Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-15 00:00:00

У листопаді 2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить: 1) визнати недійсним договір з індивідуальним номером замовлення КІ 00189 від 15.09.2020 року, укладений між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] в частині положень пункту 4.2 та заборони на розірвання договору; 2) розірвати договір з індивідуальним номером КІ 00189 від 15.09.2020 року, укладений між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] ; 3) стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] вартість замовлення по договору в сумі 12 600 грн. та грошові кошти додаткову суму в розмірі завдатку 12 600 грн., відповідно до ст. 571 ЦК України, всього на загальну суму 25 200 грн.; 4) стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що 15.09.2020 року між нею та ФОП [PERSON] укладений договір № КІ-00189р на організацію робіт по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій за розцінками виконавця вартістю 15 695 грн., на забезпечення виконання якого позивачем сплачено завдаток у розмірі 12 600 грн.: спочатку 10 000 грн. та згодом 2 600 грн. Однак після отримання авансового платежу відповідач перестав виходити на зв`язок та відключив всі відомі замовнику номера телефонів. Позивач мала намір звернутись до відповідача особисто, але за вказаною у договорі адресою ФОП [PERSON] відсутній, з об`єктивних причин та у зв`язку з відсутністю в спірному договорі банківських реквізитів замовник не змогла виконати пункт 3.1.1 договору щодо перерахування протягом семи днів з дня внесення завдатку залишку плати. З огляду на вказане позивач направила на адресу відповідача претензію, яка залишилась проігнорована. Враховуючи істотне порушення виконавцем умов договору та самоусунення від виконання договірних зобов`язань зі сторони відповідача, позивач звернулась до суду за захистом. Крім того, позивач вказує, що в результаті протиправних дій ФОП [PERSON] зазнала значної моральної шкоди, яка виразилась у емоційних та душевних стражданнях і хвилюваннях, які оцінює у 5 000 грн. 05.11.2021 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 12.11.2021 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. 12.01.2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В матеріалах справи міститься клопотання позивача про розгляд справи без її участі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, відзив на позов в матеріалах справи відсутній, тому суд ухвалив провести у справі заочний розгляд відповідно до ст. 280 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Фізична особа-підприємець [PERSON] зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за основним видом діяльності 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту. 15.09.2020 року між [PERSON] (замовник) та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] (виконавець) укладено договір № КІ-00189р, відповідно до п. 1.1 якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій за розцінками Виконавця. Вартість металопластикових виробів складає 15 695 грн., завдаток 9 000 грн., борг до передачі у власність 6 695 грн. Після внесення замовником завдатку 80-100%, борг «до передачі у власність» повинен бути погашений не пізніше 7 (семи) днів, з дня внесення завдатку (п. 2.1-2.3, 3.1.1 договору). Після виконання п. 3.1 виконавець зобов`язується передати у власність замовника виготовлені вироби протягом 30 робочих днів з моменту виконання пункту 3.1.1, якщо вироби мають нестандартну комплектацію, строк передачі у власність замовника виготовлених виробів збільшується до 40 робочих днів, що вбачається з п. 3.2 договору. Згідно з п. 3.12 договору, останній діє з моменту укладання та до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. У разі невиконання замовником п. 3.1 або 3.1.1, вартість цього договору може бути змінена виконавцем на підставі зміни ціни виробництва виробу, у зв`язку з інфляцією або подорожчанням окремих комплектуючих виробів. Також, у випадку не оплати, договір може бути розірваний. Таким чином, усі додатки цього договору будуть вважатися недійсними. При внесенні замовником завдатку і подальшим невиконанням п. 3.1 або п. 3.1.1 даного договору, завдаток замовнику не повертається (п. 4.2 договору). Згідно з п. 7.6 договору замовник повідомлений про неможливість розірвання даного договору, згідно з додатком № 3 до постанови Кабінету Міністрів України від 19.03.1994 року № 172, яким затверджено перелік товарів належної якості, що не підлягають обміну (поверненню). Відповідно до даного переліку, скло нарізане або розкроєне під розмір, визначений покупцем (замовником) обміну (поверненню) не підлягає. ПВХ конструкції, виготовлені на замовлення та під розмір замовника, враховуючи зміст ст. 184 ЦК України є річчю, визначеною індивідуальними ознаками, незмінною. В матеріалах справи наявні креслення замовлених конструкцій. Відповідно до копії товарного чеку № КІ00189 від 15.09.2020 року, ФОП [PERSON] сплачено завдаток у розмірі 10 000 грн. 05.10.2020 року ФОП [PERSON] сплачено ще 2 600 грн., що підтверджується копією товарного чеку № КІ0189р від 05.10.2020 року. 01.10.2021 року з огляду на відсутність зв`язку з виконавцем та неможливість самостійного виконання п. 3.1.1 договору, позивач звернулась до ФОП [PERSON] з претензією № 055, в якій просила невідкладно вийти на зв`язок із замовником з метою належного виконання умов спірного договору. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитись від прийняття виконання та вимагати відшкодування збитків. Статтею 526 ЦК України закріплено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Захист прав споживачів гарантує Основний Закон України, проголошуючи у 42 статті, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. В преамбулі Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів, а споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника . Надані суду письмові докази підтверджують наявні між сторонами правовідносини. Право споживача на належну якість продукції встановлено статтею 6 Закону України «Про захист прав споживачів», яка покладає на продавця обов`язок передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. У зв`язку з викладеним, позивач, коли вона не отримала послуг належної якості, а відповідач не вчинив дій з забезпечення дотримання права позивача як споживача, правомірно заявила вимогу про розірвання договору. Право позивача відмовитися від договору за наведених обставин внормоване законодавством про захист прав споживачів (ст. 10 Закону). Крім того, таке його право закріплено в статті 651 ЦК України, відповідно до якої договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. При цьому суд зауважує, що п. 7.6 договору про відсутність у споживача права на розірвання договору поряд з наявністю у виконавця права на розірвання такого договору в односторонньому порядку, є несправедливим та таким, що порушує загальні засадами цивільного законодавства. Стаття 571 ЦК України регулює правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком. Суд зауважує, що четверте речення п. 4.2 договору про не повернення завдатку замовнику в разі невиконання ним п. 3.1 або п. 3.1.1 договору є таким, що порушує ст. 571 ЦК України. Відповідно до положень ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частинами першою, третьою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання недійсним договору з індивідуальним номером замовлення КІ 00189 від 15.09.2020 року в частині положень останнього речення пункту 4.2 та заборони на розірвання договору. Поряд з цим, як встановлено судом, наявні формальні підстави для розірвання договору. Наслідки розірвання договору у зв`язку з істотним порушенням його умов однією із сторін внормовані частиною 5 статті 653 ЦК України, відповідно до якої у випадку розірвання договору через його істотне порушення однією із сторін друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки (ч. 1 ст. 623). У зв`язку з відсутністю будь-яких підтверджень виконання договору, а також того, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, суд знаходить такими, що підлягають задоволенню вимоги про стягнення майнової шкоди понесених позивачем на виконання договору, який розірваний через порушення його умов відповідачем. Згідно зі ст. 571 ЦК України якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Тож, з відповідача необхідно стягнути вартість замовлення по договору в сумі 12 600 грн. та додаткову суму в розмірі завдатку, відповідно до ст. 571 ЦК України, всього на загальну суму 25 200 грн. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно. Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин). Згідно з ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян. Відповідно до ст. 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема статті 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів»). За змістом ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Закон України «Про захист прав споживачів» не містить застережень про те, що моральна шкода споживачу відшкодовується лише у разі завдання шкоди його життю чи здоров`ю. Вказана справа стосується спірних правовідносин, які виникли з договору про виконання робіт, виготовлення та встановлення ПВХ конструкцій, тобто за умови дії норм матеріального права, а саме ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів». Виходячи з положень ст. 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Статті 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Так, вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення договору, суд враховує, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі ст. 16 та 23 ЦК України і ст. 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Саме до такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 01.09.2020 у справі № 216/3521/16-ц. Суд вважає достатньою компенсацією спричиненої моральної шкоди на суму 1 000 гривень, в іншій частині позивні вимоги є надмірними, а також не підтвердженими належними та допустимими доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Будь-яких відомостей та доказів на спростування встановлених судом обставин матеріали справи не містять. На підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору на користь держави, тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 908 грн.

Outcome: partial