Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-05 00:00:00

04.02.2022 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути відповідача на його користь позику у розмірі 36 870, 00 грн. Вимоги обгрунтовані тим, що 04.02.2021 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого він передав відповідачу в якості позики 36870, грн. на строк до 30.07.2021 року включно. У передбачені договором строки відповідач не повернув позику, усіляко ухиляється від повернення боргу, уникає зустрічі. 25.02.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, подав заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності, відзиву не подав. Відповідно до реч. 2 ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Як передбачено ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, суд ухвалив здійснити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на таке. Відповідно до ст. 1046 ЦК України (далі - ЦК) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ. який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК). Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі виданої відповідачем розписки від 04.02.2021 року установлено, що останній одержав від позивача 36870, 00 грн із зобов`язанням повернути цю суму до 30.07.2021 року. За таких обставин суд дійшов висновку про порушення відповідачем свого зобов`язання, яке підлягало виконанню до 30.07.2021 року. Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Враховуючи задоволення позову, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 992, 40 грн. судового збору.

Outcome: approved