Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до Зміївського районного суду Харківської області з позовом до ТОВ "ФК "К9", треті особи приватний нотаріус Київського МНО Журавльова Л.М., приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Подолянко І.А., в якому просить суд: 1) визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського МНО Журавльової Л.М. № 1516 від 23.11.2021 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "ФК "К9" заборгованості у розмірі 19730 грн 00 коп., таким що не підлягає виконанню; 2) стягнути з ТОВ "ФК "К9" на користь позивача витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що в січні 2022 року їй стало відомо про те, що приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Подолянко І.А. відкрито виконавче провадження № 67897138 на підставі виконавчого напису № 1516 від 23.11.2021, вчиненого приватним нотаріусом Київського МНО Журавльовою Л.М., щодо стягнення з неї на користь ТОВ "Фінансова Компанія "К9" заборгованості в розмірі 19730,00 грн, яка виникла за кредитним договором. Так, представниками ТОВ "Фінансова Компанія "К9" не було повідомлено її про перехід права вимоги за кредитним договором № 1513591 від ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ "Фінансова Компанія "К9". У січні 2022 року позивачка отримала відповідь приватного виконавця Подолянко І.А. до якого було додано документи, на підставі яких останній відкрив виконавче провадження. Позивач вважає, виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню. Учасники справи в судове засідання не з`явились. Позивачка у поданому клопотанні зазначає, що не заперечує проти заочного розгляду справи, у разі виникнення обставин, які передбачають можливість ухвалення заочного рішення. Позов підтримала в повному обсязі. Представник відповідача ТОВ "ФК "К9", який належним чином повідомлявся про час та місце судового розгляду повторно в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи, відзиву на позов не подавав. Треті особи: приватний нотаріус Київського МНО Журавльова Л.М. та приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Подолянко І.А., які належним чином повідомлявся про час та місце судового розгляду повторно в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи, пояснень з приводу поданого позову до суду не надходило. Згідно частини 1 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до частини 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, який повідомлявся належним чином, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з частиною 4 статті 223, частиною 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, дійшов наступних висновків. 23.11.2021 Приватним нотаріусом Журавльовою Л.М. вчинено Виконавчий напис № 1516 про звернення стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "ФК" К9" заборгованості за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1513591 від 29.01.2021, укладеним з між позивачем та ТОВ "Лінеура Україна", правонаступником якого за договором відступлення прав вимоги (№ 1-01102021 від 12.10.2021) є ТОВ "ФК" К9". 29.01.2021 між ТОВ "Лінеура Україна" та [PERSON] укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1513591. Відповідно до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту, позивачка отримала кредит в розмірі 6000 грн. Термін повернення кредиту 28.02.2021. Вказаний договір нотаріально не посвідчений. Між ТОВ "Лінеура Україна" та ТОВ "ФК" К9" укладено договір відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 1-01102021 від 12.10.2021. Зі змісту виконавчого напису вбачається, що при його вчиненні приватний нотаріус керувався статтею 87 Закону України «Про нотаріат» та Переліком документів за, якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частиною 2 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» передбачено: вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктами 1.1, 1.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, визначено наступне: для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів; перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, на підставі яких може бути видано виконавчий напис нотаріуса передбачений положеннями постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Зокрема, доповнено переліком після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Судом встановлено, що приватний нотаріус під час вчинення оскаржуваного виконавчого напису керувався п. 2 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. Проте, при вчинені виконавчого напису не враховано, що пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року на час його застосування, а саме 14.05.2021, був визнаний судом незаконним та не чинними, а саме Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили. Як вбачається з мотивувальної частини постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року: «…оскаржувані зміни порушують рівність кредитора та позичальника перед законом, визнаючи суб`єктивну і необґрунтовану належним (передбаченим законом) чином позицію заінтересованої особи (сторони кредитора) як істину на шкоду законним інтересам і сторони правочину (сторони позичальника). Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку з укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважає за необхідне визнати нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. В подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду Постановою від 20 червня 2018 року відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. Частиною 2 статті 265 КАС України, якою врегульовано наслідки визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним, встановлено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, оскільки пункт 2 Переліку з 22 лютого 2017 року визнаний нечинним відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду. Тобто, оспорюваний виконавчий напис було вчинено нотаріусом 23.11.2021 - в період часу, коли законодавством не було передбачено можливості вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору. В матеріалах справи наявний Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1513591 від 29.01.2021, з якого вбачається, що він нотаріально не посвідчений. Отже, враховуючи, що на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису приватний нотаріус керувався нечинними положеннями нормативно-правового акту, при цьому кредитний договір не був посвідчений нотаріально, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно копії свідоцтва про шлюб (Серія [NUMBER] від 16.12.2021) [PERSON] , [INFO] зареєструвала шлюб. Після реєстрації шлюбу прізвище " [PERSON] " змінено на " [PERSON] " (а. с. 23). [PERSON] як споживач, що звернулась до суду з позовом про захист своїх прав, звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви. (Висновок КЦС ВС у справі № 643/2870/18, постанова від 26.02.2020) Висновки суду щодо розподілу судових витрат Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачкою сплачено судовий збір при поданні позову до суду в розмірі 992,40 грн (квитанція ПН516 від 09.02.2022). Відтак, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір у розмірі 992, 40 грн.

Outcome: approved