Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

в листопаді 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 12.12.2015 приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області Прокопчук В.Д., реєстровий № 663. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 31.05.2007 між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] був укладений кредитний договір №10/22/07-1, за умовами якого останній отримав кредит в іноземній валюті в сумі 62\~630 доларів США строком до 28.05.2032. Зобов`язання за кредитним договором боржником не виконано. \~ \~ \~ \~12.12.2015 приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області Прокопчук В.Д. був посвідчений договір купівлі-продажу, відповідно до якого відповідачі [PERSON] , [PERSON] продали, а відповідачка [PERSON] придбала земельну ділянку площею 0,06 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Посилаючись на те, що відповідач [PERSON] , будучи обізнаний про наявність у нього невиконаного зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, уклав спірний договір купівлі-продажу з метою уникнення цивільно-правової відповідальності перед позивачем, недопущення звернення стягнення на належне йому майно. В зв`язку з чим, договір купівлі-продажу земельної ділянки є фіктивним, тому позивач просив визнати його недійсним. Представник позивача ТОВ «Консалт Солюшенс» в судове засідання не з`явився. Надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] \~у судове\~засідання не\~з`явився.\~Надіслав заяву\~про розгляд\~справи за\~його відсутності.\~В матеріалах\~справи наявний\~відзив на\~позов,\~у якому останній, вказуючи на необґрунтованість позовних вимог ТОВ «Консалт Солюшенс», просив відмовити в їх задоволенні. При цьому звертав увагу суду на те, що позивачем не зазначено стосовно забезпечення кредитного зобов`язання договорами поруки, іпотеки, сплати боржником заборгованості за кредитним договором у розмірі 61\~160,07 доларів США. Водночас відсутні будьякі претензій з боку кредиторів, у тому числі попередніх, щодо стягнення заборгованості за кредитним договором у межах строку позовної давності, звернення стягнення на іпотечне майно. Позивачем не зазначено та не надано жодних доказів щодо фіктивності спірного правочину, позовні вимоги ґрунтуються лише на припущеннях. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. У заяві на адресу суду просив про розгляд справи без його участі. Останнім надано відзив на позов, у якому зокрема зазначав, що позивачем не зазначені ознаки фіктивності спірного договору купівлі-продажу земельної ділянки, які притаманні діям його сторін, не надано доказів на їх підтвердження. Навпаки, правочин був направлений на реальне настання наслідків, які обумовлювалися ним, та був вчинений з метою усунення конфлікту, що виник між сторонами з приводу користування зазначеної в договорі земельної ділянки. При цьому, відповідач [PERSON] є власником Ѕ частки земельної ділянки та не має жодного відношення до кредитних зобов`язань [PERSON] , тому визнання недійсним спірного договору в цілому приведе до порушення його прав. Крім того, позивачем не здійснено дій щодо примусового стягнення заборгованості за кредитним договором з боржників, відповідне рішення суду відсутнє. Також не надано доказів щодо неплатоспроможності [PERSON] . Водночас зазначене спростовується укладеним договором іпотеки, оскільки за рахунок предмета іпотеки можливе задоволення вимог іпотекодержателя. З урахування викладеного, відповідач [PERSON] просив у задоволенні позовних вимог ТОВ «Консалт Солюшенс» відмовити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги ТОВ «Консалт Солюшенс» не визнала, просила відмовити в їх задоволенні. Надала пояснення аналогічні викладеним в відзиві на позов. Зокрема вказувала на те, що спірний правочин дійсно був направлений на реальне настання наслідків договору купівлі-продажу земельної ділянки, відповідав волевиявленню сторін (не перебувають в родинних відносинах) та був спрямований на усунення конфлікту щодо користування зазначеною земельною ділянкою, якою відповідачка тривалий час фактично користувалася та намагалася оформити право власності на неї, починаючи з 2002 року. Продовжує відповідачка користуватися даною земельною ділянкою й на даний час. При цьому, позивачем не надано доказів щодо порушення його прав спірним договором купівлі-продажу, оскільки зобов`язання [PERSON] за кредитним договором забезпечено договором іпотеки. Третя особа без самостійних вимог - приватний нотаріус Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Прокопчук В.Д. у судове засідання не з`явилася. Надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, в задоволенні позовних вимог ТОВ «Консалт Солюшенс» просила відмовити. В письмових поясненнях зазначала, що спірний правочин був укладений з дотриманням вимог діючого законодавства, відповідав волі сторін договору, жодних обмежень чи обтяжень щодо відчуження належного відповідачам [PERSON] , [PERSON] не існувало. Водночас, позивач не позбавлений можливості задовольнити свої претензії за рахунок іпотечного майна. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Так, як вбачається з матеріалів справи 31.05.2007 між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] був укладений кредитний договір №10/22/07-1, за умовами якого останній отримав кредит в іноземній валюті в межах загальної суми 62\~630 доларів США строком до 28.05.2032 (кредит був наданий для придбання квартири [ADDRESS] , а також супутніх витрат). В цей же день, в порядку забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ВАТ «Кредитпромбанк»\~та [PERSON] \~було укладено договір іпотеки №10/22-З/07-1, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М., зареєстрований в реєстрі за №7902. Предметом договору є належна відповідачу [PERSON] \~квартира [ADDRESS] . Право власності за відповідачем зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 31.05.2007 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М., зареєстрований в реєстрі за №7896. Заставна вартість квартири 65\~930 доларів США. 31.05.2007\~в зв`язку\~з посвідченням\~обумовленого договору\~іпотеки \~приватним нотаріусом\~ Одеського\~міського нотаріального\~округу Лічман\~І.Мбуло зареєстровано заборону на відчуження зазначеного в договорі нерухомого майна до припинення чи розірвання договору іпотеки. Також 31.05.2007 між банком та [PERSON] був укладений договір поруки №10/22-П/07-1, відповідно до якого остання поручилася за своєчасне та в повному обсязі виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № 10/22/07-1 від 31.05.2007. 12.12.2015 приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області Прокопчук В.Д. був посвідчений договір купівлі-продажу, відповідно до якого відповідачі [PERSON] , [PERSON] продали, а відповідачка [PERSON] придбала земельну ділянку площею 0,06 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 4810200000:08:028:0045. Вказана земельна ділянка належала продавцям [PERSON] , [PERSON] на праві спільної часткової власності, по Ѕ частки кожному на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих 29.05.2006 Першою Вознесенською державною нотаріальною конторою Миколаївської області. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. За змістом ч.5 ст. 203 ЦК України\~правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до змісту\~ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Тобто, основними ознаками фіктивного правочину є введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням ч.ч. 1,5 ст. 203 ЦК України, що за правилами\~ ст. 215 ЦК України\~є підставою для визнання його недійсним відповідно до\~ ст. 234 ЦК України. За положеннями ст. 655 ЦК України договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов`язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 369/11268/16-ц зроблено висновок, що «позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6\~статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя\~статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена\~статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена\~статтею 228 ЦК України». Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6\~статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із частинами другою та третьою\~статті 13 ЦК України\~при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (постанова Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17). Договір, який укладений з метою уникнути виконання договору та зобов`язання зі сплати боргу, є зловживанням правом на укладання договору та розпорядження власністю, оскільки унеможливлює виконання зобов`язання та завдає шкоди кредитору. Такий договір може вважатися фраудаторним та може бути визнаний судом недійсним за позовом особи, право якої порушено, тобто кредитора. У постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 755/17944/18 зроблено висновок, що «договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника)». Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17 зазначено: «Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено. Реалізуючи право на судовий захист та звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Як неодноразово наголошував Верховний Суд України (постанови від 01 червня 2016 у справі № 920/1771/14, від 30 листопада 2016 року у справі № 910/31110/15), під час вирішення спору про визнання недійсним оспорюваного правочину потрібно застосовувати загальні положення статей\~3,\~15,\~16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду». Так, як свідчать наявні матеріали справи, спірний правочин був направлений на реальне настання наслідків договору купівлі-продажу земельної ділянки, якою відповідачка [PERSON] користувалася до укладення обумовленого правочину та продовжує користуватися в подальшому. Правочин виконаний сторонами. Контрагент, з яким продавці вчинили спірний договір, є сторонньою особою. У відповідача [PERSON] наявне інше нерухоме майно: квартира [ADDRESS] . Зазначена квартира є предметом іпотеки № 10/22-З/07-1 від 31.05.2007, укладеного між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] , у зв`язку з чим не можна стверджувати, що права позивача порушені укладенням спірного правочину, що не матимуть наслідком неплатоспроможність боржника. Водночас, позивачем ні самостійно, ні на вимогу суду не надано жодних доказів щодо наявності заборгованості за кредитним договором №10/22/07-1 від 31.05.2007, її розміру. Рішення суду щодо стягнення заборгованості за кредитним договором не ухвалено (мало місце лише звернення до суду попередніх кредиторів: ухвалою Малиновського районного суду м. Одеса від 30.01.2013 позов ПАТ «Кредитпромбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом було залишено без розгляду, в зв`язку з поданою представником позивача відповідної заяви; ухвалою Малиновського районного суду м. Одеса від 03.07.2015 позов ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] про звернення стягнення повернуто позивачу внаслідок не усунення недоліків протягом наданого судом часу). На підставі викладено, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Консалт Солюшенс» є необґрунтованими, тому задоволенню не підлягають. Відповідачкою [PERSON] подано заяву про застосування позовної давності. Перевіряючи обґрунтованість вказаної заяви, суд виходить з наступного. Так, згідно\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Разом з тим, виходячи з положень ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Якщо право, за захистом якого звернувся позивач порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього.

Outcome: dismissed