Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-22 00:00:00

8 серпня 2013 року позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом у якому просив стягнути з відповідачів солідарно на свою користь заборгованість у розмірі 10 000,00 грн., з [PERSON] на свою користь заборгованість у розмірі 81 384,99 грн., а також витрати на юридичну допомогу у розмірі 3200,00 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до кредитного договору № HAXRRX15620279 від 11.07.2007 року [PERSON] отримала кредит у сумі 5 964,00 грн., зі сплатою за користування ним відсотків, проте в порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконала, що стало підставою для звернення до суду. Вимоги, що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з ПАТ «Акцент - Банк» договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, що обмежуються сумою 10 000,00 грн., у зв`язку з чим він є солідарним відповідачем в межах зазначеної суми. 17 вересня 2013 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено повністю (далі - заочне рішення). 15 лютого 2022 року ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська заочне рішення скасовано на підставі заяви [PERSON] , справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У своїй заяві про перегляд заочного рішення [PERSON] посилалась на те, що кредит було оформлено у зв`язку із придбанням відеокамери на суму 5 493,28 грн. Фактично тіло кредиту було сплачено повністю, крім того було сплачено 5 650,00 грн. пені. Заявлена у позові неустойка перевищує у 15 раз суму кредиту. Відзиву по суті справи [PERSON] не надала. Також, ПАТ «Акцент-Банк» було надано відзив за змістом якого представник просив повністю відмовити у задоволенні позовної заяви в частині солідарного стягнення коштів за кредитним договором. Вказані заперечення ґрунтуються зокрема на тому, що договір поруки №167 від 20 жовтня 2010 року, укладений ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк», в забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] , який було надано позивачем в підтвердження наявності солідарного обов`язку відповідачів, ПАТ «Акцент-Банк» не укладався. Так між ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» було укладено договір аутсорсингу №1.07 у відповідності до якого веденням судових справ ПАТ «Акцент-Банк» здійснювали працівники ПАТ КБ «ПриватБанк». Скориставшись відсутністю контролю з боку ПАТ «Акцент-Банк» представники ПАТ КБ «ПриватБанк» почали подавати позови від імені ПАТ КБ «ПриватБанк» до боржників за кредитами із зазначенням ПАТ КБ «ПриватБанк» як поручителя, долучаючи копії неіснуючого договору поруки. Суд, дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 липня 2007 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», укладено кредитний договір з відповідачем шляхом підписання заяви позичальника. У заяві зазначено, що відповідач ознайомився та згодний із Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які були надані у письмовій формі. Своїм підписом відповідач підтверджує факт про надання їй повної інформації про умови кредитування в Приватбанку. Відповідач згодна, що дана заява разом із запропонованими Приватбанком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає між відповідачем та банком кредитно-заставний договір. До кредитного договору банк додав Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт). Довідки/виписки про Тарифи банку, що є складовою кредитного договору банком не надано. Згідно з наданим банком розрахунком, станом на 19 червня 2013 року, заборгованість відповідача складає 91 384,99грн., яка складається з: заборгованість за кредитом - 23 351,81 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 1 606,49 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 61 598,83 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 4 327,86 грн. Окрім того, зобов`язання позичальника, що випливали зі згаданого кредитного договору, були забезпечені шляхом укладання з ПАТ «Акцент - Банк» договору поруки № 167 від 20 жовтня 2010 року. У відповідності до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника вказано, що позичальник зобов`язується повернути суму кредиту, відсотків винагороди відповідно до Заяви та Умов. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором посилався на Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, якими визначені, в тому числі: процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву позичальника, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови надання споживчого кредиту могли неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви вказані Умови надання споживчого кредиту у будь-якій редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Умови надання споживчого кредиту, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником. За таких обставин та без наданих підтверджень про обговорення сторонами суми кредиту (тіла кредиту), доказів отримання такої суми, про конкретні запропоновані відповідачу Умови, відсутність витягу/довідки Тарифів, що є складовою кредитного договору, підписана відповідачем заява позичальника не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Дані висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, а також у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року по справі № 191/2648/17. Таким чином, суд вважає, що позивачем, в порушення положень ст. 81 ЦПК України, не надано суду належних та допустимих доказів, визначення сторонами розміру кредиту, отримання відповідачкою суми кредиту, а також ознайомлення відповідача, як споживача послуг, з процентною ставкою по кредиту, та про розміри та підстави відповідальності за невиконання умов кредитування, що в свою чергу виключає стягнення заборгованості за непідтвердженими кредитними правовідносинами, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. Щодо посилання ПАТ «Акцент-Банк» на неіснуючий договір поруки, суд зазначає, що відповідачем не надано доказів визнання такого договору (поруки) недійсним, відповідної вимоги, в порядку ст.193 ЦПК України, останній також не заявляв. Окрім того, представник ПАТ «Акцент-Банк» у передбачений законом спосіб не скористався своїм правом на витребування/доручення відповідного договору, а відтак своїх заперечень жодним належним доказом не підтвердив. Наданий договір надання послуг (аутсорсинг) від 1 листопада 2007 року, висновків суду не спростовує. Враховуючи, що суд прийняв рішення про відмову позивачу у стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором, відповідно вимога про стягнення коштів на підставі договору поруки також задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати по справі, відповідно до ст. 141 КПК України, покладаються на позивача. На підставі викладеного, ст.ст. 526-530, 533, 536, 598, 610-615, 624-626, 638-643, 1046-10561 ЦК України;

Outcome: dismissed