Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-19 00:00:00

02.12.2021 позивачі звернулися до суду з даним позовом, у якому просили стягнути з КП «Центральної\~міської лікарні\~Червоноградської міської\~ради»на їх користь 74 616 грн. 30 коп. матеріальної шкоди та по 5\~000 000 грн. на користь кожного з них відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 140 КК України. На обґрунтування позовних вимог послалися на те, що вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 12.05.2021 у кримінальній справі №459/3242/19 [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 140 КК України. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 16.09.2021 даний вирок залишено без змін. Вказаним вироком встановлено, що [PERSON] станом на 07.10.2013, будучи медичним працівником Червоноградської центральної міської лікарні (далі - ЧЦМЛ), згідно наказу ЧЦМЛ № 81-к від 21.04.2006 «По особовому складу» перебував на посаді лікаря-хірурга на 0,5 ставки лікаря-хірурга екстреної допомоги, на 0,25 ставки лікаря-хірурга хірургічного відділення і на 0,25 ставки денного стаціонару поліклініки. 07.10.2013 о 00:45 годин [PERSON] \~(чоловік та батько позивачів)\~машиною швидкої допомоги був доставлений у приймальне відділення Червоноградської ЦМЛ, що у м. Червонограді по вул. Івасюка, 2а, де йому, після огляду, проведеного лікарем хірургічного відділення\~\~ [PERSON] \~виставлено діагноз виразкова хвороба дванадцятипалої кишки, госпіталізований в стаціонарне відділення за терміновими показниками в зв`язку з загостренням виразкової хвороби 12-палої кишки та на нього заведено медичну картку стаціонарного хворого 11141/1088, у відповідності до якої останній госпіталізований в хірургічне відділення Червоноградської ЦМЛ, де завідувачем хірургічного відділення лікуючим лікарем [PERSON] призначений лікар-хірург [PERSON] . В подальшому, всупереч вимог «Клінічного протоколу надання медичної допомоги хворим з виразкою 12-палої кишки (ДПК), ускладненою кровотечею», затвердженого наказом №297 Міністерства охорони здоров`я від 02.04.2010 «Про затвердження стандартів та клінічних протоколів надання медичної допомоги зі спеціальністю «Хірургія» лікуючим лікарем-хірургом Червоноградської ЦМЛ [PERSON] хворому [PERSON] діагностичний алгоритм не був виконаний у повному об`ємі. Зазначені обставини склали підґрунтя встановлення неточного діагнозу і неповноцінної лікувальної тактики, а саме, недостатності комплексної кровозупинної медикаментозної терапії, відсутності спроби ендоскопічного гемостазу (зупинки кровотечі) та невиконанні ургентного операційного втручання при неефективності вищезазначених заходів, в зв`язку з чим 09.10.2013 о 00:10 годин стан [PERSON] погіршився та незважаючи на проведені реанімаційні заходи цього ж дня о 00:45 констатовано його біологічну смерть. При своєчасному встановленні правильного діагнозу, проведенні необхідних досліджень та оперативного втручання у відповідності до вимог «Клінічного протоколу надання медичної допомоги хворим з виразкою 12-палої кишки (ДПК), ускладненою кровотечею» затвердженого наказом №297 Міністерства охорони здоров`я від 02.04.2010 «Про затвердження стандартів та клінічних протоколів надання медичної допомоги зі спеціальністю «Хірургія», летальному наслідку хворого [PERSON] можна було б запобігти. Таким чином, тяжкі наслідки для хворого [PERSON] у вигляді його смерті знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку із неналежним наданням лікарем-хірургом Червоноградської ЦМЛ [PERSON] своєчасної та необхідної медичної допомоги у відповідності до вимог «Клінічного протоколу надання медичної допомоги хворим з виразкою 12-палої кишки (ДПК), ускладненою кровотечею», затвердженого наказом №297 Міністерства охорони здоров`я від 02.04.2010 «Про затвердження стандартів та клінічних протоколів надання медичної допомоги зі спеціальністю «Хірургія». [PERSON] визнано винним у невиконанні та неналежному виконанні медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 140 КК України. [PERSON] був чоловіком позивачки [PERSON] , та батьком позивачів [PERSON] та [PERSON] , яких у кримінальному провадженні визнано потерпілими. Внаслідок вчинення [PERSON] кримінального правопорушення позивачам було заподіяно матеріальної шкоди, яка полягає в тому, що позивачі понесли матеріальні витрати на виготовлення та встановлення пам`ятника [PERSON] в сумі 74\~616 грн. 30 коп., що підтверджується долученими документами. Крім цього, суспільно-небезпечними діями [PERSON] , які мали наслідком смерть [PERSON] , який був основним годувальником в сім`ї, позивачам також було заподіяно моральну шкоду, яка полягає в їхніх душевних та фізичних стражданнях внаслідок втрати, через неналежне виконання [PERSON] своїх професійних обов`язків, близької їм людини, що спричинило негативні зміни у їхньому житті, зокрема: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливості повторення подій з іншими близькими людьми, негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, фіксованість уваги на проблемі одужання та правової реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниження гідності. Позивачка [PERSON] стверджує, що внаслідок смерті чоловіка у неї з`явився страх та переживання щодо її подальшого майбутнього життя, оскільки вона була змушена самостійно матеріально забезпечувати себе та своїх дітей, які на той час були студентами, окрім цього, внаслідок смерті чоловіка остання взагалі не була впевнена у своєму майбутньому, оскільки не знала, як їй жити без найближчої людини. Наслідки події, що сталася, також, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на лікування, проведення правових заходів, слідство та судова тяганина понад вісім років), обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання. Наслідки кримінального правопорушення, вчиненого [PERSON] , постали для позивачів як суттєво психотравмуючі, обумовили порушення фізичної та психоемоційної сфер існування особистості, досі перешкоджають можливостям активної та повноцінної життєдіяльності, викликали появу негативних психологічних переживань, тобто, спричинили позивачам моральну шкоду, розмір яких вони оцінюють у 15 000 000 гривень., з розрахунку по 5 000 000 млн. гривень на кожного позивача. Відтак, позивачі вважають, що зважаючи на вищевикладене та у зв`язку з тим, що шкоду, завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення [PERSON] було заподіяно під час виконання своїх трудових обов`язків медичного працівника Червоноградської центральної міської лікарні, правонаступником, якої є КП «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради», вказане підприємство повинно відшкодовувати шкоду (в тому числі і моральну), завдану їхнім працівником [PERSON] , тому КІІ ««Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради» є належним відповідачем за даним позовом. Тому, в силу вимог ст. 23, 1166, 1167, 1172, 1177 ЦК України просили позов задовольнити. 03.12.2021 суддею у даній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 24.01.2022. 30.12.2021 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому доводи відповідача зводяться до заперечення позовних вимог. З матеріалів відзиву вбачається, що відповідачем заперечується розмір витрат на виготовлення та встановлення пам`ятника [PERSON] , оскільки вважають, що його вартість є завищеною. Доводи відповідача ґрунтуються на положенні п.24 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 №6, де зазначено, що витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але сума таких витрат не повинна перевищувати граничну вартість стандартних пам`ятників і огорож у цій місцевості. Крім цього, вважають, що позивачами не було долучено доказів, які б в установленому порядку підтверджували понесені матеріальні витрати кожним із них. Щодо стягнення моральної шкоди відповідач позов визнав частково в розмірі по 50\~000 грн. на користь кожного з позивачів, мотивуючи відсутність належних доказів моральних страждань. Вважає, що позивачі повинні були довести належними доказами вказаний ними розмір моральної шкоди. Також вказав, що розмір моральної шкоди має бути розумним та справедливим, а таким на його думку є загальний розмір 150\~000 грн. на користь всіх позивачів. 19.01.2022 представником позивачів було подано відповідь на відзив на позовну заяву, в яких представник позивачів заперечив наведені у відзиві обставин з мотивів їх безпідставності. 24.01.2022 представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, в якому відповідачем були підтримані мовити заперечення позовним вимог, викладені в відзиві на позов. 24.01.2022 підготовче судове засідання було відкладено у зв`язку із неявкою позивачів. Ухвалою від 11.02.2022 підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду на 15.03.2022. 15.03.2022 розгляд справи не відбувся, оскільки справа була знята з розгляду у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану. Наступне судове засідання було призначено на 26.04.2022. 26.04.2022 в судовому засіданні було заслухано пояснення позивачки [PERSON] та представника позивачів, а також представника відповідача та оголошено перерву в судовому засіданні до 11.05.2022. 11.05.2022 в судовому засіданні було заслухано пояснення третьої особи, досліджено письмові докази та оголошено перерву до 20.05.2022. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимог та пояснила, що розмір моральної шкоди в сумі 5\~000\~000 грн. обумовлений тим, що лікар не поніс жодного покарання за смерть батька [PERSON] . Представник позивачів в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечила частково, а саме щодо стягнення матеріальної шкоди зазначила, що вартість пам`ятника вважає завищеною, оскільки безпідставним є стягнення коштів за бруківку, викладену навколо пам`ятника, а використання сусального золота вважає певною розкішшю, а тому проти цих вимог заперечила. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди вказала, що визнає частково, а саме просила задовольнити часткового на загальну суму 150\~000 грн, тобто по 50\~000 грн. на кожного позивача, оскільки заявлений позивачами розмір є явно завищеним і непосильним для Комунального підприємства «Центральної міської лікарні Червоноградської міської ради». Третя особа [PERSON] в судовому засіданні вказав, що своєї вини у смерті [PERSON] не визнає. Щодо матеріальної шкоди на 74\~616 грн. 30 коп. зазначає, що сума пам`ятника є завищено, при його встановлені були використані елементи розкоші. Тому просив позов зодовольнити частково. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до вироку Червоноградського міського суду Львівської області від 12.05.2021 [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.\~140\~КК України та призначено покарання у виді позбавлення права займатися медичною діяльністю на строк три роки. У відповідності до ч.5 ст.74\~КК України [PERSON] звільнено від призначеного покарання у виді трьох років позбавлення права займатися медичною діяльністю на підставі п.2 ч.1 ст.49\~КК України (а. с. 14-24). Ухвалою Львівського апеляційного суду від 16.09.2021 даний вирок залишено без змін (а. с. 11-13). Згідно наказу Червоноградської центральної міської лікарні №155-к від 30.06.1995 [PERSON] прийнято на роботу по спеціальності лікувальна справа на посаду лікаря хірурга екстренної допомоги (а. с. 25). Згідно наказу ЧЦМЛ № 81-к від 21.04.2006 «По особовому складу» [PERSON] з 21.04.2006 перебував на посаді лікаря-хірурга, на 0,5 ставки лікаря-хірурга екстреної допомоги, на 0,25 ставки лікаря-хірурга хірургічного відділення і на 0,25 ставки денного стаціонару поліклініки (а. с. 27-28). Згідно із ст. 34 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992, лікуючий лікар це лікар закладу охорони здоров`я або лікар, який провадить господарську діяльність з медичної практики як фізична особа-підприємець і який надає медичну допомогу пацієнту в період його обстеження та лікування. Лікуючий лікар обирається пацієнтом або призначається йому в установленому законом порядку. Обов`язками лікуючого лікаря є своєчасне і кваліфіковане обстеження та лікування пацієнта. Із вищевказаного\~вироку судом\~встановлено,\~що 07.10.2013\~о 00:45\~годин [PERSON] \~машиною швидкої\~допомоги був\~доставлений у\~приймальне відділення\~Червоноградської ЦМЛ,\~що у\~м.\~Червонограді по\~вул.\~Івасюка,\~2а,\~де йому,\~після огляду,\~проведеного лікарем\~хірургічного відділення\~ [PERSON] виставлено діагноз виразкова хвороба дванадцятипалої кишки, госпіталізований в стаціонарне відділення за терміновими показниками в зв`язку з загостренням виразкової хвороби 12-палої кишки та на нього заведено медичну картку стаціонарного хворого 11141/1088, у відповідності до якої останній госпіталізований в хірургічне відділення Червоноградської ЦМЛ, де завідувачем хірургічного відділення лікуючим лікарем [PERSON] призначений лікар-хірург [PERSON] . В подальшому, всупереч вимог «Клінічного протоколу надання медичної допомоги хворим з виразкою 12-палої кишки (ДПК), ускладненою кровотечею», затвердженого наказом №297 Міністерства охорони здоров`я від 02.04.2010 «Про затвердження стандартів та клінічних протоколів надання медичної допомоги зі спеціальністю «Хірургія» лікуючим лікарем-хірургом Червоноградської ЦМЛ [PERSON] хворому [PERSON] діагностичний алгоритм не був виконаний у повному об`ємі, зокрема: у лабораторному дослідженні показників червоної крові відсутній показник гематокриту, тромбоцитів, біохімічний аналіз крові малоінформативний, не проведено визначення групи крові за системою АВО та резус-фактора, не проведені езофагогастростродуоденоскопія, електрокардіографія у спокої, ультразвукове дослідження органів черевної порожнини, відсутня коагулограма крові. Також хворому 07-08.10.2013 не проведене контрольне ректальне дослідження, не зважаючи на те, що з анамнезу вбачається, що приблизно за місяць до поступлення, він знаходився в тому ж відділенні Червоноградської ЦМЛ із діагнозом кровотечі з виразки 12-типалої кишки. Зазначені обставини склали підґрунтя встановлення неточного діагнозу і неповноцінної лікувальної тактики, а саме, недостатності комплексної кровозупинної медикаментозної терапії, відсутності спроби ендоскопічного гемостазу (зупинки кровотечі) та невиконанні ургентного операційного втручання при неефективності вищезазначених заходів, в зв`язку з чим 09.10.2013 о 00:10 годин стан [PERSON] погіршився та незважаючи на проведені реанімаційні заходи цього ж дня о 00:45 констатовано його біологічну смерть. При своєчасному встановленні правильного діагнозу, проведенні необхідних досліджень та оперативного втручання у відповідності до вимог «Клінічного протоколу надання медичної допомоги хворим з виразкою 12-палої кишки (ДПК), ускладненою кровотечею» затвердженого наказом №297 Міністерства охорони здоров`я від 02.04.2010 «Про затвердження стандартів та клінічних протоколів надання медичної допомоги зі спеціальністю «Хірургія», летальному наслідку хворого [PERSON] можна було б запобігти. З урахуванням вищевказаного, досудовим розслідуванням встановлено, що смерть [PERSON] слід вважати попереджуваною. Таким чином, тяжкі наслідки для хворого [PERSON] у вигляді його смерті знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку із неналежним наданням лікарем-хірургом Червоноградської ЦМЛ [PERSON] своєчасної та необхідної медичної допомоги у відповідності до вимог «Клінічного протоколу надання медичної допомоги хворим з виразкою 12-палої кишки (ДПК), ускладненою кровотечею», затвердженого наказом №297 Міністерства охорони здоров`я від 02.04.2010 «Про затвердження стандартів та клінічних протоколів надання медичної допомоги зі спеціальністю «Хірургія» (а. с. 14-24). У відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, винуватість [PERSON] у невиконанні та неналежному виконанні медичним працівником своїх професійних обов`язків, внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 140 КК України, даним вироком встановлена, вина [PERSON] у смерті [PERSON] доведена, а отже обставини встановлені вироком суду окремому доведенню не підлягають. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народилася [INFO] , її батьками вказані: [PERSON] та [PERSON] (а. с. 37). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] 28.08.2010 зареєструвала шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] » (а. с. 135). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народилася [INFO] , її батьками були: [PERSON] та [PERSON] (а. с. 38). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] 17.09.2016 зареєструвала шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] » (а. с. 134). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 08.10.1983 [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а. с. 39). Також із вироку суду від 12.05.2021 вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є потерпілими у кримінальному провадженні № 42013150070000218 щодо обвинувачення [PERSON] за ч.1 ст. 140 КК України (а. с. 14). Із копії товарного чеку, виданого ПП [PERSON] від 04 травня 2015 року видно, що вартість пам`ятника становила 74\~616,30 грн. (а. с. 40) Відповідно до кошторису на виготовлення пам`ятника, складеного ПП [PERSON] від 04 травня 2015 року загальна вартість встановлення пам`ятника складає 74\~616,30 грн. (а. с. 41). При ухваленні рішення суд керується наступними правовими нормами. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної шкоди. Згідно з ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно із п. 8\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» №4\~від 31\~березня 1995\~року за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу, якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого. Оскільки шкоду було заподіяно під час виконання [PERSON] своїх трудових обов`язків медичного працівника Червоноградської центральної міської лікарні, правонаступником якої є КП «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради», саме вказане підприємство є належним відповідачем за даним позовом. Згідно ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Судом встановлено, що позивачі понесли матеріальну шкоду на виготовлення та встановлення пам`ятника [PERSON] в сумі 74\~616, 30 грн., що підтверджується копією товарного чеку, виданого ПП « [PERSON] » від 04 травня 2015 року на загальну суму 74\~616,30 грн. (а. с. 40) та копією кошторису ПП « [PERSON] » на виготовлення пам`ятника [PERSON] від 04 травня 2015 року (а. с. 41). В судовому засіданні було оглянуто оригінал товарного чеку, копію якого було долучено до матеріалів справи, з якого було встановлено, що на його звороті міститься напис: «Оплачено готівкою в сумі 74616,30 грн. [PERSON] , підпис, печатка, дата 04.05.2015» (а.с. 151). У відповідності до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Представник відповідача заперечуючи розмір вищевказаних матеріальних витрат посилалася на п.24 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 №6 (надалі - Постанова), де зазначено, що витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але сума таких витрат не повинна перевищувати граничну вартість стандартних пам`ятників і огорож у цій місцевості. Слід зазначити, що дана Постанова була постановлена ще до введення в дію ЦК України, який чітко у ст. 1201 встановив норму що регулює стягнення витрат на спорудження пам`ятника, не обмежуючи таких витрат граничними розмірами. Тому, посилання відповідача на дану Постанову та на лист Червоноградського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду у Львівській області ФСС України від 24.12.2021 №30.02.1-09-2386 (а. с. 64), де вказаний встановлений граничний розмір на виготовлення та встановлення пам`ятника, огорожі, виготовлення фотографій, табличок по Львівській області в розмірі 2500 грн., судом до уваги не приймається. Крім цього, судом не беруться до уваги заперечення представника відповідача щодо стягнення витрат за бруківку бетонну декоративну, вартість якої включено у кошторис на встановлення пам`ятника, оскільки встановлення даної бруківки є елементом благоустрою, який використовується при встановленні пам`ятника. Відносно заперечення представника відповідача та третьої особи щодо наявності елементів розкоші при встановленні пам`ятника, такі судом також не приймаються до уваги, оскільки стороною не доведено, в чому саме полягає розкіш при встановленні даного пам`ятника. Що стосується заперечення відповідача щодо форми та змісту розрахункового документу (товарного чеку), суд враховує те, що товарний чек є розрахунковим документом, що належним чином підтверджує факт оплати за виготовлення та встановлення пам`ятника, оскільки як вже зазначалося вище, на звороті товарного чека містить відповідний напис, що підтверджує факт оплати. Таким чином, вимоги про стягнення матеріальної шкоди, понесеної на виготовлення та\~встановлення пам`ятника\~ [PERSON] , підлягають до задоволення в повному обсязі шляхом стягнення з відповідача на користь позивачів повної вартості за виготовлення пам`ятника [PERSON] в розмірі 74\~616,30 грн. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд дійшов наступного висновку. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як роз`яснюють п. 3, 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року\~ під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При цьому, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У п. 1 вказаної Постанови ВСУ звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (§ 62 рішення ЄСПЛ від 12 липня 2007 року в справі «Stankov v. Bulgaria, заява № 68490/01). Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як вбачається із матеріалів справи позивачами вказано, що діями [PERSON] , які мали наслідком смерть [PERSON] чоловіка позивачки [PERSON] та батька позивачів [PERSON] та [PERSON] , який був годувальником в сім`ї, позивачам було заподіяно моральну шкоду, яка полягає в їхніх душевних та фізичних стражданнях внаслідок втрати через неналежне виконання [PERSON] своїх професійних обов`язків близької їм людини чоловіка та батька, що спричинило негативні зміни у їхньому житті, які полягали у наступному: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливості повторення подій з іншими близькими людьми, негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, фіксованість уваги на проблемі одужання та правової реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниження гідності. Внаслідок смерті чоловіка, у позивачки [PERSON] з`явився страх та переживання щодо її подальшого майбутнього життя, оскільки вона була змушена самостійно матеріально забезпечувати себе та своїх дітей, які на той час були студентами. Наслідки події, що сталася, також потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на лікування, проведення правових заходів, слідство та судова тяганина), обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, які до тепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання. Наслідки кримінального правопорушення, вчиненого [PERSON] , постали для позивачів як суттєво психотравмуючі, обумовили порушення фізичної та психоемоційної сфер існування особистості, досі перешкоджають можливостям активної та повноцінної життєдіяльності, викликали появу негативних психологічних переживань, тобто, спричинили позивачам моральну шкоду, розмір яких вони оцінюють у 15 000 000 гривень., з розрахунку по 5 000 000 млн. гривень на кожного позивача. Психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок суспільно-небезпечних дій [PERSON] , навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я позивачів, можуть свідчить про заподіяння їм моральної шкоди. Отже, негативні емоції позивачів перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із протиправними діями [PERSON] , внаслідок яких позивачі втратили близьку їм людину, що завдало їм моральної шкоди, право на відшкодування якої вони мають. У зв`язку з наведеним безпідставними є доводи відповідача щодо відсутності доказів моральних страждань, оскільки внаслідок втрати близької людини позивачі беззаперечно пережили душевні страждання. Стосовно твердження відповідача щодо недоведення позивачами розміру моральної шкоди слід зазначити, що встановлений ними розмір моральної шкоди, визначений виходячи із вимушених змін у їх житті, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану. За таких обставин суд, з`ясувавши усі доводи позивачів щодо обґрунтування ними як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, виходячи з принципу співмірності, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості, а також враховуючи те, що відшкодування моральної шкоди не повинно призводити до надмірного збагачення, беручи до уваги втрату позивачами близької людини, внаслідок протиправних дій [PERSON] , дійшов висновку, що справедливою сатисфакцією є сплата на користь позивачів моральної шкоди у розмірі по 70 000 грн. на кожного із них. Суд вважає, що вимога про відшкодування моральної шкоди у розмірі 15\~000 000 грн. є завищеною, належними доказами не підтвердженою, а тому в цілому задоволенню не підлягає. Отже, позов в цій частині слід задовольнити частково в межах, зазначених вище. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує те, що ч.1\~ст.\~141\~ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Загальний розмір позовних вимог, які підлягають до задоволення становить 210 000 грн. моральної шкоди та 74\~616,30 грн. матеріальної шкоди. Позивачі звільнені від сплати судового збору при зверненні до суду в силу ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», а тому судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача Комунального підприємства\~«Центральної міської\~лікарні Червоноградської\~міської радиу розмірі 1 відсотка від суми задоволених позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди - 2100,00 грн та 908,00 грн. - за позовну вимогу щодо стягнення матеріальної шкоди.

Outcome: partial