Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-31 00:00:00

Адвокат Терзі Олександр Сергійович, який діє в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ», звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в порядку суброгації, посилаючись на те, що 05.10.2019 по вул. Сумгаїтська, 24 у м. Черкаси сталась дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортних засобів: Honda (моторолер), д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] ; Renault Laguna, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] ДТП трапилось внаслідок порушення [PERSON] п. 10.3, 2.3б, 1.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, ст. 124 КУпАП, що підтверджується постановою Соснівського районного суду м. Черкаси по справі № 712/13262/19 від 02.12.2019, протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №309258 від 05.10.2019 та відповіддю Національної поліції України (ф.2). На момент ДТП автомобіль Renault Laguna, д.н.з. [NUMBER] був застрахований в Приватному акціонерному товаристві «СК «Саламандра» відповідно до Договору добровільного страхування наземного транспорту, крім залізничного «КАСКО МІНІ» № 0152.0011632 від 05.06.2019. У зв`язку з вищевикладеним до ПрАТ «СК «Саламандра» звернувся власник пошкодженого автомобіля з повідомленням про подію, яка має ознаки страхового випадку від 05.10.2019. На виконання умов Договору та на підставі Страхового акту № 0024098.10.19/1 від 23.12.2019, розрахунку страхового відшкодування до страхового акту № 0024098.10.19/1 від 23.12.2019 та калькуляції №0024098.10 від 23.10.2019, акту огляду колісного транспортного засобу від 15.10.2019, ПрАТ «СК «Саламандра» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 7107,07 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 3645 від 03.01.2020. Оскільки, на момент ДТП цивільна відповідальність водія моторолера Honda, д.н.з. [NUMBER] не була застрахована, що підтверджується інформацією з офіційного сайту Моторного (транспортного) страхового бюро України, то саме до відповідача ПрАТ «СК «Саламандра» мало право вимоги в порядку суброгації. На виконання вимог п. 3.4.2 Договору про надання фінансових послуг факторингу № 02.01.2020-СК від 02.01.2020 ПрАТ «СК «Саламандра» направило відповідачу повідомлення, про те, що платежі Факторові є належними. У подальшому, 22.01.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» направило відповідачу претензію № 06105 про відшкодування шкоди в порядку суброгації, яку отримано останнім 28.01.2020. Також було здійснено ряд дзвінків з боку первинного кредитора, а також поточного кредитора, тобто позивачем. Станом на день подачі позовної заяви вимоги з боку відповідача не виконані. 02.01.2020 між ПрАТ «СК «Саламандра» та ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» був укладений Договір про надання фінансових послуг факторингу № 02.01.2020-СК від 02.01.2020, щодо придбання права вимоги за грошовими зобов`язаннями, які виникли, згідно акту прийому-передачі документів № 03-01 від 10.01.2020 до Договору № 02.01.2020-СК від 02.01.2020 у ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра» до [PERSON] . Відповідно до пункту 10 Переліку переданих регресних вимог № 01-20 (за період з 02.01.2020 по 31.03.2020), який є невід`ємною частиною Договору факторингу № 02.01.2020-СК від 02.01.2020 право вимоги до [PERSON] перейшло до Фактора - ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ». Як зазначено у Переліку переданих регресних вимог № 01-20 (за період з 02.01.2020 по 31.03.2020), за регресні вимоги Фактор сплачує Клієнту - ПрАТ «СК «Саламандра» 963 169,16 грн., включно до 30.09.2020. На виконання відповідної умови, ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» сплатило необхідну суму коштів на користь ПрАТ «СК «Саламандра», що підтверджується платіжними дорученнями від 08.05.2020 № 193, від 12.05.2020 № 195, від 15.05.2020 № 205, від 19.05.2020 № 207, від 04.06.2020 № 228, від 04.06.2020 № 6, від 05.06.2020 № 229, від 17.06.2020 № 13, від 09.07.2020 № 280, від 20.07.2020 № 296, від 22.07.2020 № 298, від 23.07.2020 № 300, від 14.08.2020 № 345, від 20.08.2020 № 351, від 21.08.2020 № 352, від 02.09.2020 № 29. ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» є зареєстрованою фінансовою установою, яка здійснює свою діяльність відповідно до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 07.07.2011. Одним із видів діяльності товариства є надання послуг факторингу. В порядку та на умовах, визначених п. 1.2. Договору факторингу, Фактор займає місце Клієнта (як кредитора) по усіх переданих Регресних вимогах Клієнта, у тому числі права одержання від боржників сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі. В порядку та на умовах, визначених п. 1.3. Договору факторингу, права за регресними вимогами переходять від Клієнта до Фактора з моменту підписання Акту прийому-передачі документів по відповідній Регресній вимозі за формою наведеною у Додатку № 2 до цього Договору. В порядку та на умовах, визначених п. 6.1. Договору факторингу, договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором. Просять стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» матеріальну шкоду в розмірі 7107,07 грн. Стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» 2270,00 грн. судових витрат, що пов`язані з оплатою судового збору. Стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАІНТАЛ» витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. Представник позивача адвокат Терзі О.С. в судове засідання не з`явився, скерував до суду клопотання про розгляд справи без участі позивача, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за останньою відомою суду адресою свого перебування. Відзив на позов, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У зв`язку з неявкою сторін фіксація технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалася. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 05.10.2019 по вул. Сумгаїтська, 24 у м. Черкаси сталась дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортних засобів: Honda (моторолер), д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та Renault Laguna, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] ДТП трапилось внаслідок порушення [PERSON] п. 10.3, 2.3б, 1.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, ст. 124 КУпАП, що підтверджується постановою Соснівського районного суду м. Черкаси по справі № 712/13262/19 від 02.12.2019, протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №309258 від 05.10.2019 та відповіддю Національної поліції України. Відповідно до частини четвертої, п`ятої, шостої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно ст. 9 Закону України «Про страхування», страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. На момент ДТП автомобіль Renault Laguna, д.н.з. [NUMBER] був застрахований в Приватному акціонерному товаристві «СК «Саламандра» відповідно до Договору добровільного страхування наземного транспорту, крім залізничного «КАСКО МІНІ» № 0152.0011632 від 05.06.2019. У зв`язку з вищевикладеним до ПрАТ «СК «Саламандра» звернувся власник пошкодженого автомобіля з повідомленням про подію, яка має ознаки страхового випадку від 05.10.2019. На виконання умов Договору та на підставі Страхового акту № 0024098.10.19/1 від 23.12.2019, розрахунку страхового відшкодування до страхового акту № 0024098.10.19/1 від 23.12.2019 та калькуляції №0024098.10 від 23.10.2019, акту огляду колісного транспортного засобу від 15.10.2019, ПрАТ «СК «Саламандра» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 7107,07 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 3645 від 03.01.2020. Оскільки, на момент ДТП цивільна відповідальність водія моторолера Honda, д.н.з. [NUMBER] не була застрахована, що підтверджується інформацією з офіційного сайту Моторного (транспортного) страхового бюро України, то саме до відповідача ПрАТ «СК «Саламандра» мало право вимоги в порядку суброгації. Відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч. 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Враховуючи, правову позицію Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, висловлену при розгляді справи № 6-2587цс15 від 23.12.2015 року: «За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. На виконання вимог п. 3.4.2 Договору про надання фінансових послуг факторингу № 02.01.2020-СК від 02.01.2020 ПрАТ «СК «Саламандра» направило відповідачу повідомлення, про те, що платежі Факторові є належними. У подальшому, 22.01.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» направило відповідачу претензію № 06105 про відшкодування шкоди в порядку суброгації, яку отримано останнім 28.01.2020. Також було здійснено ряд дзвінків з боку первинного кредитора, а також поточного кредитора, тобто позивачем. Станом на день подачі позовної заяви вимоги з боку відповідача не виконані. 02.01.2020 між ПрАТ «СК «Саламандра» та ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» був укладений Договір про надання фінансових послуг факторингу № 02.01.2020-СК від 02.01.2020, щодо придбання права вимоги за грошовими зобов`язаннями, які виникли, згідно акту прийому-передачі документів № 03-01 від 10.01.2020 до Договору № 02.01.2020-СК від 02.01.2020 у ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра» до [PERSON] . Відповідно до пункту 10 Переліку переданих регресних вимог № 01-20 (за період з 02.01.2020 по 31.03.2020), який є невід`ємною частиною Договору факторингу № 02.01.2020-СК від 02.01.2020 право вимоги до [PERSON] перейшло до Фактора - ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ». Як зазначено у Переліку переданих регресних вимог № 01-20 (за період з 02.01.2020 по 31.03.2020), за регресні вимоги Фактор сплачує Клієнту - ПрАТ «СК «Саламандра» 963 169,16 грн., включно до 30.09.2020. На виконання відповідної умови, ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» сплатило необхідну суму коштів на користь ПрАТ «СК «Саламандра», що підтверджується платіжними дорученнями від 08.05.2020 № 193, від 12.05.2020 № 195, від 15.05.2020 № 205, від 19.05.2020 № 207, від 04.06.2020 № 228, від 04.06.2020 № 6, від 05.06.2020 № 229, від 17.06.2020 № 13, від 09.07.2020 № 280, від 20.07.2020 № 296, від 22.07.2020 № 298, від 23.07.2020 № 300, від 14.08.2020 № 345, від 20.08.2020 № 351, від 21.08.2020 № 352, від 02.09.2020 № 29. ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» є зареєстрованою фінансовою установою, яка здійснює свою діяльність відповідно до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 07.07.2011. Одним із видів діяльності товариства є надання послуг факторингу. В порядку та на умовах, визначених п. 1.2. Договору факторингу, Фактор займає місце Клієнта (як кредитора) по усіх переданих Регресних вимогах Клієнта, у тому числі права одержання від боржників сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі. В порядку та на умовах, визначених п. 1.3. Договору факторингу, права за регресними вимогами переходять від Клієнта до Фактора з моменту підписання Акту прийому-передачі документів по відповідній Регресній вимозі за формою наведеною у Додатку № 2 до цього Договору. В порядку та на умовах, визначених п. 6.1. Договору факторингу, договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором. Згідно зі статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Натомість регрес - це право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим виникло нове правовідношення, пов`язане саме з регресною вимогою. Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування». Право регресу регулюється частиною першою статті 1191 ЦК України. Враховуючи викладене, правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, є суброгацією. Тому вимога страховика потерпілого до завдавача шкоди не є регресною, а правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем у зв`язку з виплатою ПрАТ «СК «Саламандра» на користь потерпілого страхового відшкодування, засновані на суброгації. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 та 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» реалізовує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування». Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, визначаючи один із способів захисту цивільних прав та інтересів - відшкодування збитків та інші способу захисту відшкодування майнової шкоди. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 7107,07 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За результатами розгляду позову, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму сплаченого позивачем судового збору у розмірі 2270 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ст. 59 Конституції України яка закріплює право кожної людини на правову допомогу, а також право вільного вибору захисника своїх прав. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року № 13- рп/2000 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право вільного вибору захисника), положення частини першої статті 59 Конституції України про те, що «кожен є вільним у виборі захисника своїх прав», треба розуміти як конституційне право особи з метою отримання правової допомоги вибирати захисником своїх прав особу, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право. Відповідно до ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. 26 жовтня 2020 року між адвокатом Терзі Олександром Сергійовичем та товариством з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» в особі директора Хоменко Олени Григорівни, був укладений договір про надання професійної правничої допомоги № 11/2020. Відповідно до п. 3.2 зазначеного договору, порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в Додатковій угоді до даного договору. Пункт 3.3 договору передбачає, що оплата гонорару здійснюється шляхом його перерахування на поточний рахунок адвоката не пізніше п`яти робочих днів з моменту отримання клієнтом відповідного акту виконаних робіт, в якому вказано обсяг наданої адвокатом професійної правничої допомоги та розмір гонорару. Згідно п. 2, 3 Додаткової угоди № 1 від 26 жовтня 2020 року до Договору № 11/2020 про надання професійної допомоги від 26.10.2020 року, розмір гонорару не є фіксованим та визначається на підставі обсягів фактично наданих послуг, витраченого адвокатом часу та складності опрацьованих адвокатом справ. Обсяг наданих послуг та їх вартість визначається актом виконаних робіт (наданих послуг). Гонорар сплачується на підставі акту виконаних робіт за результатами надання професійної правничої допомоги у відповідності до п. 3.3 договору. Відповідно до детального опису робіт (наданих послуг) до акту надання послуг від 05.07.2021 року на підставі договору про надання професійної правничої допомоги № 11/2020 від 26.10.2020 року вартість виконаних робіт (наданих послуг) складає 5000 грн. (ознайомлення з матеріалами справи, аналіз нормативно-правової бази, що регулюють спірні правовідносини, аналіз судової практики та правових позицій Верховного Суду щодо застосування норм права у спірних правовідносинах, визначення тактики захисту прав та інтересів клієнта, формування правової позиції по справі - витрачено 3 години, вартість 1 години - 700 грн., загальна вартість 2100 грн.; підготовка та направлення до Соснівського районного суду м. Черкаси позовної заяви про стягнення з [PERSON] шкоди в розмірі 7107,07 грн. - 2900 грн. У п.п. 113-117 рішення ЄСПЛ у справі «Бєлоусов проти України» від 07 листопада 2013 року, ЄСПЛ дійшов висновку про те, що навіть у разі не сплати заявником адвокатського гонорару на час розгляду справи, витрати за цим гонораром є «фактично понесеними», оскільки заявник має сплатити такий гонорар згідно із договірними зобов`язаннями. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону № 5076-VI врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року по справі 755/9215/15-ц ВП ВС роз`яснила, що положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» 536/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. За вказаних вище обставин, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 2900 грн., що на думку суду є обґрунтованими, та відповідають принципу розумності, є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді. Витрати на правову допомогу у розмірі 2100 грн. (ознайомлення з матеріалами справи, аналіз нормативно-правової бази, що регулюють спірні правовідносини, аналіз судової практики та правових позицій Верховного Суду щодо застосування норм права у спірних правовідносинах, визначення тактики захисту прав та інтересів клієнта, формування правової позиції по справі) не підлягають до задоволення, оскільки зазначений опис робіт входив до підготовки позовної заяви. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved