Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-08 00:00:00

08.04.2022 позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що до 25.07.2018 перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі, у них з відповідачем [INFO] народилась донька [PERSON] . Зазначає, що відповідач після розірвання шлюбу проживає окремо і ніякої матеріальної допомоги не надає. Неодноразові звернення до відповідача з приводу надавати допомогу не дали ніякого результату. Вказує, що не має можливості самостійно забезпечити доньку усім необхідним у зв`язку з чим змушена звернутись до суду з даним позовом, який просить задовольнити. 08.04.2022 направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідача, що містяться в картотеці реєстраційного обліку, відповідь на який судом отримано 02.05.2022. Ухвалою від 08.04.2022 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 12.05.2022, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. 12.06.2022 від представника відповідача - адвоката Партики О.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи в звязку з тим, що відповідач [PERSON] отримав позовну заяву з додатками лише 09.05.2022, оскільки мобілізований до лав ЗСУ, яке ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12.05.2022 було задоволено та відкладено розгляд справи на 31.05.2022. 24.05.2022 відповідачем подано відзив на позовну заяву та докази направлення такого позивачці. 30.05.2022 позивачем подано відповідь на відзив. 31.05.2022 розгляд справи було відкладено на 09.06.2022, для надання можливості відповідачу подати заперечення на відповідь на відзив. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. Відповідач у поданому відзиві на позовну заяву вказує на те, що після розірвання шлюбу з позивачкою, між ними була усна домовленість щодо утримання дочки. Зазначає, що завжди добровільно матеріально утримував свою дочку [PERSON] та брав участь у її вихованні і в шлюбі з [PERSON] , і після його розірвання. Окрім щомісячних виплат коштів на картковий рахунок позивачки, він постійно забезпечував дитину одягом, взуттям, засобами для навчання і відпочинку. В цьому йому дуже допомагають родичі, які проживають закордоном і гарно відносяться до їх дочки. Зокрема з Великобританії вони надсилають сучасні і якісні речі для [PERSON] , солодощі, вітаміни, гаджети тощо. Крім того, вказує на те, що факт надання ним добровільно матеріальної допомоги на дитину підтверджується також тим, що з позовом про стягнення аліментів [PERSON] звернулася лише через майже чотири роки після розірвання їхнього шлюбу. Натомість вважає, що справжньою причиною звернення позивачки з даними позовними вимогами є її цинічне бажання збагатитися за рахунок високого грошового забезпечення, передбаченого йому як військовому ЗСУ, яким він зараз являється. Так, згідно постанови КМУ «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168, на період воєнного стану військовослужбовцям та співробітникам інших безпекових відомств, хто безпосередньо бере участь у бойових діях або в заходах з «національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії», розмір виплат збільшується до 100000,00грн в розрахунку на місяць пропорційно до часу участі в таких заходах. Позивач [PERSON] перебуває у другому шлюбі, має чоловіка, дитину, але через скруту в їх сім`ї, вона зрозуміла як можна покращити своє становище, отримавши крім тої допомоги, яку він і його родина добровільно надають їх дочці, аліменти у значному розмірі 25000,00грн. Разом з тим, заявляючи вимогу про стягнення з нього аліментів у розмірі ј від усіх видів його доходів, що становитиме не менше 25000,00 грн, позивачка не надала жодних належних та допустимих доказів несення нею витрат у вказаному розмірі на утримання їхньої дочки. Заявлений розмір аліментів є необґрунтовано завеликий, покладає тільки на відповідача тягар утримання неповнолітньої дочки, у той час як він щомиті ризикує своїм життям та здоров`ям у зонах бойових дій на території України, а позивачка, будучи здоровою та працездатною особою, не утримує у рівній участі їхню дитину. Крім того, вказує на те, що позивачка зазначила у позові неправдиві відомості стосовно відсутності у нього інших неповнолітніх дітей, оскільки їй достеменно відомо, що на даний час в нього є інша сім`я, у якій народився син [PERSON] , [INFO] , який також потребує матеріальної допомоги та виховання батька, що повинно враховуватися судом при визначені розміру аліментів. З огляду на вказані обставини, вважає, що справедливим та обґрунтованим буде розмір стягуваних аліментів на неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/8 частини від заробітку (доходу) батька, що становитиме 12500,00 грн, та є достатнім для утримання неповнолітньої дитини у повній мірі. Не погодившись із доводами відповідача у відзиві на позовну заяву, позивачка подала суду відповідь на відзив в якій зокрема вказує на те, що повністю підтримує свої доводи, наведені у позовній заяві, про те, що відповідач після розірвання їхнього шлюбу не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, оскільки періодичні виплати на утримання дочки не можуть свідчити про належне виконання відповідачем обов`язку по утриманню дочки. З цього приводу звертає увагу, що після розірвання шлюбу вона проживає з дочкою у селі Рихтичі Дрогобицького району. Дочка [PERSON] закінчує 8 клас Рихтицької загальноосвітньої школи третьої ступеня. Дочка добре навчається, поглиблено вивчає англійську мову, цікавиться знанням польської мови, відвідує репетитора з англійської мови. Зазначає, що намагається матеріально утримувати дочку, забезпечує її фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток. Однак власних коштів недостатньо для забезпечення належного утримання та виховання дочки, оскільки дочка росте і потребує належного харчування та матеріального забезпечення. З підстав відсутності коштів донька на початку поточного року припинила відвідувати додаткові заняття у репетитора з математики, незважаючи на її бажання додатково вивчати цей предмет. Дочка [PERSON] часто хворіє, з цього приводу вона двічі (в червні 2018 і 2019 років) перебувала по два тижні на стаціонарному лікуванні в Дрогобицькій ЦМЛ №1, де відповідач навіть не відвідував і не цікавився станом здоров`я. Окремо звертає увагу суду на те, що відповідач вказує неправдиві твердження у відзиві з приводу забезпечення останнім їхньої дочки одягом, взуттям, засобами навчання і відпочинку, а також те, що він, а також його родичі (які проживають у Великобританії), надсилають дочці сучасні та якісні речі, солодощі, вітаміни та гаджети. Наголошує, що після розірвання шлюбу відповідач дуже рідко спілкується з дочкою, переважно по телефону; він дуже рідко її відвідує та майже не проводить з нею свій час. Для прикладу, відповідач після розірвання шлюбу бачиться з дочкою один-два рази на півроку. Останній раз він бачився з дочкою декілька годин у січні цього року. Поряд з цим, незважаючи на те, що дочка потребує і бажає батьківського піклування і спілкування з батьком, останній фактично самоусунувся від такого спілкування з дочкою. Взагалі за майже чотири роки після розлучення відповідач придбав для дочки лише у 2020 році рюкзак, а у 2021 році - вишиванку та взуття (як перезувне до школи). Інших речей за чотири роки відповідач та члени його родини для дочки ніколи не передавали. Крім того, обурливими вважає і доводами представника відповідача про те, що вона нібито звернулася в суд з позовом про стягнення з відповідача аліментів, лише після то як дізналася про його службу в Збройних Силах України, а тому має намір збагатитися за рахунок відповідача, так як у нього високе грошове забезпечення. З цього приводу зазначає, що звернення в суд з позовною заявою від 08.04.2022 викликане виключно забезпеченням прав дитини на належне утримання, так як переконана, що відповідач повинен сплачувати аліменти на підставі рішення суду, а вона не повинна випрошувати у нього кошти на утримання доньки. Їй невідомий розмір заробітної плати відповідача, однак наголошує, що стягнення з відповідача аліментів у частці від доходу батька передбачені статтями 181, 183 СК України, статтею 161 ЦПК України і саме, враховуючі норми Сімейного кодексу звернулася в суд з такими позовними вимогами. Крім того, вважає неналежними доводи відповідача про її повторне одруження після розірвання шлюбу з відповідачем, оскільки її новий шлюб не свідчить про відсутність підстав стверджувати про несплату відповідачем аліментів згідно рішення суду і не виключає забезпечення відповідачем матеріального утримання доньки [PERSON] . Так само новий шлюб відповідача та народження у цьому шлюбі у відповідача сина [PERSON] , [INFO] , також не може свідчити про наявність підстав для ухилення відповідачем від сплати аліментів на утримання його доньки [PERSON] . При цьому, стверджує, що при подачі 08.04.2022 позовної заяви в суд, їй взагалі не була відома заробітна плата відповідача, і з яких підстав представник відповідача повідомляє про такий значний розмір заробітної плати відповідача їй невідомо та з цього приводу представник відповідача не представляє жодних підтверджуючих документів про такий дохід відповідача. Однак, у цьому випадку, навіть якщо відповідач буде мати значний дохід, то вважає, що його донька [PERSON] має таке ж право на належне матеріальне утримання її батьком - відповідачем по справі, як і син відповідача від нового шлюбу, а тому позовні вимоги підтримує та просить позов задоволити. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження останньої серії [NUMBER] від 23.05.2008, а.с. 5. Обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобовязання батьків. У разі їх ухилення від його виконання аліменти можуть стягуватись за рішенням суду. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Відповідно до вимог абзацу 2 ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до довідки №49 від 24.03.2022, виданої старостою сіл Рихтичі, Хатки вбачається, що донька сторін по справі [PERSON] , 2008 року народження зареєстрована на [ADDRESS] та перебуває на утриманні жительки с. Рихтичі Дрогобицького району Львівської області - [PERSON] , а.с. 6-7. Отже, суд переконаний, що позивачка потребує допомоги на утримання дитини, а відповідач зобов`язаний і частково погоджується їй таку допомогу надавати. Згідно положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів виплати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Не знайшли свого підтвердження доводи позивачки зазначені у відповіді на відзив з приводу того, що їхня з відповідачем донька [PERSON] відвідувала репетитора з математики (та припинила такі заняття), продовжує відвідувати додаткові уроки з англійської мови. Крім того, нічим не підтверджені і доводи з приводу того, що донька часто хворіє. Разом з тим, у випадку наявності таких витрат суд вважає за доцільне роз`яснити позивачці її право на звернення до суду з позовом про стягнення додаткових витрат понесених на доньку [PERSON] на підставі вимог ст. 185 СК України. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України. Статтею 179 СК України передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. З огляду на зазначену вище норму СК України, суд вважає неналежними доводи відповідача з приводу наявності у позивачки наміру збагатитись за рахунок подання нею позовної заяви до суду з даним позовом, оскільки таке звернення прямо передбачене чинним сімейним законодавством України здійснене позивачкою в інтересах неповнолітньої дитини, батьком якої є відповідач. Крім того, доводи відповідача про утримання ним неповнолітньої дитини [PERSON] до часу звернення позивачки з даним позовом до суду, суд вважає виправданими та такими, що відповідають його обов`язку як батька у забезпеченні своєї дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Разом з тим, з квитанцій долучених ним до матеріалів справи вбачається, що такі кошти ним надавались періодично (6 разів), зокрема у серпні та вересні 2018, липні та серпні 2021 року та у січні та квітні 2022 року. Інших належних та допустимих доказів на підтвердження утримання відповідачем неповнолітньої доньки та забезпечення її речами, солодощами, вітамінами, ґаджетами суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Так, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача аліментів у розмірі ј частки його заробітку (доходу), що є мінімальним розміром аліментів, які визначені чинним законодавством України, натомість посилання відповідача на достатності присудження аліментів у розмірі 1/8 частини його заробітку, що становитиме 12500 грн з огляду на його перебування у лавах ЗСУ та отримання ним грошового забезпечення у розмірі 100000 грн є недоцільнім з огляду на те, що суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Сторони нарівні зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття і створювати для неї необхідні передумови для її розвитку і забезпечення організації її життя, також враховує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також приймаючи до уваги обов`язок відповідача утримувати неповнолітню дитину на підставі описаних вище норм права, суд вважає, що заявлений позивачем розмір аліментів не є завищеним, та наявні підстави для стягнення аліментів в розмірі /1/4 частки заробітку (доходу) відповідача. Сплата аліментів у зазначеному розмірі здатна забезпечити необхідний життєвий процес та розвиток дитини. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. На підставі ст. 5 п. 12 Закону України «Про судовий збір», оскільки [PERSON] , являється військовослужбовцем, його необхідно звільнити від сплати судового збору. Разом з тим, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при поданні позову про стягнення аліментів, такий необхідно покласти на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved