Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даною позовною заявою до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини. Свої вимоги до суду позивач мотивувала тим, що від шлюбуз відповідачем мають спільну неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . 30.10.2019 року шлюб між сторонами було розірвано, та після розірвання шлюбу дочка залишилась проживати з позивачем. За рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 27.05.2015 року з відповідача на користь позивача на утримання дочки стягуються аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.04.2015 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] , про те відповідач нерегулярно сплачує аліменти та не в повному обсязі, що засвідчують розрахунки заборгованості по сплаті аліментів [PERSON] на її користь, здійснені Жмеринським відділом державної виконавчої служби у Жмеринському районі Вінницької області. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] на її користь, здійсненого державним виконавцем станом на 01.12.2021 року, заборгованість становить 35354,16 грн. За підрахунками позивача за період з червня 2020 року по листопад 2021 року сума неустойки (пені), яку відповідач зобов`язаний сплатити на її користь складає 104044,80 грн.Тому, враховуючи ці обставини, позивач звернулась до суду про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів у вказаному розмірі, а також понесених витрат за надання юридичної допомоги в розмірі 8000 грн. Ухвалою суду від 24.12.2021 року відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. 14.02.2022 року до суду від представника відповідача Смірнова С.М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволені позовних вимог. В судове засідання представник позивача адвокат Боднар Н.Б. не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача адвокат Смірнов С.М. в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, заперечив щодо задоволення заявлених позовних вимог. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Відповідач [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] (а.с.29). Відповідно до виконавчого листа виданого Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області від 27.05.2015 року у справі № 130/1276/15-ц, з відповідача стягуються аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.04.2015 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] (а.с.14а). Згідно розрахунку здійсненого державним виконавцем Жмеринського відділу державної виконавчої служби у Жмеринському районі Вінницької області заборгованість із сплати аліментів [PERSON] станом на 01.12.2021 складає 35354,16 грн. (а.с.13). Згідно ч.3 ст.195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Ст.180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ст.196 СК країни, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 % заборгованості. Таким чином, фактично вказаною нормою права закріплено відповідальність платника аліментів за прострочення сплати аліментів. Відповідно до роз`яснень викладених у п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3, передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Враховуючи, що стягнення неустойки (пені) спрямоване на підвищення захисту майнових прав дитини позовні вимоги [PERSON] про стягнення на її користь пені за прострочення сплати аліментів є правомірними. Суд зауважує і на те, що згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, вона є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Саме така правова позиція 25.04.2018 року висловлена у постанові Верховного Суду України у справі № 572/1762/15-ц. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд критично оцінює твердження представника відповідача адвоката Смірнова С.М., що заборгованість виникла в результаті об`єктивних та незалежних від нього обставин, через які він має сплати пеню за виниклу заборгованість по сплаті аліментів, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позову. Зазначені обставини не свідчать про відсутність в останнього обов`язку у відповідності до ст.196 СК України сплатити пеню за несвоєчасну сплату аліментів. Суд вважає, що представником відповідача адвокатом Смірновим С.М. не було доведено наявності об`єктивних та незалежних від відповідача обставин, через які останній не мав можливості сплачувати аліменти, а тому є підстави вважати, що він ухилився від виконання батьківського обов`язку по утриманню своєї дочки та повинен нести за цивільно-правову відповідальність, сплативши пеню. Суд погоджується з наявним у справі розрахунком заборгованості за несплату аліментівстаном на 01.12.2021 року, яка складає 35354,16 грн., та вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути пеню від суми несплачених аліментів розмір якої суд визначає з урахуванням положень ст.196 СК України, тобто не більше 100 відсотків суми заборгованості по сплаті аліментів. Відповідно до вимог ч.1 ст.3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі даного позову до суду, то витрати по сплаті судового збору слід стягнути з відповідача на користь держави. Ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 та ч.8 ст.141 ЦПК України). Подібні висновки викладені Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, Верховним Судом у постановах від 12.02.2020 року у справі № 648/1102/19, від 02.09.2020 року у справі № 329/766/18, а також у інших справах. Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Зазначене узгоджується з правовим висновком, наведеним в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 02.09.2020 року у справі № 329/766/18 (провадження № 61-6627св20). В додатковій угоді №1 до договору про надання правової допомоги №49 від 01.12.2021 року адвокат Боднар Н.Б. зазначила, що вартість послуг складає 12300 грн., з яких: консультація з вивченням документів -600 грн. (1 год. (входить в подальшому вартість послуг) , підготовка документів до складання позову до суду -1800 грн.(3 год.(запит до ДВС у Жмеринському районі з отриманням письмової відповіді); складання позовної заяви до суду, з яких 1500 грн. (2 год. вивчення діючого законодавства), 3500 грн. (3 год. вивчення судової практики, постанов ВСУ), 3500 грн. (3 год. помісячний розрахунок пені); участь в одному судовому засіданні 2000 грн. (1 год. 2000 грн.- судодень). Хоча згідно наданого розрахунку заявлена вартість за договором складає 12900 грн. Сторони узгодили суму гонорару в сумі 12300 грн. (а.с.21). Крім того, з матеріалів справи вбачається, що адвокат Боднар Н.Б. не була присутня ні в одному судовому засіданні, а тому стягнення витрат за участь в судовому засіданні в сумі 2000 грн. є безпідставним. Тому, суд вважає, що з розрахунку слід виключити витрати, участь адвоката у судовому засіданні у розмірі 2000 грн. На підтвердження понесення зазначених витрат надані квитанції №357 від 01.12.2021 року, №359 від 07.12.2021 року, №360 від 14.12.2021 року судові витрати на правничу допомогу на загальну суму 12300 грн (а.с.18-20). Однак, фактично адвокатом Боднар Н.Б. виконано послуг на суму 10300 грн. Крім того, ст.141 ЦПК України закріплено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням принципу пропорційності, до задоволення підлягає 33,98 % вимог від заявлених: 35354,16 грн (розмір вимог що підлягають до задоволення) х 100 /104044,80 грн (розмір заявлених вимог) = 33,98 %. Тому відповідно з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 33,98 % понесених ним судових витрат, що становить 3499,94 грн(10300 грн. (розмір підтверджених понесених судових витрат) х 33,98 % = 3499,94 грн). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial