Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-01 00:00:00

Позивачка звернулась\~до суду\~ із позовною\~заявою до\~відповідачів про усунення перешкод у користуванні приватної власністю шляхом зняття арешту з нерухомого майна. В обґрунтування своїх вимог зазначали, що у грудні 2021 року стало відомо про обмеження її права розпоряджатися належним їй майном. Так на сьогоднішній час існує обтяження на підставі листа №1907 від 20.03.2003 року Державної виконавчої служби на все майно позивачки. Також на теперішні час у відділі виконавчої служби виконавчі провадження щодо [PERSON] не перебувають. У виконавчому провадженні по виконавчому листу № 2-2160 виданого 02.10.2002 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Вказане виконавче провадження відкрито за виконавчим листом , за яким із [PERSON] стягувався борг у розмірі 805.54 грн. за комунальні послуги на користь Обухівського водопровідно-каналізаційного підприємства. На сьогодні такий борг відсутній. Всі дії, що стосувались погашення заборгованості перед стягувачем, позивачкою виконані. Отже, накладення арешту та внесення відповідного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обмежує законні права позивачки як власника майна, щодо вільного розпорядження майном: унеможливлює укладення договорів відчуження, здачі в оренду, тощо належного їй майна. Позивачка в судове засідання не з`явилася. Представниця позивачки подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, позов підтримала та просила задовольнити. Представники відповідачів в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, клопотань, заяв до суду не направили. Відповідно до ч.1\~ст.280 ЦПК України\~суд ухвалює заочне рішення. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 \~ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень\~ЦПК України\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.\~\~ Рішенням Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням її справи, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, оскільки одним із критеріїв «розумності строку» є саме поведінка заявника. Так, суд покладає на заявника лише обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, які безпосередньо його стосуються, утримуватися від виконання заходів, що затягують провадження у справі, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання. Одним із таких прикладів, коли поведінка заявників стала однією з причин затягування розгляду справи, є рішення Європейського суду з прав людини «Чікоста і Віола проти Італії». Відповідно до ч. 5,6\~ст. 263 ЦПК України\~обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши письмові докази приохоть до висновку, що позовні вимоги\~ підлягають частковому задоволенню\~ з наступних підстав. Судом встановлено, що в грудні 2021 року після звернення до державної нотаріальної контори за вчиненням нотаріальної дії позивачці стало відомо, що її право розпоряджатися приватною власністю, а саме всім належним їй майном обмежено, що порушує її права, як власника майна. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №291819367 від 22.12.2021 року, в відомостях з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження на усе нерухоме майно: 1 - Тип обтяження арешт (архівний запис), реєстраційний номер обтяження 1336627 від 28.09.2004 року Обухівською районною державною нотаріальною конторою на підставі листа № 1907 від 20.03.2003 року Державної виконавчої служби Обухів РУЮ. Обєкт обтяження невизначено, усе майно, Власник [PERSON] , додаткові данні архівний номер 5302977KIEV478, рхівна дата [INFO] , дата виникнення 20.03.2003, №реєстра 1246, внутрішній № 3501063524F4222314645; 2 - Тип обтяження арешт (архівний запис), реєстраційний номер обтяження 1336638 від 28.09.2004 року Обухівською районною державною нотаріальною конторою на підставі листа № 1907 від 20.03.2003 року Державної виконавчої служби Обухів РУЮ. Обєкт обтяження невизначено, усе майно, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, адреса: [ADDRESS] . Власник: Власник [PERSON] , додаткові данні архівний номер 5302977KIEV478, архівна дата 20.03.2003, дата виникнення 20.03.2003, № реєстра 1246, внутрішній № 3501063524F4222314645. Як вбачається із копії постанови від 26.02.2003 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у справі №0020дв6, державним виконавцем накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] та заборонено здійснювати відчуження будь-кого майна, яке їй належить. Це виконавче провадження відкрито за виконавчим листом, згідно якого суд вирішив стягнути з [PERSON] 805 грн. 54 коп. на користь Обухівське водопровідно-каналізаційного підприємства (КП «Обухівводоканал») борг по сплаті комунальних послуг по водопостачанню та водовідведенню. Як вбачається із довідки №95/21 від 16.12.2021 року виданої Обухівським водопровідно-каналізаційним підприємством, заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та/або послуги централізованого водовідведення у житловому приміщенні, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - відсутня. 20.12.2021 року позивачка звернулась до Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівського районі Київської області із заявою про зняття арешту. Однак, листом начальника відділу від 28.12.2021 року № 89872 було повідомлено, що відомості про накладення арешту відсутні, оскільки виконавчі провадження зберігаються в архіві лише три роки та рекомендовано звернутись до суду. Згідно ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено у статті 1 Першого Протоколу, зокрема, вказано на необхідність дотримання обґрунтованої пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Європейський Суд з прав людини у ряді випадків вбачав порушення ст. 1 Протоколу навіть тоді, коли не було юридичного позбавлення права власності на майно, але через ті або інші обставини людина була позбавлена практичної можливості користуватися своєю власністю. В\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Згідно до\~ст.41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до\~ст.319 Цивільного кодексу України\~власник володіє користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. На підставі\~ст.321 Цивільного кодексу України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності, або обмежене в його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до\~ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження»\~у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається. У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження державним виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. В порушення вказаних вимог закону, при закінченні виконавчого провадження, арешт і заборона відчуження, накладений на майно боржника [PERSON] державним виконавцем не знято. Згідно ч.1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу та в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.\~\~ Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини, арешт накладений на майно [PERSON] , порушує можливості реалізації позивачці своїх прав власності на вищезазначене нерухоме майно, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, а порушене право позивачка підлягає судовому захисту, так як у матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна. Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивачка в іншій спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки та необхідність захисту її права шляхом зняття такого арешту, скасування архівних записів в реєстрі речових прав на нерухоме майно та виключення майна з опису. Щодо вимог позивачки про скасування постанови про арешт мана божника та закриття виконавчого провадження, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні цієї частини позовних вимог, оскільки вважає, що скасування арешту для відновлення порушених прав позивачки є достатнім, більш того позивачка не довела незаконність накладення арешту та незаконність закриття виконавчого провадження.

Outcome: partial