Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-23 00:00:00

У поданій в суд позовній заяві позивач [PERSON] просить стягнути на його користь з відповідача ТОВ «Західна агровиробнича компанія» заборгованість за договором оренди приміщення від 02 січня 2020 року в розмірі 30000 грн., пеню в розмірі 1408,75 грн. та інфляційні нарахування в розмірі 1399,8 грн., всього на загальну суму 32 808,55 грн. та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що 02 січня 2020 року між сторонами укладено договір оренди нежитлового приміщення, що належить позивачу на праві власності, площею 67,9 кв.м та знаходиться по [ADDRESS] . Термін дії вказаного договору становить один рік з дня підписання і був діючим на 2021 рік, оскільки жодна із сторін не заявляла про намір його розірвати. За умовами договору орендна плата становила 3000 гривень в місяць. Однак, всупереч умовам укладеного договору відповідач взяті на себе зобов`язання в повному обсязі не виконав та за 10 місяців 2021 року заборгував 30000 грн. орендної плати, які в добровільному порядку не сплатив та претензії залишив без відповіді. А тому борг підлягає стягненню в судовому порядку разом з пенею та інфляційними втратами. У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги не визнав, мотивуючи тим, що договір оренди від 02 січня 2020 року є неукладеним та неіснуючим, оскільки сторонами не підписувався та від імені орендаря [PERSON] не міг його підписати, так як на цей час не мав повноважень вчиняти будь-які правочини. Тому цей договір не відповідає вимогам ст.203 ЦК України, не підтверджує наявність волевиявлення у відповідача на виконання такого договору на умовах, вказаних в ньому. А неукладений договір не може бути продовжений. Хоча відповідач і не заперечує факт користування майном протягом 2020 року, докази фактичного його використання ТОВ «Західна агровиробнича компанія» у 2021 році позивач не надав. У запереченнях на відзив позивач з доводами відповідача не погодився, стверджуючи, що проект договору від 02 січня 2020 року передавався відповідачу через представника, який знаходився в приміщенні по [ADDRESS] , однак підписаний другий примірник для позивача не повертався та будь-яких заперечень до умов договору не поступало. Водночас, виявлений відповідачем добровільний намір укласти договір оренди підтверджується безготівковим зарахуванням на картковий рахунок позивача коштів саме за договором від 02 січня 2020 року. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі та просять його задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, що не перешкоджає розгляду справи на підставі наявних в матеріалах справи. Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідка, з`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Установлено, що спірні правовідносини виникли з приводу заборгованості з орендної плати нежитлового приміщення за договором №1 від 02 січня 2020 року оренди нежитлового приміщення по [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві власності на нерухоме майно (номер запису про право власності №34927790 від 28 грудня 2019 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомості 393705956226) площею 67,9 кв.м. Частиною 1 ст.759 ЦК України передбачено, що наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк за договором найму (оренди). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Згідно ч.1 ст.627 ЦК України сторони відповідно до статті 6 цього Кодексу є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до положень ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Істотними умовами договору оренди з огляду на положення ст.759-763 ЦК України є, зокрема, визначена сторонами річ (майно) чи немайнові права, плата за оренду майна та строки дії договору. Частиною 1 та 2 ст.203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам . Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4 ст.203 ЦК України). Згідно ч.1 ст.793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом (ч.1 ст.207 ЦК України). Указані вище істотні умови відображені в складеному [PERSON] проекті договору №1 від 02 січня 2020 року оренди нежитлового приміщення, однак представником ТОВ «Західна агровиробнича компанія» в особі директора [PERSON] не підписаний і не міг бути підписаний останнім в цей день, оскільки за рішенням №73 від 20 грудня 2019 року єдиного учасника ТОВ «Західна агровиробнича компанія» директором товариства до 20 січня 2020 року був [PERSON] , а [PERSON] призначений директором цього товариства рішенням №77 від 21 січня 2020 року. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. З роз`яснень, які містяться в п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вбачається, що відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.203 ЦК саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Належних і допустимих доказів у розумінні ст.77-78 ЦПК України підписання цього договору 02 січня 2020 року представником ТОВ «Західна агровиробнича компанія», який би мав відповідні повноваження, на викладених у ньому умовах суду не надано, а покликання на безготівкове зарахування коштів орендної плати такі обставини не підтверджують, оскільки не містять згоду відповідача з усіх істотних умов договору. Крім того, згідно ст.765 ЦК України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно негайно або у строк, встановлений договором найму. Відповідно до ч.1 ст.795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Однак доказів передачі ТОВ «Західна агровиробнича компанія» в оренду приміщення по [ADDRESS] за відповідним документом (актом), підписаним сторонами на підставі договору №1 від 02 січня 2020 року, позивач не надав, що унеможливлює обчислення строків такої оренди. А відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. За таких обставин суд погоджується з доводами відповідача, що неукладений у передбачений законом порядку письмовий договір оренди від 02 січня 2020 року не може бути продовжений на тих самих умовах. Фактичне користування відповідачем належним позивачу нежитловим приміщенням по [ADDRESS] також жодними доказами не доведено, а показання свідка [PERSON] суд оцінює критично з огляду на його родинні стосунки з позивачем та його представником і відсутності підтверджень виконання ним трудових обов`язків (працевлаштування) в ТОВ «Західна агровиробнича компанія» у 2021 році, а від допиту заявленого свідка [PERSON] позивач відмовився. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач не довів наявність зобов`язань за договором №1 від 02 січня 2020 року оренди нежитлового приміщення та фактичне користування відповідачем належним позивачу майном протягом 2021 року, а тому у задоволені позову слід відмовити.

Outcome: dismissed