Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-05 00:00:00

04.12.2020 позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому просив стягнути з Державного бюджету України на його користь 25 000 грн. відшкодування моральної шкоди. На обґрунтування позовних вимог послався на те, що 05.09.2018 звернувся до Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області про скоєння кримінального правопорушення у зв`язку з службовим підробленням заповіту від імені батька [PERSON] та його використання для незаконного отримання у власність майна в порядку спадкоємства, що спричинило тяжкі наслідки. 08.09.2018 було внесено відомості до ЄРДР та розпочато кримінальне провадження № 12018140310000601, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, з приводу того, що службові особи, Скоморохівської сільської ради в грудні 1993 року видали завідомо неправдивий офіційний документ. У вказаному кримінальному провадженні він залучений, як потерпілий, йому вручено пам`ятку про права та обов`язки потерпілого. Зазначає, що звертався із скаргою до ГУ НП у Львівській області щодо бездіяльності у даному кримінальному провадженні. Кримінальне провадження неодноразово закривалося, постановами слідчого у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, проте такі було скасовано постановами процесуального прокурора та ухвалою слідчого судді як передчасні, а досудове розслідування проведено не повно, не проведено усіх необхідних слідчих (розшукових) дій у кримінальному. На сьогоднішній день кримінальне провадження триває, однак підозри не пред`явлено. Зазначені незаконні рішення, вказують на неефективне розслідування кримінального провадження, яке розслідується протягом 2- х років, і у якому фактично рік - це час протягом якого діяли надалі скасовані рішення про закриття кримінального провадження. Стверджує, що він змушений переносити негативні емоції та моральні страждання, які привели до психологічного напруження та розчарувань в діях державних органів, через таку триваючу бездіяльність Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області, який є підрозділом Відповідача, та Червоноградської місцевої прокуратури, яка здійснює організацію та процесуальне керівництво у цьому кримінальному провадженні, що є органом державної влади. Відтак позивач вважає, що внаслідок неналежного виконання своїх обов`язків уповноважені особи відповідачів не вживають заходів до завершення цього кримінального провадження з притягненням винного до відповідальності. Вказані страждання поєднувалися із необхідністю витрачати свій час та зусилля на відновлення своїх прав та захист своїх інтересів. З урахуванням характеру та обсягу страждань (душевних, психічних), яких він зазнав, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, позивач визначив розмір завданої йому моральної шкоди в загальній сумі 25 000 грн. 07.12.2020 суддею Червоноградського міського суду Львівської області Рудаковим Д. І. у дані справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 28.01.2021. 31.12.2020 представником відповідача Головного управління Національної поліції у Львівській області було подано відзив на позовну заяву, в якому просив у позові відмовити, оскільки позивачем не доведено, що йому заподіяно моральну шкоду. 31.12.2020 представником відповідача Львівської обласної прокуратури було подано відзив на позовну заяву, в якому просила у позові відмовити, оскільки позивачем не доведено, що йому заподіяно моральну шкоду та не підтверджено жодними доказами заподіяння такої. 21.01.2021 позивачем було подано відповідь на відзив відповідача Львівської обласної прокуратури в якій зазначає, що моральна шкода завдана надмірно тривалим досудовим розслідуванням, неналежним виконанням посадовими особами своїх службових обов`язків та незаконними рішеннями посадових осіб відповідача. Саме така протиправна поведінка призвела до душевних страждань, а відтак і спричинення моральної шкоди. 03.02.2021 позивачем було подано відповідь на відзив відповідача ГУНП у Львівській області, в якій зазначає, що моральна шкода завдана надмірно тривалим досудовим розслідуванням та незаконними рішеннями посадових осіб відповідача. Саме така протиправна поведінка призвела до душевних страждань, а відтак і спричинення моральної шкоди. 28.01.2021 та 14.12.2020 підготовче судове засідання було відкладено за клопотаннями представників позивача та відповідачів відповідно. 11.03.2021 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 07.04.2021. Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 07.04.2021 у справі призначено судово-психіатричну експертизу. У зв`язку із відрядженням судді Рудакова Д. І. згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.06.2021 року визначено головуючою суддю Отчак Н.Я. 04.11.2021 суддею була винесена ухвала про поновлення провадження у справі, оскільки 03.11.2021 з експертної установи до суду надійшли матеріали справи з відомостями про залишення експертизи без виконання та призначено судове засідання на 13.12.2021, який було відкладено востаннє на 06.06.2022. Позивач в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Представник відповідача Головного управління Національної поліції у Львівській області подав заяву про слухання справи у його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечив, з підстав вказаних у відзиві. Представник відповідача Львівської обласної прокуратури в судовому засіданні позовні вимоги заперечила в повному обсязі, послалася на заперечення вказані у відзиві на позов та додатково пояснила, що прокуратура належним чином виконувала свої обов`язки, давала вказівки слідчому у кримінальному провадженні. Оцінивши докази по справі, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 05.09.2018 [PERSON] звернувся до Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області про скоєння кримінального правопорушення у зв`язку з службовим підробленням заповіту від імені батька [PERSON] та його використання для незаконного отримання у власність майна в порядку спадкоємства, що спричинило тяжкі наслідки. 08.09.2018 було внесено відомості до ЄРДР та розпочато кримінальне провадження № 12018140310000601, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. Фабула: 07.09.2018 в Сокальське ВП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області по пошті надійшла заява [PERSON] про те, що службові особи Скоморохівської сільської ради в грудні 1993 року видали завідомо неправдивий офіційний документ. 27.09.2018 [PERSON] отримав пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого. 28.01.2019 [PERSON] звернувся із скаргою до начальника ГСУ НП України, народного депутата України Добкіна М.М., начальника СУ ГУ НП у Львівській області, начальника Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області на бездіяльність слідчого СВ Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області при проведенні досудового розслідування, оскільки з моменту відкриття кримінального провадження, проведено лише його допит та не проведено жодних інших слідчих дій. 29.01.2019 [PERSON] звернувся із скаргою до Генерального прокурора України, прокурора Львівської області, керівника Червоноградської місцевої прокуратури, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, голови Львівської ОДА на бездіяльність прокурора Сокальського відділення Червоноградської місцевої прокуратури та слідчого СВ Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області при проведенні досудового розслідування, оскільки з моменту відкриття кримінального провадження, проведено лише його допит та не проведено допит колишнього секретаря Скоморохівської сільської ради [PERSON] .. 08.02.2019 за № К-39/16/02-19 СУ ГУ НП у Львівській області було надано відповідь [PERSON] , згідно якої встановлено, що постановою слідчого СВ Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області від 27.12.2018 кримінальне провадження №12018140310000601 від 08.09.2018 закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України. Постановою прокурора у кримінальному провадженні від 01.03.2019 скасовано зазначену постанову слідчого з вказівкою на те, що рішення про закриття є пердчасним, прийняте без проведення усіх необхідних та можливих слідчих дій спрямованих на повне та об`єктивне зв`язування усіх обставин вчинення кримінального правопорушення. 23.07.2020 [PERSON] звернувся до Сокальського районного суду з скаргою на бездіяльність слідчого СВ Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області Баран Т.Я. та прокурорів Сокальського відділу Червоноградської місцевої прокуратури Львівської області, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які вони зобов`язані вчинити у визначений КПК України строк, а саме з приводу невручення повідомлення про підозру у визначений строк. Постановою слідчого СВ Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області від 28.04.2020 кримінальне провадження №12018140310000601 від 08.09.2018 повторно закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України. Органом досудового розслідування дану копію постанови про закриття кримінального провадження скеровано [PERSON] до відома, однак така постанова датована 29.04.2020 і є відмінною постанові, що знаходиться в матеріалах кримінального провадження №12018140310000601 від 08.09.2018. Ухвалою слідчого судді від 01.10.2020 постанову слідчого від 29.04.2020 про закриття кримінального провадження скасовано з підстав, що слідчим після скасування прокурором 01.03.2019 попередньої постанови не виконано вказівок прокурора та не проведено жодної слідчої дії по кримінальному провадженні, не допитано свідків, слідчим не були вичерпані всі можливості отримати додаткові достатні докази вини в скоєнні кримінального правопорушення. Постановою слідчого СВ Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області від 31.05.2021 кримінальне провадження №12018140310000601 від 08.09.2018 закрито в черговий раз у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України. Постановою прокурора у кримінальному провадженні від 05.07.2021 скасовано зазначену постанову слідчого з вказівкою на те, що рішення про закриття є передчасним, прийняте без проведення у провадженні усіх необхідних та можливих слідчих дій. Ухвалами слідчих суддів від 07.11.2019, 18.12.2020 та 10.12.2021 продовжувався строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №12018140310000601 від 08.09.2018, за ч.1 ст.366 КК України. 10.12.2020 процесуальним прокурором у кримінальному провадженні надано ряд вказівок слідчому у кримінальному провадженні. 21.12.2020 процесуальним прокурором у кримінальному провадженні скеровано ряд вказівок заступнику начальника СВ Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області Криштофу М.Б. та в порядку п. 8 ч. 2 ст. 36 КПК України ініціював питання щодо відсторонення слідчого Барана Т.Я. від проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні та призначення іншого слідчого, у зв`язку з неефективним проведенням слідчим досудового розслідування. 04.01.2021 слідчим управлінням ГУ НП у Львівській області надано ряд вказівок слідчому у кримінальному провадженні. 23.07.2020 [PERSON] звернувся до Сокальського районного суду з скаргою на бездіяльність слідчого СВ Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області Баран Т.Я. та прокурорів Сокальського відділу Червоноградської місцевої прокуратури Львівської області, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які вони зобов`язані вчинити у визначений КПК України строк, а саме з приводу невручення повідомлення про підозру у визначений строк. Крім того, 02.12.2020 [PERSON] звернувся до начальника ГСУ НП України, начальника СУ ГУ НП у Львівської області з скаргою на бездіяльність слідчого СВ Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області Баран Т.Я., яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які вони зобов`язані вчинити у визначений КПК України строк, а саме з приводу невручення повідомлення про підозру у визначений строк. Ухвалою слідчого судді Сокальського районного суду від 01.09.2021 задоволено заяву [PERSON] про відвід слідчого СВ відділення поліції № 2 Червоноградського РВП ГУ НП у Львівській області Баран Т.Я. у кримінальному провадженні. Постановою Львівського апеляційного суду від 19.04.2022 - рішення Сокальського районного суду Львівської області від 26 травня 2020 року в частині задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання факту прийняття [PERSON] та [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном, про визнання нікчемним заповіту від імені [PERSON] , яка померла [INFO] , посвідченого 31.01.2012 року приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Сироїд Г.І. та зареєстрованого у реєстрі за №317, скасувати і ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог [PERSON] відмовлено. В решті рішення суду залишено без змін. З рішення Львівського апеляційного суду від 19.04.2022 вбачається, що рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 26 травня 2020 року позов задоволено частково. Визнано недійсним заповіт від імені батька [PERSON] - [PERSON] , який помер [INFO] , посвідчений 28.12.1993 року секретарем Скоморохівської сільської ради Сокальського району Львівської області [PERSON]. і зареєстрований у реєстрі за №19. Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] - [PERSON] , видане Сокальською державною нотаріальною конторою [PERSON] 13.02.2003 року та зареєстроване в реєстрі за №1-377. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] , видане Сокальською державною нотаріальною конторою дочці [PERSON] 06.05.2010 року та зареєстроване в реєстрі за №1-531. Скасовано державну реєстрацію права власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.02.2003 року, яке видане в Сокальській державній нотаріальній конторі та зареєстроване у реєстрі за №1-377. Скасовано державну реєстрацію права власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.05.2010 року, яке видане в Сокальській державній нотаріальній конторі та зареєстроване у реєстрі за №1-531. Визнано факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , шляхом фактичного вступу у володіння та управління його спадковим майном. Визнано факт прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , його дружиною [PERSON] , шляхом фактичного вступу у володіння та управління його спадковим майном, та факт постійного проживання нею із спадкодавцем [PERSON] на момент її смерті [INFO] . Визнано нікчемним заповіт від імені матері [PERSON] - [PERSON] , яка померла [INFO] , посвідчений 31.01.2012 року приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Сироїд Г.І. і зареєстрований в реєстрі за №317.В інших позовних вимогах відмовлено. Також з рішення Львівського апеляційного суду від 19.04.2022 вбачається, що за висновком №1009 криміналістичної експертизи з дослідження почерку та підпису від 24.04.2015 року (а.с.167-169 т.2), підписи (рукописний текст прізвища) від імені [PERSON] , які розташовані на двох оригінальних примірниках заповіту, датованого 28.12.1993 року, виконані однією особою, проте, не гр. [PERSON] . Позивач пов`язує свої моральні страждання із неефективним розслідуванням кримінального провадження розпочатого за його заявою та прийнятими неодноразовими рішеннями про закриття кримінального провадження за № 12018140310000601, всебічного, повного та об`єктивного розслідування даного кримінального провадження для встановлення вини [PERSON] та притягнення її до кримінальної відповідальності. Зазначає, щоз часу початку проведення досудового розслідування у нього пригнічений стан, роздратований, він переносить негативні емоції та моральні страждання, які призвели до погіршення стану здоров`я, підвищення артеріального тиску, хвороби серця. У зв`язку із таким станом, він був змушений звертатися за медичною допомогою та проходив обстеження. Зокрема, 05.09.2018 проходив ультразвукове обстеження серця в Ультразвуковому навчально-діагностичному центрі «Сімекс-Соно»; 01.10.2018 проходив обстеження в Львівському обласному кардіологічному центрі. Суд критично оцінює надані позивачем медичні обстеження, оскільки такі були проведені до реєстрації кримінального провадження в ЄРДР, а також повторно через нетривалий час. Судом встановлено, що досудове розслідування на даний час триває і як наслідок цього позивач продовжує страждати внаслідок таких протиправних дій відповідача, тому суд погоджується з аргументами позивача про заподіяну йому моральну шкоду, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню . Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним. Відповідно до статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з подальшими змінами до неї (далі - постанова ПВСУ № 4 від 31.03.1995 року), звертає увагу судів на те, що відповідно до ст. 137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (абз. 1 п. 4, абз. 2 п. 5). Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (§ 62 рішення ЄСПЛ від 12 липня 2007 року в справі «Stankov v. Bulgaria, заява № 68490/01). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) зроблено правовий висновок про те, що застосовуючи положення статей 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та статті 10 ЦПК України зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Відповідно до статті 1 Конвенції Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. За змістом зазначеної статті поряд із негативним обов`язком, на порушення Україною якого позивач не скаржився, держава має позитивні обов`язки гарантувати ефективне використання визначених Конвенцією прав кожному, хто перебуває під її юрисдикцією. Порушення кожного з цих обов`язків є самостійною підставою відповідальності держави. Ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту. У своїх рішення ЄСПЛ неодноразово наголошував, що розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, зокрема, складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. рішення ЄСПЛ від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); рішення ЄСПЛ від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (Philis v. Greece), заява № 19773/92). Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування, неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність тощо. Суд звертає увагу на те, що матеріали кримінального провадження № 12018140310000601, ухвалою суду від 10.05.2022, були витребувані та оглянуті в ході судового розгляду. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчим суддею тричі продовжувався строк досудового розслідування на шість місяців, однак після останньої ухвали про продовження строку слідчим жодних слідчих дій проведено не було. Крім того, процесуальним прокурором у кримінальному провадженні констатовано факт самоусунення слідчого Барана Т.Я. від проведення досудового розслідування вищезазначеного кримінального провадження, оскільки досудове розслідування ефективно не проводиться протягом тривалого часу. Допитано потерпілого та голову Скоморохівської сільської ради, яка раніше займала посаду секретаря цієї сільської ради, не отримано тимчасових доступів до оригіналів можливих сфабрикованих (підроблених) документів, не призначено жодних почеркознавчих експертиз, які б дали відповіді по факту підроблення заповіту. Також слідчим неодноразово безпідставно виносились постанови про закриття кримінального провадження, без виконання вказівок процесуального прокурора та СУ ГУ НП у Львівській області, що призвело до неефективного досудового розслідування, в результаті чого було задоволено відвід слідчого Барана Т.Я. на підставі ухвали слідчого судді від 01.09.2021. Оскільки під час розгляду справи, судом встановлено факт безпідставної та надмірної тривалості досудового розслідування, понад строки передбачені КПК України, а також бездіяльність посадових осіб відповідачів, відтак позивач має право на відшкодування моральної шкоди, що виразилась у душевних стражданнях, завданих такою бездіяльністю та рішеннями посадовими особами вказаних державних органів, згідно статті 1174 ЦК України. Прокурором неодноразово скасовувалися прийняті органом досудового розслідування процесуальні рішення у зв`язку з тим, що такі є необґрунтованими, винесені передчасно та без належної мотивації. Також слідчим суддею скасовувалася постанова слідчого про закриття кримінального провадження, з підстав необґрунтованості. Безпідставними є доводи відповідачів про те, що оскарження позивачем прийнятих процесуальних рішень органом досудового розслідування під час кримінального провадження в порядку вимог КПК України є механізмом реалізації його права на контроль за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування в порядку кримінального судочинства та не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності та не є підставою для відшкодування моральної шкоди у розумінні статті 23 ЦК України, оскільки не є порушенням прав особи. Оглянувши в судовому засідання матеріали кримінального провадження, судом встановлено факт тривалої протиправної бездіяльності слідчого Барана Т.Я. слідчого відділу ВП № 2 Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області та надмірної тривалості досудового розслідування кримінального провадження № 12018140310000601 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 366 КК України (понад 3 роки), що не відповідає вимогам закону про розумний строк досудового розслідування. Факт невиконання слідчим всіх необхідних слідчих дій для всебічного, повного, неупередженого досудового розслідування кримінального провадження та якнайшвидшого прийняття законного та неупередженого процесуального рішення за результатами розслідування кримінального провадження підтверджено також ухвалами слідчого судді Сокальського районного суду Львівської області від 01 жовтня 2020 року та 01 вересня 2021 року. Крім того, встановлено систематичне прийняття відповідних рішень без проведення відповідно до вимог КПК України перевірки заяви [PERSON] про кримінальне правопорушення, що свідчить про протиправну бездіяльність посадових осіб відповідача та надмірну тривалість досудового розслідування. Зазначені обставини у їх сукупності надають правові підстави для часткового задоволення позову. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Згідно зі статтею 1174 ЦК України обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-440 цс16. Статтею 2 ЦК України передбачено, що держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах. Реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Казначейство України, яке здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011). Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845 . Згідно з пунктом 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 6-3014цс16. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду, від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)). Психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди. При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Наведений правовий висновок був висловлений Верховним Судом у постанові від 22.01.2020 у справі №560/798/16-а. Отже, вимушені зміни у житті позивача, внаслідок яких він мав постійно відвідувати органи поліції та суди, душевні страждання, погіршення емоційного стану, поява дратівливості, погіршення сну - перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з тривалістю досудового розслідування та систематичною бездіяльністю посадових осіб відповідачів, а тому завдали йому моральної шкоди, право на відшкодування якої він має. Розмір моральної шкоди не підлягає чіткому розрахунку, окрім випадків, коли такий розмір встановлений законом. У зв`язку з наведеним безпідставними є доводи відповідачів щодо відсутності доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних страждань. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, судом ураховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних страждань. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови ПВСУ від 31 березня 1995 року № 4. За таких обставин суд вважає, що вимогам поміркованості, розумності та справедливості, характеру й обсягу моральних страждань позивача, відповідає компенсація моральної шкоди у розмірі 2 000 грн. Однак суд вважає, що заявлений розмір відшкодування є істотно завищеним. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, судовий збір підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, 840,80грн. (сплачений судовий збір) х 2000грн. (розмір задоволених вимог) / 25000 грн. (заявлений розмір вимог) = 67,26 грн.

Outcome: partial