Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-08 00:00:00

25 лютого 2022 року до Варвинського районного суду Чернігівської області надійшла вказана позовна заява. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що з 09 жовтня 2019 року він працював дорожнім робітником Варвинського ДРП філії «Прилуцької дорожньо-експлуатаційної дільниці» Дочірнього підприємства «Чернігівський Облавтодор». Наказом № 3-К від 24 січня 2022 року його звільнено з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку зі скороченням чисельності працівників. При звільненні підприємство не виплатило йому заробітну плату, нараховану за період з 01 червня 2021 року до 24 січня 2022 року, а також компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу при звільненні, на загальну суму 52 321,15 грн. Просить стягнути з роботодавця вказану суму заборгованості та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25 січня 2022 року до 25 лютого 2022 року у сумі 7 661,04 грн, який обраховано шляхом множення середньоденної заробітної плати на кількість робочих днів затримки розрахунку. 14 березня 2022 року справа розподілена судді Савенку А.І. (після виходу судді з відпустки). У зв`язку з військовим станом в Україні та на підставі розпорядження голови Верховного Суду № 2/0/9-22 від 08 березня 2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» справу було передано до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області. Проте цивільна справа не приймалася до провадження Корсунь-Шевченківським районним судом Черкаської області та у вказаному суді не розглядалась. Відповідно до розпорядження голови Верховного Суду від 04 травня 2022 року № 27/0/9-22 «Про відновлення територіальної підсудності судових справ судів Чернігівської області» відновлено територіальну підсудність Варвинського районного суду Чернігівської області. 16 травня 2022 року справу повернуто з Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області до Варвинського районного суду Чернігівської області для розгляду за територіальною підсудністю. Провадження у справі відкрито 17 травня 2022 року та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження на 09 червня 2022 року. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, місце і час розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача [PERSON] також у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі та без участі позивача, у якому підтримав позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач свого представника у судове засідання не направив, про дату, місце і час розгляду справи повідомлені належним чином, відзиву на позов не подали. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про місце, дату і час судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України проводить заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 09 жовтня 2019 року позивач [PERSON] прийнятий на роботу у Варвинський ДРП філії «Прилуцька дорожньо-експлуатаційна дільниця» Дочірнього підприємства «Чернігівський облавтодор» на посаду дорожнього робітника третього розряду (а.с. 8). Наказом № 3-к від 24 січня 2022 року [PERSON] звільнено з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням чисельності працівників з 24 січня 2022 року, зобов`язано бухгалтерію підприємства провести остаточний розрахунок з працівником, виплативши компенсацію за 32 календарних дні невикористаної відпустки та вихідну допомогу в розмірі середнього місячного заробітку (на підставі ст. 44 КЗпП України)(а.с. 9). Довідкою філії «Прилуцька ДЕД» № 25 від 15 лютого 2022 року підтверджується, що позивач [PERSON] дійсно працював дорожнім робітником 3 розряду з посадовим окладом 6 174,00 грн (а.с. 11). Заробітна плата за 7 місяців склала 52 321,15 грн. Заборгованість по заробітній платі за 7 місяців становить 39 552,24 грн, зокрема: нараховано - 52 321,15 грн; податки - 10 353,91 грн; виплачено - 2 415,00 грн; до сплати - 39 552,24 грн. Нараховано помісячно: за червень 2021 року - 4 297,59 грн, за липень 2021 року - 4 553,00 грн, за вересень 2021 року - 7 090,19 грн, за жовтень 2021 року - 7 164,20 грн, за листопад 2021 року - 6 084,56 грн; за грудень 2021 року - 6 591,09 грн, за січень 2022 року (разом з компенсацією за невикористану відпустку та вихідною допомогою) - 16 540,52 грн. Виплачено помісячно: у червні 2021 року - 1 315,00 грн, у липні 2021 року - 00,00 грн, у вересні 2021 року - 1 100,00 грн, у жовтні 2021 року - 00,00 грн, у листопаді 2021 року - 00,00 грн, у грудні 2021 року - 00,00 грн, у січні 2022 року - 00,00 грн. З розрахункового листка позивача за січень 2022 року (а.с. 12) вбачається, що у січні 2022 року [PERSON] нараховано 16 540,52 грн, зокрема: вихідна допомога - 6 485,16 грн, компенсація за невикористану відпустку - 5 647,36 грн, заробітна плата - 4 408,00 грн (239,64 + 44,71 + 4 123,65). При цьому виплачено 1 315,00 грн заробітної плати, утримано військовий збір - 248,11 грн (1,5 % від нарахованої суми) та податок на доходи фізичних осіб - 2 977,29 грн (18 % від нарахованої суми). У довідці про доходи від 15 лютого 2022 року № 27, яка видана відповідачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, зазначено, що середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 319,21 грн, середньомісячна заробітна плата - 6 543,70 (а.с. 10). Статтею 43 Конституції України кожному гарантується право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України», заяви № 68385/10 та № 71378/10, рішення від 26 червня 2014 року, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини», заява № 42527/98, рішення від 12 липня 2001 року та ін.) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги», відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання/правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Пунктом 32 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року роз`яснено, що у випадку стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року. З пункту 2 вказаного Порядку вбачається, що середня заробітна плата обчислюється в такому випадку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи. Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів. Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у цивільній справі № 359/10023/16-ц та від 07 жовтня 2020 року у цивільній справі № 523/14396/19, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати в тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Таким чином, Верховний Суд наголошує на тому, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми заробітку при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума заробітку зменшується на суму податків і зборів, які підлягають сплаті податковим агентом (роботодавцем). При цьому, відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку не погіршує становище працівника, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, із якої також підлягали б відрахуванню податки і збори. При визначенні розміру заборгованості по заробітній платі суд бере до уваги довідки відповідача, додані позивачем до позовної заяви. Враховуючи, що відповідно до довідки № 25 від 15 лютого 2022 року нарахована позивачу, але не виплачена заробітна плата (разом з компенсацією за невикористану відпустку та вихідною допомогою) становить 49 909,85 грн ((52 321,15 (нарахована) - 2 415,00(виплачена)), то саме таку суму слід стягнути з відповідача, а вирахування податків і зборів має бути проведено роботодавцем при виконанні судового рішення. Отже, стягненню підлягає невиплачена заробітна плату за період з 01 червня 2021 року до 24 січня 2022 року у сумі 37 777 (тридцять сім тисяч сімсот сімдесят сім) гривень 33 копійки, компенсація за невикористану відпустку у сумі 5 647 (п`ять тисяч шістсот сорок сім) гривень 36 копійок, вихідна допомога у сумі 6 485 (шість тисяч чотириста вісімдесят п`ять) гривень 16 копійок, а всього слід стягнути заборгованість на загальну суму 49 909 (сорок дев`ять тисяч дев`ятсот дев`ять) гривень 85 копійок. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд виходить з такого. Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 25 січня 2022 року до 25 лютого 2022 року складає 7 661,04 грн (319,21 х 24 робочі дні затримки розрахунку). Вказана сума також підлягає стягненню з відповідача без віднімання податків і зборів, які підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні цього судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку при виплаті працівнику. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Зважаючи на довідку про доходи від 15 лютого 2022 року № 27, відповідно до якої середньомісячна заробітна плата [PERSON] складає 6 543,70 (а.с. 10), суд вважає, що слід допустити негайне виконання рішення суду саме у такій сумі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору за позовні вимоги про стягнення грошових сум заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги, то судовий збір за вказаними вимогами слід стягнути з відповідача в дохід держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (95,39 %), у сумі 946,65 грн, а за позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за яку позивач [PERSON] сплатив судовий збір у сумі 992,40 грн, судовий збір слід стягнути з відповідача на корить позивача. Крім того, позивач у позовній заяві просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5 000,00 грн, на підтвердження яких подав Договір про надання правничої допомоги № 10/02-22 від 10 лютого 2022 року (а.с. 14), Додаток до договору № 1 - Акт наданих послуг від 25 лютого 2022 року, відповідно до якого клієнт (позивач) підтвердив отримання правничих послуг адвоката, вартість яких, зокрема за складання позовної заяви, складає 5 000,00 грн (а.с. 17), Додаток № 2 - Рахунок-фактуру від 25 лютого 2022 року з переліком наданих послуг (а.с. 18), Додаток № 3 до договору - довідку адвоката Нечая В.І. про отримання ним від позивача [PERSON] гонорару у сумі 5 000,00 грн (а.с. 19), а також рекомендації щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару (а.с. 20). Зважаючи на задоволення позову частково, враховуючи складність справи, та значення для позивача, який внаслідок порушення відповідачем його конституційного права на оплату праці досить тривалий час був позбавлений засобів до існування, суд вважає, що витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог - 95,98%. На підставі наведеного,

Outcome: partial