Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-25 00:00:00

Стислий виклад позиції позивачів [PERSON] та [PERSON] . Позивачі [PERSON] та [PERSON] в особі свого уповноваженого представника адвоката Горзова О.О. (ордер на надання правничої (правової) допомоги серія ВС № 1122603 від 26.01.2022 року, ордер на надання правничої (правової) допомоги серія ВС № 1122604 від 26.01.2022 року та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ЛВ № 001842 від 24.01.2020 року, оригінали та належно засвідчені копії приєднанні до матеріалів позовної заяви) 26.01.2022 року, скориставшись канцелярією, звернулися у Стрийський міськрайонний суд Львівської області з позовною заявою (зареєстрована в діловодстві суду за вх. № 1320), в якій просять ухвалити рішення про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за зареєстрованим місцем його проживання у квартирі [ADDRESS] . Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті судового збору за пред`явлення цієї позовної заяви до суду із однією вимогою немайнового характеру у розмірі 992 грн. 40 коп., позивачі [PERSON] та [PERSON] залишають за собою та при ухваленні рішення просять покласти на них порівну. Позов обґрунтовано тим, що відповідач [PERSON] , який приходиться обом позивачам колишнім зятем, був зареєстрований у вказаній квартирі за їх згодою як власників, однак ніколи фактично у цьому житлі не проживав, оскільки вони з дружиною (дочкою позивачів) [PERSON] після одруження у 1998 році винаймали інше житло. Позивачі [PERSON] та [PERSON] стверджують, що їм на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] , котру вони отримали внаслідок використання свого права на приватизацію державного житлового фонду. Відповідач [PERSON] ніколи у цій квартирі фактично не проживав. Тому обоє позивачів вказують про припинення у відповідача [PERSON] права користування житловим приміщенням у згаданій вище квартирі. Позивачі [PERSON] та [PERSON] звертають увагу суду також на ту обставину, що відповідач [PERSON] , залишаючись зареєстрованим у належній їм квартирі, однак фактично проживаючи за іншою адресою, тим самим чинить їм перешкоди, зокрема порушує їх право спільної сумісної власності щодо вказаної квартири, тобто право вільно нею користуватись і розпоряджатись, так як добровільно відмовляється знятися з реєстрації, хоча може зареєструвати своє місце проживання за місцем фактичного перебування, а також унеможливлює звернення обох позивачів за отриманням пільг по оплаті житлово-комунальних послуг та вирішення інших питань, пов`язаних з утриманням цього житла. Відтак позивачі [PERSON] та [PERSON] , виходячи з положень статей 15-16, 319, 383, 391, 405 ЦК України, були змушені звертатись до суду із даним позовом, у котрому обрали спосіб захисту визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідач [PERSON] у запропоновані судом строк та порядку відзиву на позовну заяву [PERSON] та [PERSON] до нього про визнання особи такою, що втратив право користування житловим приміщенням, не подав. Заяви та клопотання учасників справи. Одночасно із пред`явленням позовної заяви позивачами [PERSON] та [PERSON] також було заявлено про виклик свідків [PERSON] та [PERSON] , для їх допиту у судовому засіданні під час розгляду справи по суті. Інших заяв чи клопотань від учасників цієї справи до суду не надходило. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Микитина В.Я. від 18.02.2022 року, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] , який у цьому позові не має статусу підприємця, вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Визначено місце, дату та час підготовчого засідання у справі зал судових засідань приміщення Стрийського міськрайонного суду Львівської області за адресою: вул. Т. Шевченка, 89, м. Стрий, Львівська область, 15.04.2022 року, 10:00 год.. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області (головуючий суддя Микитин В.Я.) від 15.04.2022 року підготовче провадження у цій справі закрито, а справу призначено до розгляду по суті. Задоволено заяву про виклик свідків [PERSON] та [PERSON] .. Визначено місце, дату та час судового засідання щодо розгляду даної справи по суті зал судових засідань приміщення Стрийського міськрайонного суду Львівської області за адресою: вул. Т. Шевченка, 89, м. Стрий, Львівська область, 26.05.2022 року о 10:00 год.. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області (головуючий суддя Микитин В.Я.) від 26.05.2022 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, постановлено проводити заочний розгляд даної справи та ухвалення у ній заочного рішення. Учасники справи належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час судового засідання по їх справі щодо її розгляду по суті, про що у справі наявні відповідні письмові підтвердження. У судове засідання щодо розгляду даної справи по суті з`явився уповноважений представник позивачів [PERSON] та [PERSON] адвокат Горзов О.О., а також свідки [PERSON] та [PERSON] .. Самі ж вказані позивачі, а також відповідач [PERSON] у таке судове засідання не з`явилися, відповідач [PERSON] про поважні причини своєї неявки суд не повідомляв. Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Усі заяви та клопотання були вирішені судом у встановленому порядку. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке. Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположих свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Відповідно до\~ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо. Згідно з\~ч.\~1\~ст.\~4,\~ч.\~1\~ст.\~5\~ЦПК України,\~кожна особа\~має право\~у порядку,\~встановленим цим\~Кодексом,\~звернутися до\~суду за\~захистом своїх\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~законних інтересів,\~а суд,\~здійснюючи правосуддя,\~захищає права,\~свободи та\~інтереси фізичних\~осіб,\~права та\~інтереси юридичних\~осіб,\~державні та\~суспільні інтереси\~у спосіб,\~визначений законом\~або договором. В силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Крім того, за змістом ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Дотримуючись положень\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав позивачів [PERSON] та [PERSON] за пред`явленими ними позовними вимогами цивільного характеру, та причетність до порушення таких її прав відповідача [PERSON] , встановив наступне. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із зазначенням відповідних доказів. Судом встановлено, що позивачам [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] , що стверджується свідоцтвом про право власності на квартиру серія, виданим Стрийською районною і в. м. Стрий державною адміністрацією Львівської області 24.11.1993 року та зареєстрованим КП ЛОР «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 25.11.1993 року за реєстровим номером 1592 (копія мітиться у справі, а. с. 6). \~ \~ \~ \~У вказаному житлі зареєстровані з 25.06.2015 року та фактично проживають обоє позивачів, а також, окрім неї, має зареєстроване місце проживання також відповідач [PERSON] , що стверджується довідкою № 104 виконавчого комітету Стрийської міської ради від 20.01.2022 року про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб (копія міститься у справі, а. с. 7). \~ \~ \~ \~У свою чергу відповідач [PERSON] 04.12.1998 року був зареєстрованим у належній обом позивачам вищевказаній квартирі з їх же дозволу, як чоловік їх дочки [PERSON] .. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] у зазначеній вище квартирі хоча й зареєстрований, однак ніколи фактично там не проживав та не здійснював оплату за надані комунальні послуги. Так, допитані у судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] , перший з яких є сином позивачів [PERSON] та [PERSON] , а інша проживає по-сусідству із зазначеними позивачами, кожен надали покази, згідно з котрими відповідач [PERSON] ніколи у належній зазначеним позивачам квартирі [ADDRESS] не проживав, своїх особистих речей там не тримав. Отже відповідач [PERSON] за своєю добровільною згодою не проживає за зареєстрованим у встановленому порядку своїм місцем проживання у [ADDRESS] ,\~а має\~на постійне\~місце проживання\~в іншій\~місцевості,\~де й\~фактично проживає. Крім того позивачі [PERSON] та [PERSON] не ведуть спільного господарства з відповідачем [PERSON] , а останній не бере участі в утриманні цього житла. Норми та джерела права, котрі застосовує суд при ухваленні даного заочного рішення. До спірних\~правовідносин,\~які виникли\~між сторонами,\~підлягають застосуванню\~норми Конституції\~України,\~чинних Цивільного\~кодексу України\~(надалі\~ ЦК\~України)\~та Житлового\~кодексу України\~(надалі\~ ЖК\~України), Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Так, за загальним правилом, наведеним у статтях 15, 16 ЦК України, кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених у ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з ч. 4 ст. ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.\~ Згідно зі статтею 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України (у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї та інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. \~ \~ \~ \~Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВП від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. \~ \~ \~ \~Про зазначене також йдеться у статтях 316, 317, 319 та 321 ЦК України, згідно з якими правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статей 16, 386, 387 та 391 вказаного Кодексу власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, або якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Верховний Суд\~у складі\~колегії суддів\~першої судової\~палати Касаційного\~цивільного суду\~у постанові\~від 16.12.2020\~року у\~справі №\~320/9482/17\~(провадження\~№ 61-6318св19)\~вказав,\~що початок\~відліку часу\~відсутності особи\~у житловому\~приміщенні визначається\~від дня,\~коли ця\~особа залишила\~житлове приміщення. Повернення\~особи до\~жилого приміщення,\~яке вона\~займала,\~перериває строк\~тимчасової відсутності.\~ Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24.10.2018 року у справі № 490/12384/16-ц (провадження № 61-37646св18); від 22.11.2018 року у справі № 760/13113/14-ц (провадження № 61-30912св18); від 26.02.2020 року у справі № 333/6160/17 (провадження № 61-7317св19); від 18.03.2020 року у справі № 182/6536/13-ц (провадження № 61-23089св19). Висновок суду за результатами розгляду справи. Оскільки вичерпного переліку поважності причин непроживання особи в житловому приміщенні чинне законодавство не встановлює, то зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи та зібраних у справі доказів. Отже, позивачі [PERSON] та [PERSON] , як особи, які на власний розсуд розпоряджаються своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначають докази, якими підтверджуються доводи їх позову, доводиться їхня достатність та переконливість. У свою чергу, наданими зазначеними позивачами й дослідженими судом у даній справі доказами, у їх сукупності та взаємозв`язку, безперечно стверджується та обставина, що відповідач [PERSON] відсутній у житловому приміщенні належної позивачам [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності квартири [ADDRESS] понад один рік, так як зі своєї добровільної згоди не проживає у вказаній квартирі в силу фактичного проживання в іншому житлі в іншій місцевості, з 1998 року туди не повертався, у зв`язку з чим право відповідача [PERSON] щодо користування зазначеним житловим приміщенням у згаданій вище квартирі слід вважати припиненим, а його самого слід визнати таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням. \~ \~ \~ \~Суд також вважає за необхідне зазначити, що припинення права користування відповідача [PERSON] житловим приміщенням у згаданій квартирі надасть можливість усунути позивачам [PERSON] та [PERSON] перешкоди вільно нею користуватись та розпоряджатись, зокрема й звернутись за отриманням пільг по оплаті житлово-комунальних послуг, а також скористатись іншими можливостями співвласників об`єкта нерухомого майна, пов`язаного з його використанням та розпорядженням, що у повній мірі буде справедливим по відношенню до останніх. Відтак позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат у справі. Розподіл судових витрат у справі, котрі полягають у сплаті позивачами [PERSON] та [PERSON] судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із однією вимогою немайнового характеру у розмірі 992 грн. 40 коп., що підтверджується квитанцією ID № 6288-1915-8551-6653 від 26.01.2022 року (копія міститься у справі, а. с. 1), слід здійснити у порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, зокрема в силу ухвалення заочного рішення на користь зазначених позивачів та їх відповідної волі про покладення цих судових витрат на них порівну, залишити за останніми. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду, матеріали цієї справи не містять.

Outcome: approved