Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення грошових коштів, невиплачених при звільненні, середнього заробітку за період затримки розрахунку. Свої позовні вимоги обгрунтоваує тим, що у період з 06 травня 2016 року по 31 грудня 2020 року він перебував у трудових відносинах з ТОВ «Укртунельбуд». 29.12.2020 він був звільнений на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку трудового договору. Під час перебування у трудових відносинах відповідачем була нарахована, але не виплачена заробітна плата за період з 01.06.2020 по 29.12.2020 у розмірі 50\~407, 20 грн. На день звільнення роботодавець письмово не повідомив його про нараховані суми належні при звільненні та не здійснив виплату належних коштів в порушення вимог ст. 116 КЗпП України. Згідно отриманого витягу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру соціального страхування, за червень та липень 2020 року був нарахований заробіток у розмірі по 10\~000, 00 грн. за кожен місяць; за серпень, вересень, жовтень по 5000, 00 грн., за січень 2020 року 15407, 20 грн. Із нарахованих сум також не сплачено страхові внески. Окрім викладеного, йому не було виплачено грошові кошти у якості компенсації за 22 дні невикористаної відпустки всупереч вимогам ст. 83 КЗпП України. У зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при його звільненні, з останнього також підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку за 210 днів. Тому, враховуючи вищевикладене, просить стягнути з ТОВ «Укртунельбуд» нараховану і невиплачену заробітну плату у сумі 50\~407, 20 грн., компенсацію за 22 дні невикористаної щорічної відпустки при звільненні в сумі 6\~756, 20 коп., середній заробіток за період затримки розрахунку заробітної плати з 29.12.2020 до 03.11.2021 в сумі 59805, 90 грн. Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати не більше ніж за один місяць. В судовому засіданні позивач просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача нараховану і невиплачену заробітну плату, компенсацію за дні невикористаної відпустки, середній заробіток за період затримки розрахунку заробітної плати, а також понесені ним судові витрати. Проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач до суду не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Оскільки відповідач не з`явився до суду без поважних причин та не повідомив суд про причини неявки, не надав відзиву, позивач не заперечує проти винесення заочного рішення, суд приходить до висновку про необхідність проведення заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що [PERSON] 06.05.2016 був прийнятий на роботу в ТОВ «Укртунельбуд» згідно наказу №44-к від 05.05.2016 (а.с.12). У відповідності до наказу №39-к від 29.12.2020 [PERSON] звільнено згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з закінченням строку трудового договору, про що внесений відповідний запис до трудової книжки 31.12.2020 (а.с.12). Після звільнення роботодавцем не було проведено остаточний розрахунок із позивачем. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Як видно із витягу з реєстру застрахованих осіб, Державного реєстру соціального страхування (Форма Ок-5), за звітний 2020 рік, в період роботи [PERSON] в ТОВ «Укртунельбуд» за червень та липень був нарахований заробіток у розмірі 20\~000, 00 грн., за серпень, вересень, жовтень по 5000, 00 грн. (15\~000 грн.), за грудень 15407, 20 грн. Загалом 50\~407 грн. 20 коп. У листопаді заробіток не виплачувався (а.с.14). Всупереч обов`язку виплатити вказані суми працівникові в установлені строки, роботодавець не провів розрахунок із позивачем в сумі 50\~407 грн. 20 коп., а тому позовна вимога про стягнення нарахованої та невиплаченої заробітної плати підлягає задоволенню. Окрім вищевикладеного, роботодавцем не було виплачено позивачеві компенсацію за 22 дні невикористаної відпустки. Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Розрахунок компенсації за дні невикористаної відпустки позивачем здійснений у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 і у суду відсутні сумніви щодо правильності вказаного розрахунку. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 6756 грн. 20 коп. Вказана сума визначена шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки. (100\~407, 20 грн. ? 326 днів)х 22 = 6756, 20 грн. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача середній заробіток за період затримки розрахунку заробітної плати, слід зазначити таке. \~ \~ \~ \~ Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Судом встановлено, що відповідач не розрахувався з позивачем після звільнення, а тому він повинен нести відповідальність за триваюче правопорушення передбачене статтею 117 КЗпП України. Суд не погоджується із розрахунку, наданим позивачем, оскільки середньоденна заробітна плата ним визначена на весь час роботи протягом 2020 року, а не виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Заробітна плата позивача за останні два місяці перед звільненням (за вересень та жовтень 2020 року) становила 10 000, 00 грн. Середньоденна заробітна плата позивача за останні два місяці перед звільненням становить 233 грн., розмір якої визначений шляхом ділення середньої заробітної плати за два місяці перед звільненням на кількість відпрацьованих днів за цей період ((5000 + 5000)?43= 233 грн.). Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 29.12.2020 по 03.11.2021 (210 робочих днів) становить 48930 грн. (210 робочих днів Х 233 грн.). Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за період затримки розрахунку заробітної плати за період з 29.12.2020 по 03.11.2021 в сумі 48930 грн. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тому, враховуючи викладену правову норму, суд розглядає вимоги [PERSON] в межах заявлених вимог. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача та держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виконання рішення суду в частині присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Outcome: partial