Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

23 листопада 2021 року позивач - [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , щомісячно, у розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня 31 березня 2021 року, тобто дня пред`явлення судового наказу про стягнення аліментів і до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог, вказує на те, що 18 вересня 2010 року між позивачем та [PERSON] був зареєстрований шлюб Заводським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 229. Шлюб розірвано відповідно до рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2016 року. Від даного шлюбу народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . На сьогоднішній день сторони мешкають окремо, подружні стосунків немає, спільного господарства не ведуть. Неповнолітній син мешкає разом з позивачем та знаходиться повністю на її матеріальному забезпеченні. Відповідач добровільно фінансової допомоги не надає. Аліменти сплачувати добровільно сплачувати відмовляється. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2021 року було відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2021 року провадження у цій справі відкрито, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. /а.с. 14/ 11 січня 2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнає частково. /а.с.19-31/ В обґрунтування зазначив, що після розірвання шлюбу з Позивачем, він продовжував надавати сину матеріальну допомогу, але, звісно, ніяких розписок з колишньої дружини не брав. Твердження позивача стосовно того, що жодної матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає, не відповідає обставинам справи, оскільки [PERSON] згоден матеріально допомагати йому не залежно від того чи буде рішення суду чи ні. Однак, в останній час позивач навмисно створила такі умови, в яких відповідач фактично позбавлений права на особисту участь у спілкуванні з дитиною. Тривалий час позивач не виходить на контакт, не надає можливості підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з рідною дитиною. Станом на сьогодні вище зазначений спір готується для передання його вирішення до суду, [PERSON] не ховається від своїх батьківських обов`язків і готовий їх нести, в тому числі й матеріально забезпечувати дитину, але в силу своїх фінансових можливостей. Станом на сьогодні [PERSON] офіційно працевлаштований, займає посаду водія ТОВ «Садал 2020», згідно довідки про доходи від 02.12.2021 р. його середньомісячна заробітна плата становить 5001,00 грн. Тобто заробітку майже вистачає на їжу для його родини, предмети першої необхідності та наявні аліментні зобов`язання щодо утримання неповнолітньої дитини від першого шлюбу, про які не зазначено позивачем, попри те, що вона є обізнаною з цього приводу. Матеріальний та сімейний стан відповідача, на час розгляду справи, зазнав значних змін. 07 червня 2017 року [PERSON] втретє зареєстрував шлюб, від якого має на утриманні малолітню дитину, доньку [INFO] , яка разом із дружиною проживає з ним. Станом на день подання даного відзиву на позовну заяву на його утриманні перебуває ще дві рідні неповнолітні дитини: малолітня донька - [PERSON] , [INFO] від третього шлюбу, а також дитина від першого шлюбу - син [PERSON] , [INFO] , на користь якого має аліментні зобов`язання. Так, згідно заочного рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя № 332/1112/18 від 21.08.2018 р. з Відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/8 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач є відповідальним платником аліментів, у зв`язку з чим станом на 28.12.2021 р. не має заборгованості зі сплати аліментів. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , окрім вищевказаних обставин справи, необхідно також врахувати й прожитковий мінімум, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2022 рік» для дітей віком від 6 до 18 років, який станом на 01 січня 2022 року становить 2618,00 гривень, а отже 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей даної вікової категорії становить 1309,00 гривень. Саме цей розмір аліментів відповідач, попри вищезазначений матеріальний стан, все ж таки, знаходить можливість сплачувати, в обумовлені законом строки, послідовно, сумлінно та порядно виконуючи свій обов`язок по утриманню власної дитини. Щодо вимоги Позивача стягувати аліменти з Відповідача від дня пред`явлення заяви про видачу судового наказу до суду, тобто з 31.03.2021 р. Проти вказаної вимоги заперечує в повному обсязі, вважає її передчасною та протиправною. [PERSON] ніколи не відмовлявся від свого батьківського обов`язку щодо утримання рідної дитини, сина [PERSON] , більш того неодноразово надавав грошові кошти дитині під час особистих зустрічей з останнім. На сьогодні [PERSON] не має можливості зустрічатися з рідною дитиною, позивач чинить перешкоди для його спілкування та участі у вихованні дитини, забороняє сину спілкуватися з рідним батьком. У зв`язку з чим наголошую на тому, що батькам дитини необхідно, в першу чергу, керуватися не власними інтересами, а інтересами самої дитини, з метою забезпечення її права на належне піклування та спілкування з обома батьками. Станом на 31.03.2021 р. за текстом ухвали про відмову у видачі судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини № 333/1969/21 від 01.04.2021 р. зазначено, що позивачем не було надано будь-яких доказів, які б підтверджували факт її сумісного проживання з неповнолітнім сином та перебування останнього на її утриманні. Тобто факту свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо утримання неповнолітньої дитини станом на 31.03.2021 року не доведено. У судове засідання позивач не з`явилась, але надала суду заяву про розгляд справи без її участі, доводи наведені в обґрунтування позовних вимог підтримала, просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. У судове засідання відповідач не з`явився, але від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, підтримують доводи зазначені у відзиві по позовну заяву. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, взявши до уваги доводи відповідача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є: матір - [PERSON] та батько - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 377. /а.с. 6/ На теперішній час неповнолітній син - [PERSON] , [INFO] , мешкає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом обстеження від 17 листопада 2011 року виданого головою правління [PERSON] , та знаходиться на його утриманні. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , народилась [PERSON] , [INFO] , батьками якої є: батько - [PERSON] , матір - [PERSON] , та свідоцтва про народження серії [NUMBER] , народився [PERSON][INFO] , батьками якого є: батько - [PERSON] , матір - [PERSON] /а.с.25,26/ Отже, на утриманні у [PERSON] перебуває ще дві неповнолітні дитини. Відомості, що відповідач ухиляється від виконання свого обов`язку щодо утримання малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] , в матеріалах справи відсутні. Відповідно до рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21 серпня 2018 року з стягується з [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі 1/8 частини від усіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. /а.с.28/ Як визначено ст.. 181 СК України та Пленумом ВСУ № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що станом на час розгляду справи, син сторін не досягав повноліття. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне. Згідно ч.1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 року, яку було ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та яка набула чинності для України 27.09.1991 року., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих та адміністративних заходів. Відповідно до ст.. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В Декларації прав людини проголошено, що дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений соціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості,що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування,що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу. Згідно приписів ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року, який набув чинності 08.07.2017 року, внесено зміни до ст.182 Сімейного кодексу України, зокрема, змінено мінімальний розмір аліментів і встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст.. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися на аліменти на дитину, визначається судом, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання. Судом враховано, що згідно документів, що були надані відповідачем, відповідач має інші аліментні зобов`язання. Враховуючи пріоритетність прав дитини на достатнє забезпечення її потреб та інші встановлені обставини, що мають істотне значення для вирішення даної справи, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для стягнення з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина аліментів в розмірі 18 частини із всіх видів заробітку (доходу). За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Ч. 1 ст. 81 ЦПК України, встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, на обґрунтування позовних вимог про стягнення аліментів за минулий час позивач надала докази того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, а саме на ухвалу Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 01 квітня 2021 року про відмову у видачі судового наказу. Суд вважає, що ухвала Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 01 квітня 2021 року про відмову у видачі судового наказу не є належним та допустимим доказом у розумінні норм ЦПК щодо ухилення відповідача від надання позивачу матеріальної допомоги на дитину. За своїм змістом ухвала суду не містить даних про те, що позивач приймала міри та зверталася до відповідача щодо надання матеріальної допомоги на дитину, а він від надання такої допомоги ухилявся. А тому, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог [PERSON] щодо стягнення аліментів за минулий час. Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пп.1 п. 1 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на час звернення позивача до суду з позовною заявою про стягнення аліментів складало 908 грн. Згідно приписів п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд дійшов висновку, що з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial