Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-01 00:00:00

у червні 2021 року акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі АТ «Альфа-Банк») звернулося в суд з позовом до [PERSON] (далі - [PERSON] , відповідач) про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання. Вимоги позову мотивовано тим, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 грудня 2016 року (справа № 753/8862/16-ц), яке набрало законної сили, стягнуто на користь АТ «Альфа-Банк» з [PERSON] (як спадкодавця за договірними зобов`язання в порядку передбаченому вимогами ст. 1282 ЦК України) заборгованість за кредитним договором № 2621/0908/88-188 від 16 вересня 2008 року в розмірі 1 168 758 грн 42 коп. 20 липня 2009 року судом видано виконавчий лист. Відповідно до розрахунку за період з 15 квітня 2018 року по березень 2021 року інфляційні втрати АТ «Альфа-Банк» за час прострочення виконання грошових зобов`язань становлять 259 464 грн 37 коп., три відсотки річних за час прострочення виконання грошових зобов`язань становлять 105 188 грн 26 коп. Позивач змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права, оскільки борг відповідачем не повернуто. Просить суд ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29 червня 2021 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. Згідно з частиною 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Відповідач у підготовчі засідання, призначені на 25 серпня та 24 вересня 2021 року, не прибув. Ухвала про відкриття провадження у справі та позовна заява з додатками надсилались за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача, які повернулися з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Представник позивача у підготовчі засідання також не прибув, матеріали справи містять клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 24 вересня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 9 грудня 2021року. 9 грудня 2021 року представник позивача в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи без її участі. 9 грудня 2021 року в судове засідання прибув представник відповідача [PERSON], заявив клопотання про повернення до підготовчого судового засідання та надання додаткового строку для подачі відзиву. Суд відмовив у задоволенні клопотання про повернення до підготовчого судового засідання, однак задовольнив клопотання для надання додаткового строку для подачі відзиву. 17 грудня 2021 року до суду надійшов відзив, в якому зазначено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 грудня 2016 року у справі № 753/8862/16-ц стягнуто заборгованість з відповідача на користь позивача у розмірі 1 168 758 грн 42 коп. Все спадкове майно, яке відповідач отримала у спадщину продано 14 вересня 2021 року на електронних торгах ДП «СЕТАМ». 1 грудня 2021 року Дарницьким районним судом м. Києва постановлено ухвалу у справі № 753/8862/16-ц про роз`яснення рішення суду, якою зазначено, що заборгованість за кредитним договором №2621/0908/88-188 від 16 вересня 2008 року у розмірі 1 168 758 грн 42 коп. підлягає стягненню з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» в межах вартості майна, одержаного нею у спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . У відзиві вказано, що відповідач не отримувала заочного рішення і постанови про відкриття виконавчого провадження, про вказане рішення дізналась у липні 2020 року, вважає, що, якщо і повинна нести відповідальність, то тільки з моменту, коли вона дізналась про вказане рішення. Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, вважає завищеним, оскільки не враховано дефляцію. 24 січня 2022 року представник позивача в судове засідання не прибув, клопотання про розгляд справи без його участі не подав. В судове засідання прибув представник відповідача [PERSON] Оскільки представник позивача в судове засідання не прибув, судове засідання відкладено. Наступне судове засідання призначено на 24 лютого 2022 року. 22 лютого 2022 року до суду надійшло клопотання представника відповідача про перенесення судового засідання у зв`язку з хворобою. 24 лютого 2022 року справу знято з розгляду. Наступне судове засідання призначено на 2 червня 2022 року. 2 червня 2022 року представник позивача в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи без її участі, просила позовні вимоги задовольнити повністю. В судове засідання прибув представник відповідача [PERSON] , який подав заяву про застосування строків позовної давності та просив у задоволенні позову відмовити. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 грудня 2016 року (справа № 753/8862/16-ц), яке набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 2621/0908/88-188 від 16 вересня 2008 року у розмірі 1 168 758 грн 42 коп. та судовий збір у розмірі 17 531 грн 37 коп. 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, за умовами якого до останнього перейшло право вимоги виконання зобов`язань, у тому числі за кредитним договором № 2621/0908/88-188 від 16 вересня 2008 року. 15 червня 2012 року ПАТ «Дельта Банк» відступив права вимоги за кредитним договором № 2621/0908/88-188 від 16 вересня 2008 року ПАТ «Альфа-Банк». Як вбачається зі змісту рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 грудня 2016 року, 16 вересня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», яке в подальшому змінило свою назву на ПАТ «Сведбанк», і [PERSON] укладено кредитний договір № 2621/0908/88-188. [PERSON] помер [INFO] , а його спадкоємцем є відповідач [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 УК України встановлено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей526,599,611,625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18. Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2016 році зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, що утворилась після ухвалення рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 грудня 2016 року, а саме: інфляційні втрати за час прострочення виконання грошових зобов`язань за останні три роки за період з 15 квітня 2018 року по березень 2021 року у розмірі 259 464 грн 37 коп., три відсотки річних за час прострочення виконання грошових зобов`язань за останні три роки за період з 15 квітня 2018 року по березень 2021 року у розмірі 105 188 грн 26 коп. Водночас із розрахунку заборгованості позивача (а.с. 13) вбачається, що банком нараховано 3 % річних та інфляційні втрати на суму заборгованості 1 168 758 грн 42 коп. Суд не погоджується із таким розрахунком, оскільки ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 1 грудня 2021 року у справі № 753/8862/16-ц задоволено заяву приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича про роз`яснення рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 грудня 2016 року у справі № 753/8862/16, та вказано, що заборгованість за кредитним договором № 2621/0908/88-188 від 16 вересня 2008 року у розмірі 1 168 758 грн 42 коп. підлягає стягненню з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» в межах вартості майна, одержаного нею у спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Відповідно до змісту вказаної ухвали вбачається, що вартість реалізованої 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , яку боржник прийняла у спадок від свого померлого чоловіка становить 688 726 грн 26 коп. Відомості про існування іншого спадкового майна відсутні. Таким чином, суд дійшов до висновку, що банк повинен нараховувати 3 % річних та інфляційні втрати саме на суму вартості реалізованого спадкового майна. Крім того, із наданого позивачем розрахунку вбачається, що при розрахунку індексу інфляції банком не було враховано дефляцію. Натомість, як видно із наданих банком розрахунків, місяці із негативною інфляцією (дефляцією) враховані як нуль (0). Суд враховує доводи відповідача про необхідність врахування рівня інфляції кожного місяця, в тому числі у разі дефляції. Частиною другою статті 625 ЦПК України встановлено зобов`язання боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції. Індекс інфляції - це показник зміни цін товарів та послуг за певний період, тому цей показник формується як різниця між початковим та кінцевим моментом певної події. Метою положень частини другої статті 625 ЦПК України є недопущення втрати кредитором купівельної спроможності у разі підвищення цін на товари і послуги. Отже, дефляція є обов`язковим показником для розрахунку індексу інфляції за певний період, а неврахування дефляції матиме наслідком завищений індекс інфляції та не відповідатиме меті положень частини другої статті 625 ЦПК України щодо прав боржника. Таким чином, суд дійшов до висновку, що на користь позивача з відповідача підлягають стягненню із суми заборгованості в розмірі 688 726 грн 26 коп. за період 15 квітня 2018 року по 1 квітня 2021 року інфляційні втрати у розмірі 141 348 грн 14 коп. та три проценти річних у розмірі 61 249 грн 46 коп., що утворились після ухвалення рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 грудня 2016 року. З огляду на наведене, позовна заява підлягає задоволенню частково. Щодо заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності, то суд зазначає наступне. З ухваленням у 2016 році рішення про стягнення боргу зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Отже, кредитор має право на отримання сум, передбачених у ст. 625 ЦК, за увесь час прострочення. Такий висновок викладений у постанові ВП ВС від 8 листопада 2019 у справі № 127/15672/16-ц. При цьому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення й обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Враховуючи те, що рішення про стягнення заборгованості по кредитному договору ухвалено 12 грудня 2016 року, спадкове майно було реалізовано 14 вересня 2021 року, а позивач просив стягнути суми, передбачені ст. 625 ЦК, за період за період 15 квітня 2018 року по 1 квітня 2021 року, то в даному випадку строк позовної давності не пропущено. Враховуючи задоволення позову частково та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір на користь позивача у розмірі 3 008 грн 38 коп. судового збору.

Outcome: partial