Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-23 00:00:00

Адвокат Остапенко І.О. в інтересах позивачів [PERSON] , [PERSON] звернулась до суду із позовом до АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії «Полтавського обласного управління АТ «Державний ощадний банк України», Територіальної громади м.Полтави в особі Полтавської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності. В якій прохала: 1. Встановити факт,\~що\~заборони\~(архівний запис) на невизначене майно №1796533 від 23.03.2005р., яка зареєстрована Першою Миргородською державною нотаріальною конторою, підстава обтяження: повідомлення б/н від 07.02.1992 р., [PERSON] [INFO] , реєстр № 84-2, дата виникнення: 23.07.1999 р.) та № 1797508 від 24.03.2005 р., яка зареєстрована Першою Миргородською державною нотаріальною конторою, підстава обтяження: повідомлення б/н від 15.09.1992 року Миргородський банк ощадний (архівна дата 24.07.1999 р., реєстр № 205-2, дата виникнення: 24.07.1999 р.) не стосуються [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] , уродженець м. Цесис, Латвія), накладені на іншу особу, аніж на [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] , уродженця м. Цесис, Латвія), зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] та останній не є суб`єктом заборон; 2. Визнати квартиру [ADDRESS] , об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] ; 3. В порядку поділу спільного сумісного майна визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] ; 4. Визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] право власності на ј частини квартири [ADDRESS] ; 5. Визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] право власності на ј частини квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог вказано, що [INFO] померла [PERSON] . Після померлої спадкоємцями є її чоловік [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно Ѕ частина квартири [ADDRESS] . Інша Ѕ частина зазначеної квартири є часткою в спільному майні подружжя [PERSON] та [PERSON] [PERSON] звернувся у власних інтересах та інтересах доньки [PERSON] до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Омеліч Т.А про видачу свідоцтва про право власності. 12.08.2021 р. приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Омеліч Т.А. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії в зв`язку з неможливістю встановлення безспірності вчинення нотаріальної дії та неподання документів у повному обсязі, зокрема неподання згоди кредитора. У Державному реєстрі речових прав виявлено запис про накладену заборону на нерухоме майно, яке належить [PERSON] (особу ідентифікувати не має можливості, оскільки не зазначені інші ідентифікаційні данні). В постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватний нотаріус зазначила про те, що відповідно до листа Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» Філії Полтавського обласного управління від 09.08.2021 року за № 114.07-24/197 та листа Полтавського обласного державного нотаріального архіву від 14.07.2021 року за №1854/01-20 встановити ідентифікаційні дані особи боржника не має можливості, оскільки документи, на підставі яких накладено заборону, знищені. Відповідно до листа відповідача від 16.07.2021р. № 114.7-24/179 при поданні заяви про зняття заборони кредитором необхідно подавати примірники правочинів, свідоцтв, що містять запис про накладені заборони щодо відчуження. У Філії Банку відсутня інформація щодо підстав накладення обтяження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна, яке належить [PERSON] (без ідентифікаційних даних), а саме: заборона № 1796533 від 23.03.2005, яка зареєстрована Першою Миргородською державною нотаріальною конторою, на підставі повідомлення б/н від 07.02.1992року [PERSON] дата [INFO] , реєстр № 84-2); заборона № 1797508 від 24.03.2005р., яка зареєстрована Першою Миргородською державною нотаріальною конторою, на підставі повідомлення б/н від 15.09.1992року [PERSON] [INFO] , реєстр № 205-2. Фактично, заборона була зареєстрована Першою Миргородською державною нотаріальною конторою через 13 років з моменту подання повідомлення. За відсутності ідентифікаційних даних [PERSON] в розділі обтяження неможливо його ідентифікувати як клієнта Філії Банку по обтяженню № 1796533 та 1797508. Оскільки в АТ «Ощадбанк» відсутні копії повідомлень про накладення обтяжень чи договорів, на підставі яких можливо було накладено заборону, неможливо встановити, чи був [PERSON] клієнтом Філії Банку в 1992 році, в зв`язку з чим накладалася заборона та чи відповідає дійсності запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Проте позивач [PERSON] на момент накладення заборон, а саме: 07.02.1992 року та 15.09.1992 року не мав українського паспорту та ідентифікаційного коду та тільки після 10.11.1992 року почав проживати на території України. Український паспорт було отримано лише після звільнення зі служби 02.07.1998 року, а ідентифікаційний код 21.04.1998 року. [PERSON] був офіцером Збройних сил РФ та до 20.08.1992 року проходив службу в Заполярному селищі Тіксі в Якутії, лише 10.11.1992 року був виключений зі списків ЗС РФ і був відправлений в розпорядження Міністерства Оборони України для проходження подальшої служби. Жодних договірних відносин з АТ «Ощадбанк» [PERSON] не мав та не має. Станом на теперішній час надати будь-яку інформацію стосовно заборон № 1796533 від 23.03.2005 року та № 1797508 від 24.03.2005 року не має можливості, оскільки отримати документи, на підставі яких накладено заборону, знищені. Окрім того, відсутня і можливість ідентифікувати особу боржника, оскільки відсутня інформація відносно дати народження та/або реєстраційний номер облікової картки платника податків. Таким чином, існуюча на даний час заборона повністю унеможливлює реалізацію прав та інтересів позивачів щодо володіння та розпорядження нерухомим майном, а також позбавляє їх можливості оформити спадщину.\~ Квартира [ADDRESS] була набута [PERSON] (спадкодавцем) у шлюбі, який зареєстровано в 1989 році, а договір купівлі-продажу даної квартири зареєстровано 2002 роком. Тому квартира є спільною сумісною власністю подружжя. У зв`язку з цим, Ѕ частина квартири належить позивачу [PERSON] . Інша половина квартири є спадковим майно після померлої [PERSON] . Спадкоємцями після померлої є чоловік [PERSON] та донька [PERSON] , як спадкоємці першої черги спадкування за законом. Тому, за кожним зі спадкоємців має бути визнано право власності на ј квартири [ADDRESS] . Інших спадкоємців померла не мала. На підставі викладеного, позивачі змушені звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 22.09.2021 відкрито загальне позовне провадження у справі за даним позовом. Ухвалою суду від 16.11.2021 року у підготовчому судовому засіданні витребувано у приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Омеліч Тетяни Анатоліївни належним чином завірену копію спадкової справи, яка була заведена після смерті померлої [INFO] [PERSON] . 26.11.2021 року на виконання ухвали суду від 16.11.2021 року надійшла копія спадкової справи № 64/2019, заведена до майна померлої [INFO] [PERSON] (т. 1, а.с. 82-260). 14.12.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача АТ «Державний ощадний банк України в особі філії Полтавського обласного управління АТ «Ощадбанк», в якому відповідач повністю не визнає позовні вимоги. Позивачу відмовлено у вчинення нотаріальних дій від 12.08.2021 на підставі того, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно виявлено записи про накладення заборони на нерухоме майно, яке належить [PERSON] (особу ідентифікувати неможливо, оскільки не вказано інші ідентифікуючі дані). Однак у банка відсутні інформація щодо підстав накладення заборони відчуження на нерухоме майно, яке належить [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи, записи щодо заборони на нерухоме майно позивача датовані 1992 роком, були внесені Першою Миргородською державною нотаріальною конторою в 2005 році без повідомлень, заяв, листів чи клопотань АТ «Ощадбанк». Вважають, що Банк не є належним відповідачем у даній справі, оскільки спір між Банком та позивачами відсутній. Ухвалою суду від 16.12.2022 підготовче провадження закрите та справа призначена до судового розгляду по суті. У судове засідання представник позивачів \~не з`явилася, надала заву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві, просила не стягувати судові витрати, поклавши їх на позивачів (т. 2, а.с. 21) Представник відповідача Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії «Полтавського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, просив судові витрати залишити за позивачами з огляду на заяву позивачів (т. 2, а.с. 22-23). Представник відповідача Полтавської міської\~ради у судове засідання не з`явився, заяв, клопотань, не надавав. Третя особа приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Омеліч Т.А. у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, при вирішенні справи поклалася на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1, ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим відділом РАЦС Малаги, Іспанія, 30.09.2019 року, апостиль 07.10.2019 року, №GTJ29/2019/003776 (т. 1, а.с. 88-90). Після померлої [PERSON] спадкоємцями є її чоловік [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого відділом по Чунському району управлінням державної реєстраційної служби записів актів цивільного стану Іркутської області, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.08.1989 року (т. 1, а.с. 29). [PERSON] є донькою померлої, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (т. 1, а.с. 30). 02.07.2021 року до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Омеліч Т.А. звернувся [PERSON] з проханням видати свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . 12.08.2021 року до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Омеліч Т.А. звернувся [PERSON] , який діяв у власних інтересах та в інтересах [PERSON] (за довіреністю № 570/4-50 від 29.04.2021 року) з проханням видати свідоцтво про право на спадкове майно на 1/2 частину квартири [ADDRESS] (т. 1, ас. 232). 12.08.2021 р. приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Омеліч Т.А. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено: у видачі на ім`я [PERSON] , свідоцтва про право власності на часту в спільному майні подружжя на Ѕ частину квартири [ADDRESS] в зв`язку з неможливістю встановлення безспірності вчинення нотаріальної дії та неподання документів у повному обсязі, а саме неподання згоди кредитора; у видачі на ім`я [PERSON] та [PERSON] , свідоцтва про права на спадщину, у зв`язку з неможливістю встановлення безспірності вчинення нотаріальної дії та неможливості встановити склад спадкового майна (т. 1, а.с.259-260). У вказаній постанові зазначено про те, що при підготовці до вчинення нотаріальної дії в Державному реєстрі речових прав виявлено запис про накладену заборону на нерухоме майно, яке належить [PERSON] (особу ідентифікувати не має можливості, оскільки не зазначені інші ідентифікаційні данні), а саме: заборона № 1796533 від 23.03.2005, яка зареєстрована Першою Миргородською державною нотаріальною конторою, на підставі повідомлення б/н від 07.02.1992 року Миргородський Ощадбанк (архів дата 23.07.1999, реєстр № 84-2); заборона № 1797508 від 24.03.2005р., яка зареєстрована Першою Миргородською державною нотаріальною конторою, на підставі повідомлення б/н від 15.09.1992 року [PERSON] (архів. дата 24.07.1999, реєстр № 205-2). 13.07.2021 року [PERSON] звернувся до філії «Полтавське обласне управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з заявою, де зазначив, що накладені заборони, а саме: заборона № 1796533 від 23.03.2005, яка зареєстрована Першою Миргородською державною нотаріальною конторою, на підставі повідомлення б/н від 07.02.1992 року [PERSON] (архів. дата 23.07.1999р., реєстр № 84-2); заборона № 1797508 від 24.03.2005, яка зареєстрована Першою Миргородською державною нотаріальною конторою, на підставі повідомлення б/н від 15.09.1992 року [PERSON] (архів. дата 24.07.1999, реєстр № 205-2); стосуються іншої людини, посилаючись на те що, керівництво Миргородського «Ощадбанку» заключило договірні стосунки з особою, у якої прізвище, ім`я, по батькові, повністю ідентичні позивачу [PERSON] , тому ідентифікувати особу немає можливості, бо не були зазначені паспортні дані, число, місяць, рік народження цієї особи, а також надав докази, що він не має відношення до даних заборон. Зауважив і про те, що [PERSON] був офіцером Збройних сил РФ та до 20.08.1992 року проходив службу в Заполярному селищі Тіксі в Якутії, а 10.11.1992 року був виключений зі списків ЗС РФ і був відправлений в розпорядження Міністерства Оборони України для проходження подальшої служби (т.1, а.с.35). Водночас приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Омеліч Т.А. направила запити до керівництва Миргородського «Ощадбанку» (вих. № 331/02-14 від 02.07.2021 р.) та до архівної установи (вих. № 330/02-14 від 02.07.2021р.) щодо встановлення факту того, що позивач [PERSON] до вищезазначений заборон не має жодного юридичного відношення. Відповідно до листа Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» Філії Полтавського обласного управління від 09.08.2021 року за № 114.07-24/197 та листа Полтавського обласного державного нотаріального архіву від 14.07.2021 року за №1854/01-20 встановити ідентифікаційні дані особи боржника не має можливості, оскільки документи, на підставі яких накладено заборону, знищені (т. 1, а.с. 227-228; 230-231). Відповідно до листа відповідача від 16.07.2021 року № 114.7-24/179 при поданні заяви про зняття заборони кредитором необхідно подавати примірники правочинів, свідоцтв, що містять запис про накладені заборони щодо відчуження. У Філії Банку відсутня інформація щодо підстав накладення обтяження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна, яке належить [PERSON] (без ідентифікаційних даних), а саме: заборона № 1796533 від 23.03.2005, яка зареєстрована Першою Миргородською державною нотаріальною конторою, на підставі повідомлення б/н від 07.02.1992 року [PERSON] дата [INFO] , реєстр № 84-2); заборона № 1797508 від 24.03.2005р., яка зареєстрована Першою Миргородською державною нотаріальною конторою, на підставі повідомлення б/н від 15.09.1992 року [PERSON] [INFO] , реєстр № 205-2). Фактично, заборона була зареєстрована Першою Миргородською державною нотаріальною конторою через 13 років з моменту подання повідомлення. За відсутності ідентифікаційних даних [PERSON] в розділі обтяження неможливо його ідентифікувати як клієнта Філії Банку по обтяженню № 1796533 та 1797508, оскільки в АТ «Ощадбанк» відсутні копії повідомлень про накладення обтяжень чи договорів, на підставі яких було накладено заборону, неможливо встановити, чи був [PERSON] клієнтом Філії Банку в 1992 році, в зв`язку з чим накладалася заборона та чи відповідає дійсності запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (т. 1, а.с.36). Вказані обтяження перешкоджають позивачам оформити спадщину та вільно володіти і розпоряджатись майном у подальшому. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів стосовно зареєстрованих заборон № 1796533 від 23.03.2005 року та № 1797508 від 24.03.2005 року та не має можливості отримати документи, на підставі яких накладено заборону, оскільки документи знищені. Окрім того, відсутня і можливість ідентифікувати особу боржника, оскільки відсутня інформація відносно дати народження та/або реєстраційний номер облікової картки платника податків. Таким чином, існуюча на даний час заборона повністю унеможливлює реалізацію прав та інтересів позивачів щодо володіння та розпорядження нерухомим майном, а також позбавляє їх можливості оформити спадщину.\~ Відповідно до п. п. 149-152 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої Наказом Міністерства юстиції УРСР № 45/5 від 31.10.1975 року, яка діяла на момент винесення повідомлень [PERSON] , державний нотаріус за місцем знаходження жилого будинку накладає заборону відчуження жилого будинку (частини будинку) або квартири в будинку житлово-будівельного колективу індивідуальних забудовників: за повідомленням установи банку, госпрозрахункового підприємства, організації про видачу громадянину позички на будівництво, капітальний ремонт і купівлю жилого будинку (частини будинку) або квартири в будинку житлово-будівельного колективу індивідуальних забудовників; при посвідченні договору довічного утримання або договору про заставу жилого будинку (частини будинку), квартири в будинку житлово-будівельного колективу; в усіх інших випадках, передбачених законом. Накладення заборони провадиться шляхом напису про це за встановленою формою на повідомленні установи банку, госпрозрахункового підприємства або організації про видачу позички. Примірник повідомлення з написом державного нотаріуса про накладення заборони надсилається виконавчому комітету відповідної Ради депутатів трудящих за місцем знаходження жилого будинку, якщо останній знаходиться в населеному пункті, де немає державної нотаріальної контори, примірник у відповідну установу банку, госпрозрахункове підприємство чи установу, що видали позичку, і примірник повідомлення залишається в державній нотаріальній конторі. Накладення заборон и за договором довічного утримання та про заставу жилого будинку (частини будинку) або квартири провадиться шляхом напису про це на договорі. Про накладення заборони за цими договорами державна нотаріальна контора повідомляє виконавчий комітет відповідної Ради депутатів трудящих за місцем знаходження жилого будинку, якщо останній знаходиться в населеному пункті, де немає державної нотаріальної контори. Накладення заборони реєструється в реєстрі для реєстрації заборон. У цьому ж реєстрі реєструються повідомлення судових і слідчих органів про накладення арешту на жилий будинок. Про накладення заборони чи арешту робиться запис в алфавітній книзі обліку заборон і арештів. Державний нотаріус, одержавши повідомлення установи банку, госпрозрахункового підприємства чи організації про погашення позички або повідомлення про припинення договору про заставу чи про припинення або розірвання договору довічного утримання, знімає заборону відчуження жилого будинку (частини будинку) або квартири. Заборона відчуження жилого будинку (частини будинку), квартири в будинку житлово-будівельного колективу індивідуальних забудовників знімається після розірвання договору довічного утримання, після смерті відчужувача або набувача будинку (частини будинку), квартири, за винятком випадку, коли такий будинок по праву спадкоємства переходить до спадкоємців померлого набувача будинку (частини будинку), квартири. Про зняття заборони повідомляється виконавчий комітет відповідної Ради депутатів трудящих за місцем знаходження жилого будинку, якщо останній знаходиться в населеному пункті, де немає державної нотаріальної контори, і робиться відмітка в реєстрі для реєстрації заборон і арештів та алфавітній книзі до нього. Одержавши повідомлення судових або слідчих органів про зняття арешту, державний нотаріус робить про це відмітку в реєстрі і алфавітній книзі. Відповідно до ст. 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Згідно з ч. 2\~ст. 315 ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Оскільки можливість встановлення факту неналежності фізичній особі обтяжень, які внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, який входить до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, стосовно фізичної особи із тотожним прізвищем, іменем та по батькові, в позасудовий порядок чинним законодавством України не визначено, то суд вважає, що вказаний факт може бути встановлений судом. Отже, суд приходить до висновку, що встановлення факту, який має юридичне значення є єдиним способом належного захисту його конституційних прав. Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 1 протоколу №11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно з п.1,2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Кожна річ яка набута під час шлюбу є об`єктом прав спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до положень ч. 3\~ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з положеннями ч. 2\~ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 369 ЦК України\~встановлено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з договором купівлі-продажу АЕР № 068986 від 15.02.2002 року [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS] (т. 1, а.с 32). Враховуючи те, що квартира [ADDRESS] була набута у шлюбі, тому дана квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Виходячи з вказаного, померлій дружині [PERSON] та позивачу [PERSON] фактично належало по Ѕ частці в квартирі. В спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння, та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України, зокрема і шляхом звільнення спадкового майна з-під арешту. Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1258 встановлена, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України. Статтями 1261 ЦК України до першої черги спадкоємців за законом відносяться діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Після смерті [PERSON] до спадкового майна відноситься Ѕ частина квартири [ADDRESS] . Оскільки інша Ѕ частина зазначеної квартири є часткою в спільному майні подружжя та належить [PERSON] . У нашому випадку та згідно з ст. 1261 ЦКУ обидва позивача є спадкоємцями, які відносяться до першої черги. А частки визначені ст.1267 ЦКУ є рівними, тобто ј у кожного. Тому, за кожним зі спадкоємців має бути визнано право власності на ј квартири [ADDRESS] . Інших спадкоємців померла не мала. Відповідно до ч.1 ст.19\~ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України\~визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Частиною четвертою статті 55 Конституції України унормовано, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Таким чином, особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved