Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-07 00:00:00

У січні 2022 року позивач звернулася до суду з даним позовом. Позов мотивувала тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON] . Позивач зазначає, що на даний час син є повнолітнім, однак продовжує навчання на факультеті захисту рослин, біотехнологій та екології Національного університету біоресурсів і природокористування України, IV рівня акредитації. Син не має змоги влаштуватися на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток оскільки навчається на 4-ому курсі денної форми навчання. Тому, вона змушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просити суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , який продовжує навчання у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімумі на дитину, щомісячно, починаючи з дати подання позову і до закінчення сином навчання, або до досягнення 23 річного віку в разі продовження навчання. Відповідно до ч. 2 ст. 19 та п. 4 ч. 2 ст. 187 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами позовного провадження, яке включає в себе загальне та спрощене провадження. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2022 року у даній справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та залучено до участі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] . 07 квітня 2022 року представником відповідача через канцелярію суду було подано відзив на позовну заяву, в якому останній просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначив, що відповідач із заявленими до нього вимогами не погоджується. Представник зазначає, що позивачкою не надано докази невиконання відповідачем батьківських обов`язків, щодо утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Зазначає, що відповідач щорічно виділяв, починаючи з 2017 року, необхідну суму грошових коштів для оплати навчання сина у вищому учбовому закладі та забезпечення навчального процесу. Окрім того, відповідач придбав сину автотранспортний засіб для забезпечення проїзду сина до місця навчання в м. Київ. Також відповідач надавав сину грошові кошти необхідні для задоволення його власних потреб, що в розумінні ч. 1 ст. 187 СК України вважається добровільною сплатою аліментів. Разом з тим, представник вказує на те, що факт реєстрації сина з позивачкою не свідчить про його перебування на її утриманні. Доводів, зокрема щодо відсутності з боку відповідача надання матеріальної допомоги сину шляхом особистого передання чи перерахування грошових коштів, так само і доказів перебування [PERSON] на утриманні позивачки, позовна заява не містить. Вказав, що у разі недостатності розміру матеріальної допомоги, яка надається відповідачем [PERSON] , останній має право самостійно звернутися до суду з позовною заявою про виплату аліментів на його користь в бажаній сумі. 13 квітня 2022 року позивачем подано письмові пояснення, в яких позивач зазначила, що оскільки син навчається на денній формі навчання він не має можливості працевлаштуватися та заробляти кошти на власне утримання. Відповідач у добровільному порядку кошти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання не надає. Відповідач є працездатною особою, працює керівником/директором. Оскільки, відповідач на даний час офіційно працює, має регулярний дохід, вона просить суд стягнути аліменти у частці. 04 травня 2022 року позивачем було подано відповідь на відзив, в якому позивач просила суд задовольнити позов. Послалася на те, що наведені у відзиві на позовну заяву заперечення стосовно позову є безпідставними та необґрунтованими. Посилання відповідача на те, що позов подано нею, а не сином особисто не заслуговують на увагу, оскільки законодавець зазначив, що право на звернення до суду має той з батьків, з ким проживає син, а також син, який продовжує навчання, тобто має місце альтернативна норма на звернення до суду з відповідним позовом. Оскільки, син проживає з нею, тому саме вона звернулася до суду з даним позовом. Щодо посилань відповідача на відсутність у неї доказів надання матеріальної допомоги повнолітньому сину, зазначила, що належними та допустимими доказами того, що вона надає матеріальну допомогу повнолітньому сину, підтверджується Договорами про надання освітніх послуг та квитанціями про оплату навчання. Посилання відповідача на відсутність у нею доходів для надання матеріальної допомоги сину, спростовуються Витягом з реєстру платників єдиного податку 2110353400132 та Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, ФОП та громадських формувань. Окрім того, зазначила. що відповідач в добровільному порядку кошти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання не надає, належних та допустимих доказів відповідачем суду не надано. Повнолітній син [PERSON] , який продовжує навчання підтримує позовну заяву. 12 травня 2022 року представником відповідача через канцелярію суду подано письмові пояснення, в яких представник просив суд прийняти його письмові пояснення та врахувати їх при винесенні рішення по справі та за результатами розгляду справи відмовити в задоволені позову. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися. Між тим, представник позивача через канцелярію суду подав заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі та участі позивача. Зазначив, що позивач та він позовні вимоги підтримують та просять суд позов задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися. Між тим, представник відповідача через канцелярію суду подав заяву, в якій просив суд розглядати справу без участі сторін, на підставі письмових матеріалів. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явився. Між тим, через канцелярію суду подав заяву, в якій просив суд розглядати справу у його відсутність. Зазначив, що підтримує повністю позовну заяву та просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено Свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] виданим 08 серпня 2000 року. [PERSON] , [INFO] зареєстрований в [ADDRESS] . Згідно Довідки № 07-5128 від 24 січня 2022 року виданої КП Фастівської міської ради «Фастівська житлово-експлуатаційна контора» [PERSON] зареєстрована та проживає в [ADDRESS] , разом із сином [PERSON] , який в даній квартирі також зареєстрований та проживає. Як вбачається із Довідки № 3 факультету захисту рослин, біотехнологій та екології Національного університету біоресурсів і природокористування України, від 10 січня 2022 року, [PERSON] навчається на 4 курсі денної форми навчання за кошти фізичних та/або юридичних осіб факультету захисту рослин, біотехнологій та екології Національного університету біоресурсів і природокористування IV рівня акредитації, за освітнім курсом «Бакалавр», дата вступу 2020 рік, дата завершення навчання в 2022 році, планова дата вручення диплома 30 червня 2022 рік. Згідно Договору про надання освітніх послуг № 468 від 26 січня 2021 року та Договору про надання додаткових освітніх послуг Національним університетом біоресурсів і природокористування України № 469 від 26 січня 2021 року, [PERSON] (замовник), в особі [PERSON] , уклала вищевказані Договори відповідно до яких зобов`язалася своєчасно вносити плату за освітні послуги в розмірах та в порядку встановлених цим Договором, загальна вартість навчання за весь термін навчання 33930,00 грн., та загальна вартість додаткової освітньої послуги наданої [PERSON] становить 2344,68 грн.. Як вбачається із наявних в матеріалах копій дублікатів квитанцій/чеків АТ КБ «ПриватБанк» №: 0.0.840160010.1 від 01.09.2017, 0.0.954857740.1 від 02.02.2018, 0.0.1569646122.2 від 11.01.2020, 0.0.1993182815.2 від 26.01.2021, 0.0.1993190011.2 від 26.01.2021, 0.0.1993205184.2 від 26.01.2021, 0.0.2291387442.2 від 06.10.2021 грошові кошти за навчання [PERSON] сплачувала [PERSON] , а 0.0.1449981485.2 від 29.08.2019 та 0.0.2147438258.2 від 01.06.2021 сплачував [PERSON] .. За ч. 1 ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. За ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Так, за змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як роз`яснено Пленумом Верховного Суду України в п.20 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за №3 від 15 травня 2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК (2947-14) право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Як зазначив Верховний суд у своїй постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 208/3075/16 (провадження № 61-1343св18) обов`язок утримувати свого повнолітнього сина, який продовжує навчатися після досягнення повноліття, незалежно від форми навчання, покладається на обох батьків. Суд повинен врахувати можливість відповідача надавати матеріальну допомогу, а не фактично перекладати обов`язок піклуватися та матеріально забезпечувати повнолітнього сина, який навчається, винятково на матір. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Указане відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах: від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 (провадження № 61-12495св18), від 22 листопада 2018 року у справі № 592/2798/16-ц (провадження № 61-19463св18), від 05 червня 2019 року у справі № 754/866/18 (провадження № 61-7125св18). Частиною ч. 1 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України). Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом відповідач на даний час матеріальної допомоги на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання не надає, хоча може оскільки є людиною працездатного віку, та як зазначила сторона позивача, та не спростувала сторона відповідача, працює керівником/директором декількох Товариств з обмеженою відповідальність і отримує заробітну плату. Доказів скрутного матеріального становища у відповідача, що унеможливлює утримувати свого повнолітнього непрацездатного сина, який продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, стороною відповідача суду не надано. Разом з тим, представником відповідача, заперечуючи проти позову не надано суду жодних належних та допустимих доказів, щодо своїх посилань, як на підставу для відмови в задоволенні позовної заяви, в розумінні статей 76-80 ЦПК України. Звертаючись до суду з позовом, сторона позивача просить суд стягнути аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімумі на дитину, щомісячно, починаючи з дати подання позову і до закінчення сином навчання, або до досягнення 23 річного віку в разі продовження навчання. Слід зазначити, як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] закінчує навчання у Національному університеті біоресурсів і природокористування України 30 червня 2022, а 23 роки йому виповниться 19 липня 2023 року. На обґрунтування вимоги про стягнення аліментів до досягнення 23 річного віку [PERSON] в разі продовження навчання, стороною позивача до матеріалів справи не додано доказів того, що повнолітній син сторін продовжуватиме навчання, а тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на користь позивача, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду, і до припинення навчання [PERSON] у Національному університеті біоресурсів і природокористування, а саме до 30 червня 2022 року. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, необхідно допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. З матеріалів справи вбачається, що позовна заява про стягнення аліментів подана до суду 21 січня 2022 року, а тому з відповідача підлягають стягненню на користь позивача аліменти, починаючи з дня звернення до суду, а саме з 21 січня 2022 року. Крім того, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 992 грн. 40 коп. судового збору.

Outcome: partial