Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-01 00:00:00

Відповідач [PERSON] у судові засідання, які призначалися на 01.03.2022р., 29.03.2022р., 04.05.2022р., 02.06.2022р., будучи належним чином сповіщений, не явився, про причину неявки суд не сповістив, був попереджений, що на підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки без поважних причин або неповідомлення суду про причини неявки, справа буде розглянута у його відсутності на підставі даних, що є в матеріалах справи. Відзиву на позов не надав. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Ренійської міської ради Одеської області Мантуліна Ю.А. надала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, будь-яких заперечень з приводу пред`явлених позовних вимог не мала, просила про розгляд справи без її участі. Представник позивачки - адвокат Урум А.Д. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив про розгляд справи у його відсутності. Згідно із ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із цими обставинами суд прийняв рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Представник позивачки проти заочного розгляду справи не заперечував. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія довідки про реєстрацію місця проживання особи - [PERSON] ; копія свідоцтва про шлюб між [PERSON] та [PERSON] ; копія свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] ; довідка про реєстрацію місця проживання особи - сина [PERSON] ; копія висновку до акту оцінки потреб сім`ї від 08.06.2021р.; копія довідки КНП «Ренійський ЦПМСП» від 16.06.2021р.; копія клопотання сімейного лікаря [PERSON] ; копія розрахунку заборгованості по аліментах станом на 30.06.2021р. - 88427 грн.; висновок Служби у справах дітей Ренійської міської ради Одеської області про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, затверджений рішенням виконкому Ренійської міської ради від 20.05.2022р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка просить позбавити батьківських прав відповідача щодо його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , зазначивши, що відповідач є батьком дитини (на підставі свідоцтва про народження), однак, після припинення фактичних шлюбних відносин із [PERSON] (дошлюбне прізвище - « [PERSON] ») спільно із сином не мешкає, дитина знаходиться на утриманні своєї матері - позивачки у справі, мешкає разом із нею та її чоловіком. З листопада 2008р. сторони у справі припинили фактичні шлюбні відносини, стали мешкати окремо, з того часу відповідач про сина не піклується, не приймає участі в його матеріальному утриманні, не виховує сина. Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 25.02.2011р. були задоволені позовні вимоги [PERSON] , було стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уродж. м. Рені Одеської області, на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 09.02.2011 р. до [INFO] , тобто до досягнення повноліття сином [PERSON] . На підставі вищевказаного судового рішення було видано виконавчий лист про стягнення аліментів. Однак, свого аліментного обов`язку [PERSON] не виконує, аліменти не сплачує, внаслідок чого у нього станом на 30.06.2021р. склалася аліментна заборгованість в розмірі 88427 грн., яку він не погашає. Сам же відповідач протягом тривалого часу не виконує своїх батьківських обов`язків щодо сина, не цікавиться ним, його не хвилює матеріальне забезпечення, фізичний, духовний розвиток дитини, стан її здоров`я. Син [PERSON] хворіє на вади слуху (діагноз - двостороння приглухуватість), потребує періодичного проходження курсів лікування, медичного обстеження. Крім цього, він займається у музичній школі, навідує тренувально-оздоровчі секції. Для розвитку дитини, її матеріального забезпечення позивачка самостійно прикладає зусилля, всі проблемні питання вирішуються нею без допомоги батька дитини. Сам відповідач навіть не спілкується із сином, не навідує його. Таким чином, неповнолітня дитина - син [PERSON] , [INFO] , позбавлений батьківської уваги і піклування з боку відповідача, який не виконує свій батьківський обов`язок. Яких-небудь перешкод у спілкуванні із дитиною, позивачка відповідачу не чинить. Сам відповідач не чинить ані спроб, ані бажання щодо корегування своєї поведінки, являється безвідповідальним батьком, не здатний проявити батьківську турботу та піклуватися про свою дитину. У зв`язку із вищенаведеним, позивачка вважає, що відповідача необхідно позбавити батьківських прав щодо дитини, оскільки вони існують суто формально і ним не виконуються. Вивчивши матеріали справи, дослідивши висновок третьої особи про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача щодо його сина [PERSON] , [INFO] буде відповідати інтересам неповнолітнього та направлено на захист його прав. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001р. кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001р. виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За ст. 150 СК України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Поняття виховання включає в себе психологічний вплив батьків (в даному випадку) на дитину з метою формулювання у неї прийнятних для суспільства морально-етичних установок. У даній справі відповідач ухиляється від виконання обов`язків по вихованню дитини. Таке ухилення носить свідомий характер, воно тривале, засновано на непроявленні щонайменшої батьківської турботи. Обставини, які б могли вплинути на невиконання відповідачем своїх обов`язків судом не вбачаються, він свідомо не приділяє будь-яку увагу сину, який є неповнолітнім і потребує моральної та матеріальної підтримки від батька. По теперішній час дитина мешкає разом із матір`ю, відповідач із сином не спілкується, відносин із ним не підтримує, не цікавиться, чи забезпечений він всім необхідним та інше. Згідно із п. 16 Постанови ПВСУ від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з нормами ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, крім того, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно із п.п. 15, 17 Постанови ПВСУ від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують її, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, Положення Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. при вирішенні будь-яких спорів, що стосуються дитини, державні органи, у т.ч. суди мають забезпечити пріоритет прав дитини, тобто спір має бути вирішений таким чином, щоб максимально гарантувати фізичний, розумовий, духовний розвиток дитини у соціально-здоровому середовищі. Отже, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої, малолітньої дитини. При прийнятті рішення у справі судом також було досліджено висновок Служби у справах дітей Ренійської міської ради Одеської області про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Згідно наданого суду висновку батько [PERSON] [PERSON] не займається вихованням сина, тривалий час не спілкується із ним та не проявляє жодної турботи про нього, чим ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Таке ухилення щодо дитини створює умови, які шкодять інтересам дитини, позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина буде доцільним та буде відповідати інтересам дитини. Аналізуючи вищевказані положення законодавства, виходячи з принципів змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, суд прийшов до висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його дитини, оскільки він своїх батьківських обов`язків ані в добровільному, ані в примусовому порядку не виконує, про дитину не піклується, не підтримує її ні матеріально, ні морально, нехтує батьківськими обов`язками взагалі. За таких умов, з урахуванням такого байдужого відношення відповідача до сина, до нього слід застосувати таку міру як позбавлення батьківських прав, що в даному випадку буде відповідати інтересам дитини, направлено на захист її прав. Таким чином, суд враховує фактичні обставини справи, а також інтереси неповнолітнього, та приймає рішення щодо задоволення позову позивачки - позбавляє відповідача батьківських прав щодо його дитини: сина [PERSON] , [INFO] . Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved