Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-07 00:00:00

ПРОЦЕДУРА: Адвокат Таргоній В.М., який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому прохає стягнути з відповідача на користь позивача 300000 грн в якості відшкодування моральної шкоди. Заявлені вимоги мотивує тим, що [INFO] на ДН - 4 Полтава, ст.Полтава-Південна, електропоїзд №712 сполученням Київ-Костянтинівка, під керуванням машиніста [PERSON] , скоїв наїзд на [PERSON] , який внаслідок отриманих травм помер. За вказаним фактом було внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №1201817700030001396 зв розпочато досудове розслідування. Власником електропоїзду є філія «Українська залізнична швидкісна компанія» АТ «Українська залізниця», а [PERSON] працює на посаді машиніста електропоїзду. [PERSON] є матір`ю загиблого [PERSON] , який був її єдиним сином, вони спільно проживали, мали тісні сімейні зв`язки, проводили разом багато часу, син допомагав їй у домашніх справах. Смерть сина викликала необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя та побуту, який був її підтримкою та опорою. Втрата сина є такою, що не може бути відновленою, оскільки є невідворотною та непоправною, а тому душевні страждання будуть тримати й надалі, що свідчить про їх тривалість. З посиланням на положення ст.ст.23,1167,1168,1172,1187 ЦК України, щодо обов`язку відшкодування шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, підстав такого відшкодування, з урахуванням характеру немайнових втрат, їх тривалості, обсягу страждань, неможливості відновлення, позивач прохає стягнути розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди, яку оцінює у 300000 грн. Провадження у справі відкрито за ухвалою суду від 25.10.2022, з призначенням справи до розгляду за правилами загального позовного провадження. Одночасно, при відкритті провадженні, за клопотанням позивача було витребувано у відділення поліції №1 м.Полтави відомості щодо результатів розслідування кримінального провадження та копію судово-медичної експертизи трупу. АТ «Українська залізниця» до суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач прохає у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Заперечення проти позову вмотивовані відповідачем тим, що [INFO] на станції Полтава-Південна випадків смертельного травмування або іншого травмування громадян зафіксовано не було. З посиланням на Правила безпеки громадян на залізничному транспорті, ч.2 ст.1166, п.1 ч.2 ст.1167, ч.5 ст.1187 ЦК України що звільнення від обов`язку відшкодування шкоди, у тому числі моральної, внаслідок її заподіяння за непереборної сили або умислу потерпілого, відповідач зазначає, що швидкісний поїзд не має можливості об`їхати потерпілого, не може різко зупинитись, а тому має великий гальмівний шлях, на який машиніст поїзду вплинути не може. Правом подання інших заяв по суті справи, сторони не скористались. Ухвалою суду від 25.03.2022 підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті вимог. 06.04.2022 на адресу суду надійшли витребувані за клопотанням позивача матеріали. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) СТОРІН Будучи належно повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, сторони в судове засідання не прибули. Представник позивача направив на адресу суду письмові пояснення, в яких одночасно підтримав заявлені вимоги у повному обсязі та прохав проводити розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. Представник відповідача звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи за відсутності представника АТ «Українська залізниця», проти задоволення позовних вимог заперечив. У зв`язку із неприбуттям в судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ Згідно із копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.12), [INFO] у віці 20 років помер [PERSON] , про що Подільським районним у місті Полтаві відділом ДРАЦС складено відповідний актовий запис за №695 від 29.12.2018. Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №1690 від 29.12.2018, [PERSON] , [INFO] , який проживав за адресою: [ADDRESS] , помер [INFO] внаслідок закритої черепно-мозкової травми, пішохід травмований залізничним транспортом (а.с.13-14). Згідно із свідоцтвом про народження, батьками [PERSON] , [INFO] , вказані [PERSON] та [PERSON] , яка після укладення шлюбу з [PERSON] прийняла прізвище чоловіка « [PERSON] » (а.с.15,16). Отже, [PERSON] є матір`ю загиблого [PERSON] і зареєстрованим місцем проживання позивачки є [ADDRESS] (а.с.17-18). Відповідно до постанови слідчого СВ ВП №2 Полтавського відділу поліції ГУНП в Полтавській області від 07.08.2020, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018170030001396 від 03.12.2018 було закрито у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування. За змістом вказаного процесуального рішення слідчого, досудовим розслідуванням було встановлено, що 03.12.2018 надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що 03.12.2018 близько 09 год. 50 хв., за адресою: м.Полтава, Подільський район, на Геровському переїзді, поїзд Хюндай №712 за напрямком Київ-Костянтинівка збив [PERSON] , [INFO] , відомості про що внесені до ЄРДР за №12018170030001396 від 03.12.2018 з попередньою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.3 ст.276 КК України. В ході кримінального провадження було встановлено, що смерть [PERSON] настала в результаті порушення останнім вимог п.п.2.2,2.3,2.5,2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 №54 з власної необережності. Згідно з актом судово-медичного дослідження (обстеження) №1437 від 17.01.2019, причиною смерті [PERSON] стала закрита черепно-мозкова травма з крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку. При судово-медичному дослідженні трупа [PERSON] на його тілі виявлено тілесні ушкодження, які носять прижиттєвий характер, утворились від дії тупих предметів, можливо при травматизації пішохода залізничним транспортом, стосовно живої особи, носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію загрози для життя. В історії хвороби [PERSON] є результат дослідження крові на алкоголь, а саме виявлено етиловий спирт в концентрації 1,5 проміле, що відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння. Як убачається з відповіді АТ «Укрзалізниця» від 22.07.2021 на адвокатський запит представника позивача щодо належності поїзду, який здійснив наїзд на [PERSON] та машиніста цього поїзду (а.с.11), відповідачем було повідомлено, що електропоїзд Houndai Rotem перебуває на балансі філії «Українська залізнична швидкісна компанія» АТ «Укрзалізниця». [PERSON] працює у філії «Українська залізнична швидкісна компанія» АТ «Укрзалізниця» на посаді машиніст електропоїзда з 01.12.2017 по день надання відповіді. ОЦІНКА СУДУ ТА НОРМИ ПРАВА Згідно із ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст.12 ЦПК України). Згідно із ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до частини першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухово- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність пов`язану із джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непероборної сили або умислу потерпілого. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Відповідно до листа АТ «Українська залізниця», електропоїзд Houndai Rotem, який здійснив наїзд на [PERSON] , перебуває на балансі філії «Українська залізнична швидкісна компанія» АТ «Укрзалізниця», а [PERSON] працює на посаді машиніста електровоза з 01.12.2017 по день надання відповіді (22.07.2021). Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (ст.263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого розуміють, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (ст.1193 ЦК України). Судом встановлено, що син позивачки загинув внаслідок ДТП, що мала місце на залізниці. Між наїздом потягом на сина позивачки та його смертю наявний причинно-наслідковий зв`язок. В ході кримінального провадження було встановлено, що смерть [PERSON] настала в результаті порушення останнім вимог п.п.2.2,2.3,2.5,2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 №54 з власної необережності. Таким чином відшкодування спричиненої джерелом підвищеної небезпеки шкоди здійснюється незалежно від вини володільця джерела підвищеної небезпеки, яким є відповідач і відсутність в діях заподіювача шкоди - володільця джерела підвищеної небезпеки складу кримінального правопорушення, відсутність суспільно-небезпечних протиправних дій працівника залізничного транспорту не мають правового значення для правильного вирішення справи. Отже, АТ «Українська залізниця», з яким машиніст перебував у трудових відносинах, має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, а позивачка як мати загиблого наділена правом вимагати відшкодування їй спричиненої моральної шкоди в результаті смерті її сина, яка настала внаслідок наїзду на нього потягу. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.04.2021 у справі № 450/4163/18, яку суд застосовує у своєму рішенні. Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач, на якого покаладено обов`язок доведення підстав звільнення від відповідальності за шкоду заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, не довів належними, переконливими та достатніми доказами, те, що загибель сина відповідачки сталась через наявність у нього умислу на позбавлення себе життя чи внаслідок непереборної сили. Так, відповідно до п.1 ч.1 ст.263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди. Як підстава звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю. Отже, у спірному випадку ДТП мала місце внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки та поведінки потерпілого, а не внаслідок непереборної сили, як про це помилково стверджує відповідач. Саме такі правові висновки зробив ВС у своїй постанові від 16.12.2020 у справі № 161/3557/19. Вирішуючи питання щодо розміру компенсації моральної шкоди, суд зазначає, що у відповідності до вимог ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно роз`яснень, викладених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Головною умовою покладення на особу обов`язку компенсувати моральну шкоду є наявність такої шкоди. Відповідно до п. п. 3-5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 цієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Розмір відшкодування моральної шкоди позивачу визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, пов`язаних з противоправною поведінкою та страждань у зв`язку із пошкодженням майна, ступеня вини відповідача, який завдав шкоду. Визначаючи суму грошового відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд враховує що факт смертельного травмування сина позивачки стався через його власну необережність, внаслідок порушення ним Правил безпеки громадян на залізничному транспорті. При цьому раптова смерть сина беззаперечно спричинила позивачу душевні страждання, порушила уклад її життя, позбавила її матеріальної та моральної підтримки з боку сина у майбутньому. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Смерть рідної людини, це не відновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання. Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Разом з тим, визначаючи розмір відшкодування, суд,

Outcome: partial