Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

У травні 2022 року [PERSON] звернувся з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Приморська районна адміністрація Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком. Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси 05.05.2022 р. відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи призначити до розгляду у підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилався на те, ушлюбних відносинах між [PERSON] та [PERSON] народилась донька [PERSON] [INFO] , яка на даний момент не зареєстрована за жодною адресою. 10.10.2014 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси, суддею Єршовою Л.С. винесено рішення щодо розірвання шлюбу між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , на підставі того, що сімейні відносини припинені остаточно, шлюб носить формальний характер та збереження родини є неможливим. Судом вирішено після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] змінити на дошлюбне [PERSON] (далі - [PERSON] ). Після розлучення, мати [PERSON] . [PERSON] у 2015 році переїджала з дитиною до Республіки Північний Кіпр, через декілька років повернулась. Весь цей час, батько повністю фінансово забезпечував свою доньку. Під час проживання з матір`ю після повернення з Кіпру [PERSON] часто не відвідувала навчальний заклад «Крок», в якому навчалась, у зв`язку із тим, що мати [PERSON] , була не проти такої поведінки доньки. В наступному, шкільний заклад за бажанням матері знов було знову змінено, хоча сплату за заклад приватної школи «Крок» постійно проводив батько, та перешкод для продовження навчання у звичному вже для психіки дитини закладі не було. [PERSON] переведено до приватної школи «Вільна школа «Астр», що розташована за адресою : м. Одеса, вул. Юхима Геллера, 23., де вона навчалась рік і знову була вимушена змінювати школу, у зв`язку з тим, що у матері [PERSON] виник конфлікт з адміністрацією навчального закладу, частими пропусками відвідування. Таким чином, дитина була знову змушена покинути заклад, не закінчивши навчання у 2020-2021 навчальних роках. У 2021 році [PERSON] перейшла до навчання до приватної школи «Ступені» (ОНВК «Ступені») за адресою вул. Ільфа і Петрова 31а. Так, за весь період навчання через переїзди матері [PERSON] , її не стабільну як матеріальну, так і психологічну ситуацію, дитина [PERSON] змушена була змінити чотири навчальних заклади, не дивлячись на те, що батько всі фінансові затрати на навчання покривав самостійно. Також, [PERSON] не має офіційного прибутку та не є працевлаштованою весь цей час. Відсутність постійного місця мешкання накладало психологічний тиск на дитину, що мало своє відображення у школі при навчанні. Часте неприбуття до нового вже шкільного закладу, вразлива поведінка доньки, постійні стреси, призвели до того, що батько був змушений забезпечити відвідування психолога донькою. Постійні конфлікти з матір`ю призводили до сильних стресів дитини. Згодом конфлікт між ними дійшов до того, що мати заявила, щоб донька обрала інше місто проживання, а саме із батьком, та переїжджала до нього. З 2021 році, донька переїхала до батька, та весь цей час і до тепер перебуває там за адресою: [ADDRESS] , де у неї є постійне місце перебування, своя кімната, своє місце для відпочинку, та стабільність від постійного психологічного тиску матері. За твердженням Позивача подальша зміна для дитини місця перебування буде катастрофічно впливати на психіку дитини, тому важливо визначити місце постійного перебування поряд із батьком, щоб діяти виключно в інтересах дитини, її розвитку, навчання та звичок, які вже на протязі цього року почали з`являтись. Також, визначення постійного місця перебування поряд з батьком надає можливості отримати реєстрацію за вказаною адресою: [ADDRESS] , що є необхідною для подальшого життя, медичного лікування та іншого. Позивач переконаний, що його донька [PERSON] повинна проживати разом із батьком, адже це безпосередньо відповідає саме інтересам доньки. Позивач любить свою доньку, та має змогу забезпечити її всім необхідним. У нього нормований робочий день. Він сплачує податки. Він постійно слідкує за станом здоров`я [PERSON] , її розвитком, виховує та піклується про неї, у нього з донькою чудовий психологічний контакт, прив`язаність один до одного. [PERSON] справно відвідує школу, займається в баскетбольній секції, вивчає іноземні мови з приватним репетитором. З огляду на це, суд має визначити місце проживання [PERSON] разом із батьком - [PERSON] . Відповідачем було подано відзив на позовну заяву. У відзиві Відповідач не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Відповідач зазначила, що [PERSON] дійсно весь час фінансував свою доньку, що включало поміж іншого плату за навчання (школу) та придбання необхідних речей. У 2017 року, донька [PERSON] проживала із Відповідачем за адресою: [ADDRESS] , де власником вказаного майна була моя мати - [PERSON] . Протягом 2020 року, вказаний об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] , було продано та Відповідач переїхала до орендованого майна. На даний час Відповідач не працевлаштована офіційно, тому не має змоги придбати житло для спільного проживання з донькою [PERSON] та надати їй необхідне матеріальне забезпечення. У 2021 році, донька [PERSON] переїхала до батька [PERSON] , та весь цей час перебувала там за адресою: [ADDRESS] , де у неї є постійне місце перебування та що відповідає інтересам моєї доньки. Також, Відповідач зазначила, що визначення постійного місця перебування поряд з батьком надає можливості отримати реєстрацію за вказаною адресою: [ADDRESS] , що є необхідною для подальшого нормального життя, розвитку, медичного догляду та іншого. На думку Відповідача, Позивач дійсно має стабільний самостійний дохід, яким може у повному обсязі продовжити створювати всі необхідні умови для проживання та розвитку дитини, як і раніше. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Судом встановлено, що 10.10.2014 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси, суддею Єршовою Л.С. винесено рішення щодо розірвання шлюбу між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , на підставі того, що сімейні відносини припинені остаточно, шлюб носить формальний характер та збереження родини є неможливим. Батько весь час фінансував свою доньку, що включало поміж іншого плату за навчання (школу) та придбання необхідних речей. У 2017 року, донька з матір`ю [PERSON] повернулися з Республіки Північний Кіпр до України та продовжили проживання за адресою: [ADDRESS] , де власник вказаного майна була мати [PERSON] - [PERSON] . [PERSON] стала до навчатись у приватній школі «Крок». Фінансував навчання батько [PERSON] . [PERSON] часто не відвідувала навчальний заклад, у зв`язку із тим, що мати [PERSON] , була не проти такої поведінки доньки. В наступному, шкільний заклад за бажанням матері знов було змінено. [PERSON] переведено до приватної школи «Вільна школа «Астр», що розташована за адресою : м. Одеса, вул. Юхима Геллера, 23., де вона навчалась рік і знову була вимушена змінювати школу, у зв`язку з тим, що у матері [PERSON] виник конфлікт з адміністрацією навчального закладу, частими пропусками відвідування. Таким чином, дитина була знову змушена покинути заклад, не закінчивши навчання у 2020-2021 навчальних роках. У 2021 році [PERSON] перейшла до навчання до приватной школи «Ступені» (ОНВК «Ступені») за адресою вул. Ільфа і Петрова 31а. Так, за весь період навчання через переїзди матері [PERSON] , її не стабільну як матеріальну, так і психологічну ситуацію, дитина [PERSON] змушена була змінити чотири навчальних заклади, не дивлячись на те, що батько [PERSON] всі фінансові затрати на навчання покривав самостійно. Протягом 2020 року, мати продала об`єкт нерухомості, що був її єдиним правом власності за адресою: [ADDRESS] , та переїхала до орендованого майна. [PERSON] не має офіційного прибутку та не є працевлаштованою весь цей час, квартиру, в якій вона мешкала було реалізовано. У 2021 році, донька переїжджає до батька, та весь цей час і до тепер перебуває там за адресою: [ADDRESS] , де у неї є постійне місце перебування, своя кімната, своє місце для відпочинку, та стабільність від постійного психологічного тиску матері. Визначення постійного місця перебування поряд з батьком надає можливості отримати реєстрацію за вказаною адресою: [ADDRESS] , що є необхідною для подальшого життя, медичного лікування та іншого. [PERSON] на час розгляду справи, знаходиться та проживає з батьком - [PERSON] . [PERSON] постійно ходить до своїх занять та до школи у супроводі батька. Усі продукти харчування, відвідування спортивних секцій та сплата за одяг, інші потреби [PERSON] відбуваються виключно за рахунок батька - [PERSON] . Судом встановлено, що Відповідач на даний час не працевлаштована офіційно, тому не має змоги придбати житло для спільного проживання з донькою [PERSON] та надати їй необхідне матеріальне забезпечення. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Положеннями ст. 160 Сімейного кодексу України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.Відповідно до частини першої, другої статті 161 Сімейного кодекс України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Аналіз наведених норм права, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із суб`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини необхідно врахувати найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суд насамперед має виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Надаючи оцінку доводам сторін, щодо забезпечення ними відповідних умов для життя, виховання, навчання, розвитку дитини суд виходить з того, що письмовими доказами, які було надано сторонами і досліджено судом підтверджується, що за адресою проживання батька дитини - [PERSON] за адресою [ADDRESS] , об`єктивно існують і створено кращі умови для малолітньої дитини, ніж з матір`ю [PERSON] , яка немає постійного місця реєстрації та нерухомого майна, де б могла проживати разом з дитиною [PERSON] . Також це підтверджено: - висновком органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] від 19.05.2022 року встановлено вважати доцільним визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком, [PERSON] ; - актом обстеження умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] від 06.05.2022 року, відповідно до якого встановлено, що квартира розмішена на 10-му поверсі 10-ти поверхового будинку, складається з двох кімнат, загальна площа - 120,0 м.кв. Квартира чиста, світла, з сучасним ремонтом, обладнана побутовою технікою та меблями. В наявності водо-, електропостачання, опалення індивідуальне, газове. Дитина забезпечена окремим ліжком, комодом для речей. В наявності книжки та іграшки відповідного віку; - актом оцінки потреб сім`ї/особи від 12.05.2022 року, в якому зазначено, що [PERSON] проживає у двокімнатній квартирі. В наявності водо-, електропостачання, продукти харчування. Для дитини облаштована окрема кімната, є одяг відповідного до віку та сезону, ліжко, чиста постільна білизна, місце для гри та занять. Батько має стабільний дохід; - довідкою приватної установи «Одеський навчально-виховний комплекс «Ступені» від 02.03.2022 року малолітня [PERSON] є ученицею 6-го класу, проживає у батька [PERSON] ; - довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Флагман-К» від 01.03.2022 року, в якій зазначено, зо адресою: [ADDRESS] проживають [PERSON] , малолітня дитина [PERSON] , [INFO] . Батько самостійно виховує дитину; - актом бесіди з [PERSON] від 06.05.2022 року, відповідно до якого, дитина проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку із тим, що із матір`ю існував конфлікт вона переїхала до батька. Стосунки з матір`ю складні, вони спілкуються у соціальних мережах. Навчається вона у Одеській загальноосвітній школі «Ступені» у 6 класі, на даний час дистанційно. [PERSON] пояснила, що бажає проживати з батьком. У той час, згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання/перебування фізичної особи на території м. Одеси від 05.05.2022 року, наданої Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради, гр. [PERSON] , [INFO] , знято з реєстрації 23.10.2021 року за адресою: [ADDRESS] . Відповідач до суду докази щодо наявного місця проживання не надав та не заперечував проти встановлення місця проживання малолітньої дитину [PERSON] з батьком [PERSON] . Також суд враховує докази, що підтверджують матеріальну забезпеченість батька [PERSON] щодо створення належних умов проживання для своєї доньки [PERSON] , його психічний стан, що підтверджується медичними довідками, турботливе ставлення батька про здоров`я своєї доньки [PERSON] , висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору. Враховує суд і психологічний стан дитини, який з огляду на те, що вона зараз проживає з батьком є більш стійкими, за місцем проживання батька у неї є постійне місце перебування, своя кімната, своє місце для відпочинку та стабільність від постійного психологічного тиску матері. Разом з тим, надаючи оцінку усім вищевказаним обставинам, суд звертає увагу що визначаючи місце проживання дитини з батьком, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суд при вирішенні спору надає першочергове значення саме найкращим інтересам дитини, які полягають у тому щоб жити разом зі своїми батьками, виховуватися ними, маючи належні умови для проживання, навчання, розвитку, отримання медичної допомоги тощо. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що обов`язками батьків є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя. Згідно статті 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частиною 2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних, історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» зазначено, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Згідно принципу 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли б їй розвиватися фізично, розумово, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності. Відповідно до ст. З Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до Принципу 6 Декларації прав дитини, затвердженої резолюцією 1386 ( XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 р., малолітня дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, зростати в піклуванні та в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Європейський суд з прав людини 11.07.2017 у справі «М.С. проти України» виніс рішення де визначив «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати 2 аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Враховуючи зібрані докази у справі з приводу визначення місця проживання дитини в їх сукупності, а також, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини, суд дійшов висновку що позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved