Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якого діє законний представник [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якого діє законний представник [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якої діє законний представник [PERSON] про виселення з квартири без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстраційного обліку. Свої вимоги мотивував тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , в якій зареєстровані відповідачі по справі та які проживаючи у спірній квартирі не сплачують кошти за надані житлово-комунальні послуги, внаслідок чого станом на липень 2021 року виникла заборгованість у розмірі 127 934,46 грн. Крім того, відповідачі чинять позивачу перешкоди у здійсненні права власності. У зв`язку з чим позивач просить виселити [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з житлового приміщення, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] , без надання іншого жилого приміщення та зняти з реєстраційного обліку. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 липня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та залучено Службу у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. 13 вересня 2021 року ухвалою суду у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено. 25 листопада 2021 року ухвалою суду витребувано у Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (02160, Харківське шосе, 4-а, м. Київ) оригінал висновку щодо доцільності виселення та зняття з реєстраційного обліку [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Позивач є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 38, 39-40, 41, 42, 43, 44-45), в якій зареєстровані відповідачі по справі (а.с. 37). Позивач просить виселити [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з житлового приміщення, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] , без надання іншого жилого приміщення. В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідачі, проживаючи у спірній квартирі не сплачують кошти за надані житлово-комунальні послуги, внаслідок чого станом на липень 2021 року виникла заборгованість у розмірі 127 934,46 грн. Крім того, відповідачі чинять позивачу перешкоди у здійсненні права власності. На підтвердження позовних вимог позивач надав суду лист Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 31 травня 2021 року (а.с. 9-10), лист Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 19 квітня 2021 року про реєстрацію місця проживання однієї особи в квартирі [ADDRESS] на підставі заяви батьків (а.с. 11), лист позивача до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації щодо зберігання в архівному відділі відомостей та/або матеріалів реєстрації місця проживання в квартирі [ADDRESS] (а.с. 12, 13, 14, 15), лист Дніпровського районного відділу Центрального Міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 14 квітня 2021 року (а.с. 16), листи до Дніпровського районного відділу Центрального Міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області щодо підстав реєстрації місця проживання відповідачів у спірній квартирі (а.с. 17, 18, 19, 20), заяви позивача до Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві (а.с. 21, 22, 25, 27, 28-31), талон-повідомлення про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію (а.с. 23, 26), лист Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві від 18 червня 2021 року (а.с. 24), досудову вимогу Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» від 09 березня 2021 року про сплату заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води станом на 01 березня 2021 року у розмірі 61 088,21 грн. (а.с. 32), рахунок-повідомлення про наявність заборгованості за надані житлово-комунальних послуг (а.с. 33-34, 35, 36). Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідачі не скористалися процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації не скористався свої правом подачі письмових пояснень щодо позову. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Аналіз вказаних норм дає підстави стверджувати, що права власника житлового будинку, квартири визначені ст.ст. 317, 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом особами, які заселилися до нього зі згоди колишнього власника, у випадку зміни власника. Виникнення права осіб на користування житлом та обсяг цих прав залежить від наявності у особи, зі згоди якої вони вселилися, права власності на це житло, а отже, припинення права власності цієї особи на житло припиняє право осіб, які з її згоди були вселені, на користування ним. Право відповідачів, які не є власниками спірної квартири, на користування нею були похідними від прав колишнього власника цієї квартири, а з припиненням його права власності, припинилося й право користування житлом відповідача. Згідно висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 16 травня 2022 року № 103/2061/41/3, орган опіки та піклування вважає за не доцільне виселення та зняття з реєстраційного обліку [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 111-112). Частина 6 ст. 19 Сімейного Кодексу України передбачає можливість суду не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Судом встановлено, що договір купівлі-продажу 3/9 частин квартири [PERSON] було укладено з дозволу, наданого Органом опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації згідно витягу з розпорядження № 653 від 16 листопада 2016 року. Тому суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, який вважав за не доцільне виселення та зняття з реєстраційного обліку [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Отже, оскільки позивач є новим власником квартири, який не давав згоди на вселення та реєстрацію у ній відповідачів, а останні вселилися та проживають у квартирі зі згоди колишнього власника, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги законні та обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню в частині виселення відповідачів з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Крім того, позивач просить зняти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з реєстрації місця проживання у квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Однак, згідно абз. 2 п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 02 березня 2016 року, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Тому вимога позивача стосовно зняття з реєстрації місця проживання відповідачів задоволенню не підлягає. З урахуванням викладеного суд приходить висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якого діє законний представник [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якого діє законний представник [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якої діє законний представник [PERSON] за участі третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про виселення з квартири без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстраційного обліку частково: виселити [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з житлового приміщення, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] , без надання іншого жилого приміщення. В решті позовних вимог відмовити. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір за дві позовні вимоги немайнового характеру у розмірі по 908,00 грн. за кожну відповідно Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідачів [PERSON] та [PERSON] підлягає стягненню судовий збір не майнового характеру на користь позивача у розмірі по 151,33 грн. з кожного (908,00 грн.:6), а з відповідача [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та як законний представник неповнолітніх дітей - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - у розмірі 605,33 грн. (151,33 грн. х4).

Outcome: partial