 року в розмірі 5 200 доларів США складену [PERSON] спільним боргом [PERSON] та [PERSON] перед [PERSON] , то суд зазначає наступне. Так, крім права спільної сумісної власності на придбане майно в інтересах сім`ї за рахунок позичених грошових коштів, внаслідок укладення договорів позики також може виникати і зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення позиченої грошової суми, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. Проте позивач за зустрічним позовом не довів перед судом наявність спільного грошового зобов`язання [PERSON] та [PERSON] перед третьою особою - [PERSON] в розмірі 5 200 доларів США , а наявна у матеріалах справи копія розписки не є належним доказом на підтвердження вказаних вимог. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року N 14 «Про судове рішення» передбачено, що суд у мотивувальній частині рішення повинен наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також надати оцінку всіх доказів. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, вирішуючи даний спір, суд повинен надати належну оцінку правовим підставам заявленого позову та зібраним у справі доказам, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу та засад змагальності сторін, відповідно до яких позивач зобов`язана була довести обставини, на які посилалася на підтвердження позову щодо факту проживання у фактичних шлюбних відносинах, набуття спірного майна сторонами під час ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, внаслідок спільної праці або за спільні кошти. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. До вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року (остаточне - 17 червня 2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Виходячи з вищенаведеного, суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача за зустрічним позовом [PERSON] в повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, тому із [PERSON] підлягають стягненню кошти на користь [PERSON] у сумі 908 ( дев"ятсот вісім) грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду. Згідно із ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що у задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю, судові витрати, які поніс позивач [PERSON] , не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача [PERSON] .

Outcome: approved