Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-23 00:00:00

І. Виклад позиції учасників справи. Позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України, Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями, рішеннями та бездіяльністю органів державної влади. Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що тривалим невиконанням рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30.11.2010 року в адміністративній справі №2-А-2614/10 посадовими особами органів державної влади позивачеві завдано моральної шкоди в розмірі 500\~000 грн, яка полягає у психоемоційних стражданнях, обумовлених незаконними діями органів влади. Представники відповідачів надіслали відзив на позов, категорично заперечували щодо задоволення позовних вимог з підстав необґрунтованості та недоведеності завдання позивачеві моральної шкоди. ІІ. Пояснення ( клопотання) учасників справи. Представник позивача в судовому засіданні наполягав на задоволенні позову. Представник Міністерства юстиції України в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Узагальнені доводи представника зводяться до того, що державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України, маючи в розпорядженні наданий саме Управлінням праці та соціального захисту населення Новозаводського районної у м. Чернігові ради перерахунок, правомірно виніс постанову про закінчення виконавчого провадження. Про помилковість наданого перерахунку до моменту звернення позивача до суду не було відомо. Представник Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради визнала, що рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30.11.2010 року в адміністративній справі №2-А-2614/10 на даний час залишається частково не виконаним. Причини розбіжностей в наданих перерахунках державному виконавцю та суду пояснила зміною судової практики та плином кадрів. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 07.12.2021 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін /а.с.102/. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30.11.2010 року в адміністративній справі №2-А-2614/10, яка набрала законної сили, зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у місті Чернігові ради: «здійснити перерахунок та виплатити [PERSON] допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до ст.43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» з 28.05.2010 року, з урахуванням сум, які були виплачені» /а.с.11-15/. Примусове виконання виконавчого листа у вище вказаній справі з 25.06.2011 року здійснював відділ примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернігівській області в рамках виконавчого провадження №27298483 /а.с.16/. Постановою державного виконавця від 30.12.2011 року виконавчий лист було повернуто [PERSON] /а.с.29/. В подальшому примусове виконання виконавчого листа у вище вказаній справі з 26.04.2012 року здійснював відділ примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернігівській області вже в рамках виконавчого провадження №32518894 /а.с.30/. Постановою державного виконавця від 15.06.2012 року в зв`язку з закінченням виконавчого провадження виконавчий лист було повернуто [PERSON] /а.с.31-32/. Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18.07.2012 року постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження №32518894 було скасовано /а.с.33-36/. 29.12.2012 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, яку постановою Новозаводського районного суду від 04.02.2013 року було визнано незаконною та скасовано /а.с.40-44/. 20.08.2015 року державним виконавцем було відновлено виконавче провадження №32518894 /а.с.45/. На початку травня 2013 року [PERSON] звернулась до ЄСПЛ із заявою про надміру тривале невиконання Україною рішення національного суду - постанови Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30.11.2010 року в адміністративній справі №2-А-2614/10 Заяву [PERSON] до ЄСПЛ було об`єднано із заявою №79754/12 «Городніченко проти України». 03.12.2015 року П`ята секція Європейського суду з прав людини прийняла рішення, в тому числі і по заяві [PERSON] . Суть вказаного рішення ЄСПЛ зводилась до затвердження односторонньої декларації Уряду України про зобов`язання виплатити кожному заявнику по 1000 євро розумної сатисфакції за тривале невиконання рішень національних судів та виконати відповідні рішення національних судів на користь заявників, що має бути вчинено протягом трьох місяців з дати ухвалення рішення ЄСПЛ. 15.02.2016 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України на підставі заяви [PERSON] про виконання рішення ЄСПЛ було відкрито виконавче провадження №50181322 /а.с.67-68/. Платіжним дорученням Міністерства юстиції України від 26.02.2016 року за №991 [PERSON] було перераховано призначену ЄСПЛ сатисфакцію в розмірі 1000 євро. Для забезпечення виконання рішення ЄСПЛ в частині виконання постанови Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30.11.2010 року в адміністративній справі №2-А-2614/10 державний виконавець звертався з вимогами до Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у місті Чернігові ради та Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Міністерства юстиції України. Листом Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у місті Чернігові ради від 18.05.2016 року надало державному виконавцю розрахунок по догляду за дитиною, який склав 3\~956 грн 19 к /а.с.72/. Платіжним дорученням Міністерства юстиції України від 01.08.2016 року за №2971 [PERSON] було перераховано заборгованість за рішенням національного суду в розмірі 3\~956 грн 19 к. 29.08.2016 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №50181322 /а.с.76-77/. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.06.2020 року, яке набрало законної сили, вище вказану постанову про закінчення виконавчого провадження визнано протиправно та скасовано /а.с.90-92/. З наданого представником Департамента соціальної політики Чернігівської міської ради перерахунку допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку [PERSON] на виконання постанови Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30.11.2010 року в справі за №2-А-2614/10 (за період з 28.05.2010 року по 07.04.2013 року) становить 25\~227 грн 66 к. /а.с.143/. Вказаний перерахунок та встановлена в ньому сума є відмінною від суми перерахунку, яка була зазначена в листі Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної ради у м. Чернігові від 18.05.2016 року за №5488/12 /а.с.72/. V. Оцінка Суду. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Пунктом 9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами ст.1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені ст.ст.1173,1174 ЦК України. Згідно зі ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст.1174 ЦК України. У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 3 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що застосовуючи\~ст.ст.1173,\~1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. В судовому засіданні встановлено та сторонами не заперечується, що на момент розгляду справи в суді постанова Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30.11.2010 року в адміністративній справі №2-А-2614/10 залишається частково не виконаною. Відповідно до судової практики Європейського суду судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні. Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі «Сіка проти Словаччини» №2132/02, пп. 24-27, від 13 червня 2006 року) «Ліпісвіцька проти України», заява № 11944/05, рішення від 12 травня 2011 року. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення від 28 липня 1999 року у справі «Імобільяре Саффі» проти Італії», заява № 22774/93, пункт 66). ЄСПЛ також зазначив, що існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди (рішення у справі «Скордіно проти Італії», заява № 36813/97, пункти 203 - 204, та рішення у справі «Вассерман проти Росії», заява № 21071/05, пункт 50). Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення презумується. Суд вважає таку презумпцію особливо незаперечною у випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання боржником свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу (рішення від 7 травня 2002 року в справі «Бурдов проти Росії», пункт 100). За конкретних обставин справи невиконання судового рішення в адміністративній справі №2-А-2614/10 було розпочато з 25.06.2011 року і на момент розгляду справи воно так і залишається частково не виконаним. Тобто, навіть після спливу більше десяти років та численних судових рішень органи державної влади не спромоглися встановити правильний розмір перерахунку допомоги по догляду за дитиною та забезпечити її виплату, що підтверджується наданим представником Департамента соціальної політики Чернігівської міської ради відзивом до позову та поясненнями в судовому засіданні. Цілком очевидно, що чинники які перешкоджали повному та вчасному виконанню судового рішення не залежали від позивача і перебували виключно в межах контролю представників органів державної влади. Враховуючи фактичні обставини справи, суд вважає, що невиконання органами державної влади судового рішення більше 10 /десяти/ років є тривалим періодом і в розумінні ст.1174 ЦК України є самостійною підставою для відшкодування, заподіяної шкоди, та свідчить про безумовні душевні страждання та моральні переживання фізичної особи внаслідок бездіяльності органів державної влади. У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди. Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди. При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам /ст.3,19 Конституції України/ і завжди викликає у людини негативні емоції. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному та вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення від 26 квітня 2005 року у справі «Сокур проти України», заява № 29439/02, та від 19 лютого 2009 року у справі «Крищук проти України», заява № 1811/06). Згідно ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» (Скарга № 42255/04) від 1 липня 2010 року зокрема зазначив: Суд нагадує свою постійну позицію про те, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс (рішення від 15 жовтня 2009 у справі «Антипенко проти Російської Федерації», скарга № 33470/03, § 82; Постанова Європейського Суду від 14 лютого 2008 у справі «Пшеничний проти Російської Федерації», скарга № 30422 / 03, § 35 1; рішення у справі «Гарабаев проти Російської Федерації, скарга № 38411/02, § 113). Разом з тим, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України). Статтями 12,\~81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у\~статті 129 Конституції України. Відповідно до\~п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої\~статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції. Відтак, при визначенні розміру компенсації моральної шкоди, суд виходить із загальних засад розумності, справедливості, пропорційності, та враховує тривалість невиконання судового рішення, соціальне становище позивача, категорію виплати, глибину душевних страждань, втрату звичайного способу життя та обсяг вжитих заходів, спрямованих на примушування органів державної влади до повного виконання рішення суду, а тому вважає, що на користь позивача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн. Позивачем не доведено, що на відновлення отриманих ним моральних страждань необхідно стягнути моральну шкоду у розмірі 500 000,00 грн. За правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 15.12.2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19), розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Статтею 170 ЦК України\~передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до ч.2 ст.25 Бюджетного кодексу України\~відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Згідно ст.2 ЦК України\~держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. В таких випадках державу представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах. Відповідно до п.4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке зокрема здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. V. Розподіл судових витрат Відповідно до положень ст.265 ЦПК України, суд, під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати склад та розмір яких входить до предмета доказування в справі. Згідно вимог ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Як вбачається з матеріалів справи, позивач 31.12.2020 року уклав договір про надання професійної правничої допомоги з [PERSON] . Згідно з квитанцією від 06.12.2021 року [PERSON] передала [PERSON] 15\~000 грн в рахунок оплати за надання правничої допомоги /а.с.99/. Згідно ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Враховуючи не надання позивачем детального розрахунку всіх правових витрат та детального опису всіх робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (кількість витраченого адвокатом часу, вартість вчинення конкретної послуги, тощо), суд не вбачає підстав для стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу.

Outcome: partial