Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Посилається на те, що він є власником житлової квартири [ADDRESS] . У 2015 році позивач надав згоду на реєстрацію місця проживання відповідача. Однак [PERSON] фактично у квартирі не проживав. У адміністративному порядку зняти відповідача з реєстраційного обліку не має можливості в силу того, що відповідач відсутній на території м. Хуст, його фактичне сьогоднішнє місце проживання позивачу не відоме. Наявність даної реєстрації не дозволяє позивачу розпоряджатися свої майном на власний розсуд та значно обмежує його законні права. Крім того, відповідач не приймає участі в утриманні майна та оплаті комунальних послуг. Позивач є інвалідом II групи та не взмозі оплачувати рахунки на комунальні послуги в повній мірі самостійно, а наявність реєстрації працездатних осіб у квартирі позбавляє його можливості оформити субсидію для оплати комунальних послуг. Просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловою квартирою [ADDRESS] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився. Представник позивача - адвокат Іляшкович Н.В. подала заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Причини неявки суду не відомі, відзив у встановлений строк без поважних причин не подав. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик в судове засідання на офіційному веб-порталі судової влади та надіслання судових повісток поштовою кореспонденцією на адресу реєстрації місця проживання відповідача, однак такі повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Отже в силу приписів п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України, відповідач вважається таким, що отримав відповідну поштову кореспонденцію, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності. У відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою учасників справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті, без проведення фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору купівлі-продажу від 02 червня 2007 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за реєстровим №3780 від 04 червня 2007 року [PERSON] є власником житлової квартири [ADDRESS] . Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Хустської міської ради Закарпатської області та Акту обстеження житлово-побутових і матеріальних умов від 30 червня 2021 року встановлено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та проживають: [PERSON] , 1976 року народження та [PERSON] , 2003 року народження. Також за вищевказаною адресою зареєстровані, але фактично не проживають більше 2 років наступні громадяни: [PERSON] , 1979 р. н., [PERSON] , 2002 р.н., [PERSON] , 2003 р.н. та [PERSON] , 2012 р.н. Відповідно до змісту ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч.2 ст. 321 Цивільного кодексу України). За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права (ст. 391 ЦК України) визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до положень ст.ст.379, 380, 381 ЦК України об`єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - жилий будинок, садиба. Права власника жилого будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, згідно яких власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач зареєстрований в житловій квартирі, однак більше двох років там не проживає, що підтверджується Актом обстеження житлово-побутових і матеріальних умов від 30 червня 2021 року. Відповідач, будучи зареєстрованими у будинку позивача до тепер, порушує його права та законні інтереси, як власника, зокрема, і на свій розсуд володіти, користуватися і розпоряджатися належним майном, а також позбавляє права на отримання позивачем субсидії. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловою квартирою [ADDRESS] , підлягає задоволенню. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України витрати із сплати судового збору в сумі 992,40 грн., слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved