Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-24 00:00:00

[PERSON] 23.03.2022 звернулась з позовом до [PERSON] про зміну розміру і способу стягнення аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину, просила стягувати із відповідача в її користь аліменти на сина [PERSON] , 2013 р.н. у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та стягнути з відповідача 12 700 грн. додаткових витрат понесених на утримання сина, мотивуючи тим, що з відповідачем розлучені, аліменти в розмірі 1 000 грн., що стягуються із нього за рішенням суду від 12.09.2016 на утримання сина є занадто малими, що після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів матеріальний стан відповідача покращився, а тому він має достатні доходи і в змозі надавити утримання дитині у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Просила також стягнути з відповідача 12 700 грн., тобто половину понесених витрат на лікування сина та на відвідування ним спортивної секції. В суді [PERSON] позов підтримала, пояснила, що стягнутих із відповідача у 2016 році коштів на утримання сина не вистачає, оскільки син виріс, зросли витрати на його утримання, що після ухвалення рішення про стягнення аліментів матеріальний стан відповідача покращився, він має достатні доходи і в змозі надавити утримання сину у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Також пояснила, що у 2020-2022 роках додатково мала витрати в сумі 25 400 грн. на обстеження і лікування сина, який страждає хронічним захворюванням, на відвідування ним спортивної секції, тому просить стягнути з відповідача половину від цих витрат. На підтримку позиції позивачки висловилась її представник - адвокат Мартин В.І. Відповідач позов по суті визнав, пояснив, що не заперечує надавати утримання сину у встановленому законом розмірі та у межах "розумного" сплатити позивачці половину понесених додаткових витрат на дитину. Заслухавши позивачку та її представника, відповідача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 і 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За положеннями ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина 1 статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як зазначено в п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. З пояснень сторін, з долучених до справи копій свідоцтва про народження та рішення Городоцького районного суду Львівської обл. від 21.12.2016 (а.с.10, 14) видно, що вони мають сина [PERSON] , [INFO] , що 21.12.2016 шлюб між сторонами розірвано. Із копії виконавчого листа Городоцького районного суду Львівської обл. від 26.09.2016 (а.с.12) видно, що такий видано на виконання рішення цього ж суду від 12.09.2016 про стягнення із [PERSON] в користь [PERSON] аліментів на сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1 000 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Із пояснень сторін в суді встановлено, що після ухвалення вищеозначеного судового рішення [PERSON] придбав квартиру та автомобіль, а отже, його майновий стан суттєво покращився. Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлено прожитковий мінімум на дітей віком дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні. Ураховуючи, що відповідач є здоровим, працездатним, що після ухвалення судового рішення у справі його майновий стан покращився, суд приходить висновку, що він має змогу надавати утримання сину в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. У пункті 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» роз`яснено, що при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. Щодо вимог [PERSON] про стягнення з відповідача 12 700 грн. додаткових витрат на дитину, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до положень ст. 185 СК України той з батьків, з кого присудженого стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами(розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). Аналіз вказаної норми закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, додаткові витрати зобов`язані нести обоє батьків, незалежно від того, з ким проживає дитина. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 18 постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», до передбаченої статтею 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Позивачкою закладено вимогу про стягнення із відповідача 12 700 грн., з мотивів понесення нею у 2020-2022 роках додаткових витрат на сина в сумі 25 400 грн., з яких 15 750 грн. - тренування в клубі з спортивного карате, 5 400 грн - консультації отоларинголога, 1 100 грн. - медичне обстеження, 3 150 грн. - послуги стоматолога. Із пояснень сторін та долучених до справи довідки ГО "Спортивний клуб карате "Юніон" від 18.03.2022 № 1/1-2201/5 та сертифікатів клубу (а.с.67-70) видно, що дитина [PERSON] з 2020 року є діючим спортсменом клубу, що оплату за тренування, придбання форми та екіпірування для тренувань, виїзди на турніри, здачі на пояс та страхові платежі за дитину здійснювала мати [PERSON] . Як убачається із матеріалів справи, за період 2020 рік по 01.03.2022 [PERSON] понесено витрати пов`язані із тренувальним процесом [PERSON] , на придбання форми, поїздки для участі в турнірі, інше в сумі 15 750 грн. Крім цього, як встановлено судом, дитина [PERSON] , 2013 р.н., хворіє хронічним захворюванням, що в період 2020-2022 роки позивачка [PERSON] понесла витрати в сумі 5 400 грн. на консультації отоларинголога та лікувальні процедури дитини. Оскільки позивачкою [PERSON] доведено наявність додаткових витрат на утримання дитини [PERSON] , 2013 р.н., що пов`язані із його лікуванням та розвитком здібностей в сумі 21 150 грн., а відповідач зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, суд приходить висновку, що відповідач [PERSON] має обов`язок сплатити половину таких витрат, в сумі 10 575 грн. Підстав до стягнення з відповідача витрат понесених позивачкою на інше, не пов"язане із хронічним захворюванням медичне обстеження і на послуги стоматолога, суд не вбачає, оскільки доказів, які б свідчили, що такі проведені з урахуванням рекомендації лікаря і підтверджували необхідність їх проведення, суду не надано, в суді не здобуто. З огляду на вимоги ст.ст. 133, 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача в дохід держави 992 грн. 40 коп. судових витрат.

Outcome: partial