Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Романій Наталія Василівна про визнання спільною сумісною власністю, визнання договору дарування недійсним та скасування державної реєстрації, визнання права власності на частину майна, посилаючись на те, що між нею, [PERSON] , та [PERSON] 01 грудня 1979 року укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. За час спільного проживання у шлюбі у них народилося двоє синів: [PERSON] , 1981 року народження та [PERSON] , 1989 року народження. Коли вони одружилися у них не було свого житла, проживали на орендованих квартирах. Тому, коли 09 липня 1993 року свекор подарував своєму синові, а її чоловікові 23/100 частини домоволодіння по [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування, вони відразу розпочали будівельні роботи по розбудові указаного домоволодіння, адже у користування згідно указаного договору її чоловікові відійшло лише 2 кімнати: 1-6, 1-8, загальною площею 26 кв.м. Отримавши рішення Соснівського райвиконкому № 221 від 21 липня 1993 року про дозвіл на добудову подарованої частини будинку, нею з чоловіком за період з липня 1993 року по січень 1994 року за рахунок спільних трудових зусиль було добудовано до подарованої частини будинку ще 2 кімнати розмірами 7,5 х 5,5 та 6,5 x 6,8 м., кухню, коридор, ванну-санвузол, сарай-гараж 5x7 м. Згідно п.1.3 Рішення виконавчого комітету Соснівської районної ради народних депутатів № 18 від 19 січня 1994 року «Про затвердження актів прийому в експлуатацію на житлові добудови» прийнято в експлуатацію та визнано право власності на добудови згідно дозволу, на приміщення: 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6, житловою площею 36,6, корисною 60,1 кв.м., що становить разом за [PERSON] - 13/20. На підставі указаного рішення та взамін Договору дарування від 09 липня 1993 року [PERSON] отримав Свідоцтво №8 від 09 лютого 1994 року, тобто у період шлюбу, на 13/20 частин домоволодіння по [ADDRESS] . Таким чином, частка [PERSON] у спірному домоволодінні за час шлюбних відносин суттєво збільшилася з 23/100 до 13/20. Вважає, що за рахунок добудови спільними трудовими зусиллями подароване домоволодіння суттєво збільшилося у своїй вартості. Звертає увагу суду, що як тільки частина домоволодіння була подарована [PERSON] вони відразу звернулися за дозволом на добудову і розпочали після отримання такого дозволу будівельні та ремонтні роботи. Вона безпосередньо приймала участь у будівництві: носила цеглу, розвантажувала автомобілі з будівельними матеріалами, виконувала малярно-штукатурні роботи. Не знаючи усіх тонкощів будівництва, під час здійснення штукатурних та малярних робіт попекла собі руки вапном. Коли будівельні роботи робили наймані працівники, вона готувала обіди у своєї матері, яка проживала за кілька кварталів від них і яка постійно допомагала їм своїми власними коштами під час будівництва. Після введення добудови в експлуатацію та визнання права власності вони продовжували проводити внутрішні роботи, зокрема нею клеїлися шпалери, здійснювала покраска, штукатурка стін, виконувалися підсобні роботи. Їх старший син [PERSON] на той час, коли здійснювалася добудова приміщень, 12 річний хлопчик, допомагав здійснювати дрібні будівельні роботи. Навіть одного разу отримав пошкодження на будівництві, що зумовило звернення до лікаря. Крім того, за час проживання у будинку усі ці роки ними було оновлено інженерні комунікації, купувалися котли, ставилися нові вікна, двері, тобто усі необхідні роботи проводилися ними спільно, за рахунок спільних трудових та фінансових затрат. На той час коли вона не працювала їм постійно допомагала фінансово, як молодій сім`ї, її мати. Указані обставини, а саме щодо її постійної участі в будівництві нових приміщень можуть підтвердити свідки, про яких вона зазначила у клопотанні, доданому до позовної заяви. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта. Звертає увагу суду на ту обставину, що з моменту початку будівельних робіт по добудові приміщень і до даного часу вона зі своїм чоловіком проживали у вказаному будинку і всі ці довгі роки облаштовували їхнє обійстя, покращували його, проводили поточні ремонти. А тому вважає, що за рахунок спільних трудових зусиль указане майно є спільною сумісною власністю подружжя. За таких обставин, оскільки первинний об`єкт неодноразово ремонтувався, змінювалося обладнання у ньому, відбулася значна добудова до нього, вважає, що їхні частки є рівними, тому вважає, що їй належить 13/40 частин указаного домоволодіння. У червні цього року чоловік почав себе дивно поводити, забрав документи на будинковолодіння з будинку і сказав, що буде переїжджати у село іншого району для по дальшого проживання. ЇЇ збентежила та обставина, що він забрав усі документи на будинок, і при першій нагоді вона повідомила його, що буде звертатися до суду про визнання указаного домоволодіння їхнім з ним спільним сумісним майном та на визнання за нею права власності на його частину. Оскільки усі документи ним було винесено з будинку, і з указаного факту вона зверталася до поліції, однак результату це не дало, вона була змушена звернутися через її представника до КП «ЧООБТІ» для замовлення копії інвентарної справи. 06 липня 2021 року вона отримала матеріали інвентарної справи, ознайомившись з якими дізналася, що її чоловік у червні 2021 року отримав довідку про зареєстроване станом на 01.01.2013 року право на нерухоме майно, а саме спірне домоволодіння по [ADDRESS] . Після цього вона звернулася до ЦНАП у м. Черкаси для отримання Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна по [ADDRESS] та дізналася, що 14 червня 2021 року її чоловік, без її відома та письмової згоди, подарував усю належну йому згідно Свідоцтва про право власності 13/20 частин домоволодіння нашому синові [PERSON] . При цьому жоден з них їй ні слова про це не сказали. Вважає, що оскільки статус об`єкту після добудови за рахунок значного збільшення його вартості набув правового статусу спільного сумісного майна подружжя - його відчуження [PERSON] без її письмової згоди порушує та звужує її майнові права. Вважає, що її чоловік та молодший син діяли недобросовісно по відношенню до неї, адже, як чоловік так і син чудово знали, що вони разом добудовували указане домоволодіння і указане домоволодіння є спільним сумісним майном подружжя. За таких обставин вважає, що договір дарування від 14 червня 2021 року повинен бути визнаний недійсним у судовому порядку, а державну реєстрацію права власності здійснену 14.06.2021 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. на підставі договору дарування від 14.06.2021, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 58732996 від 14.06.2021, номер запису про право власності 42487901 від 14.06.2021 - необхідно скасувати, оскільки відповідно до абз. 3, ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Просить визнати 13/20 частини домоволодіння по [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Визнати недійсним договір дарування 13/20 частин домоволодіння за адресою [ADDRESS] від 14 червня 2021 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Черкаського міського округу Романій Н.В., серія 5914 від 14 червня 2021 року. Скасувати державну реєстрацію права власності здійснену 14 червня 2021 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. на підставі договору дарування від 14 червня 2021 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 58732996 від 14 червня 2021 року, номер запису про право власності 42487901 від 14 червня 2021 року. В порядку поділу майна подружжя, визнати за [PERSON] право власності на 13/40 частин домоволодіння по [ADDRESS] . Судові витрати понесені нею стягнути з відповідачів у рівних частинах на її користь. Представник позивача та позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву, нотаріально завірену, в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, з заявами та клопотаннями до суду не зверталися. Приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. в судове засідання не з`явилася, скерувала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 1\~ст. 196 ЦПК України\~для виконання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання. За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у разі визнання позову відповідачем, що передбачено ч. 3\~ст. 200 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому\~статтями 206,\~207\~цього Кодексу. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) приходить до наступного. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що 01 грудня 1979 року між [PERSON] , та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 2471, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. За час спільного проживання у шлюбі у [PERSON] та [PERSON] народилося двоє синів: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . 09 липня 1993 року [PERSON] подарував своєму синові [PERSON] 23/100 частини домоволодіння по [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування, зареєстровано в реєстрі за № 1-5284. [PERSON] та [PERSON] відразу розпочали будівельні роботи по розбудові указаного домоволодіння, оскільки у користування згідно указаного договору [PERSON] відійшло лише 2 кімнати: 1-6, 1-8, загальною площею 26 кв.м. Отримавши рішення Соснівського райвиконкому № 221 від 21 липня 1993 року про дозвіл на добудову подарованої частини будинку, позивач з чоловіком за період з липня 1993 року по січень 1994 року за рахунок спільних трудових зусиль було добудовано до подарованої частини будинку ще 2 кімнати розмірами 7,5 х 5,5 та 6,5 x 6,8 м., кухню, коридор, ванну-санвузол, сарай-гараж 5x7 м. Згідно п.1.3 Рішення виконавчого комітету Соснівської районної ради народних депутатів № 18 від 19 січня 1994 року «Про затвердження актів прийому в експлуатацію на житлові добудови» прийнято в експлуатацію та визнано право власності на добудови згідно дозволу, на приміщення: 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6, житловою площею 36,6, корисною 60,1 кв.м., що становить разом за [PERSON] - 13/20. На підставі указаного рішення та взамін Договору дарування від 09 липня 1993 року [PERSON] отримав Свідоцтво №8 від 09 лютого 1994 року, тобто у період шлюбу, на 13/20 частин домоволодіння по [ADDRESS] . Таким чином, частка [PERSON] у спірному домоволодінні за час шлюбних відносин суттєво збільшилася з 23/100 до 13/20. Позивач зазначає, що вона безпосередньо приймала участь у будівництві, що не заперечувалося відповідачем [PERSON] . Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно із статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 62 СК України, яка кореспондується з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. З висновку щодо застосування норм права, викладеному у постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року, справа № 6-1447цс17, слідує, що для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта. З моменту початку будівельних робіт по добудові приміщень і до даного часу позивач зі своїм чоловіком проживали у вказаному будинку та облаштовували своє обійстя, покращували його, проводили поточні ремонти. За таких обставин, суд приходить до висновку, що 13/20 частин домоволодіння по [ADDRESS] є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної\~власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Оскільки первинний об`єкт неодноразово ремонтувався, змінювалося обладнання у ньому, відбулася значна добудова до нього, а частки [PERSON] , та [PERSON] є рівними, тому позивачу [PERSON] належить 13/40 частин спірного домоволодіння. 06 липня 2021 року позивач отримала матеріали інвентарної справи, ознайомившись з якими дізналася, що її чоловік [PERSON] у червні 2021 року отримав довідку про зареєстроване станом на 01.01.2013 року право на нерухоме майно, а саме спірне домоволодіння по [ADDRESS] . Після отримання Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна по [ADDRESS] позивач дізналася, що 14 червня 2021 року [PERSON] , без її відома та письмової згоди, подарував усю належну йому згідно Свідоцтва про право власності 13/20 частин домоволодіння їхньому синові [PERSON] . Оскільки статус об`єкту після добудови за рахунок значного збільшення його вартості набув правового статусу спільного сумісного майна подружжя - його відчуження [PERSON] без письмової згоди позивача [PERSON] порушує та звужує її майнові права. За статтею 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Відповідно до частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі. Укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа-контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. За таких обставин суд приходить до висновку, що договір дарування від 14 червня 2021 року повинен бути визнаний недійсним у судовому порядку, а державну реєстрацію права власності здійснену 14.06.2021 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. на підставі договору дарування від 14.06.2021, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 58732996 від 14.06.2021, номер запису про право власності 42487901 від 14.06.2021 - необхідно скасувати, оскільки відповідно до абз. 3, ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи те, що позивач в іншій спосіб, крім як звернутися з позовом до суду про визнання права власності, захистити своє порушене право не може, суд вважає, що позовні вимоги ґрунтуються на чинному законодавстві, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦК України до стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає сплачений позивачем при подачі судовий збір у розмірі 1862,50 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved