Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-29 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Представник позивачів [PERSON] , [PERSON] - адвокат Хрипченко Ю.В. звернулась до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] майнову шкоду - 35261,17 грн.; стягнути з відповідача на користь [PERSON] моральну шкоду - 20000,00 грн.; стягнути з відповідача на користь позивачів витрати на правничу допомогу 12733,00 грн.; стягнути з відповідача на користь позивачів судові витрати в розмірі 2270,00 грн. В обґрунтування позову вказала, що 26 серпня 2020 року по проспекту Металургів в м. Кам`янське сталась дорожньо-транспортна пригода з вини Відповідача. Керуючи автомобілем «ВАЗ 2101» на небезпечній швидкості руху та, не впоравшись з керуванням, він допустив зіткнення з автомобілем «Chery» державний номер [NUMBER] . Вина Відповідача встановлена постановою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 23.09.2020 року, під час розгляду справи № 209/2661/20. В результаті неправомірних дій позивач [PERSON] та позивачка [PERSON] зазнали значної матеріальної та моральної шкоди. Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу [PERSON] пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини Відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із Відповідача, як винної особи, на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням. Аналогічні по суті висновку, викладеного Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у Справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16- ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755^5374/18 (провадження № 61-14827св 19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19) підстав відступати від яких суд не вбачає. Розмір матеріальної шкоди складається із вартості відновлюваного ремонту пошкодженого автомобілю в розмірі 24780,0 грн. та вартості запчастин (матеріалів) в розмірі 36700,0 грн. а всього становить 61480 грн. Цивільно-правова відповідальність Відповідача застрахована в СК «Кредо». Страхове відшкодування, яке було виплачено страховиком на користь позивача [PERSON] складає 31218,83 грн. При цьому страхова компанія утримала з позивача [PERSON] суму страхової франшизи 2600,0 грн. всупереч умов договору та норм чинного законодавства. Отже, розмір витрат на ремонт та відновлення автомобіля, не покритий страховою виплатою складає: 61480 - 31218,83 + 2600 = 32861,17 грн. Крім цього, позивачем [PERSON] були понесені додаткові витрати - складання калькуляції на ремонт авто (на вимогу Відповідача) - 400,0 грн. Транспортні витрати - 1000 грн. До того ж, позивачем [PERSON] було придбаний спеціальний захисний засіб для захисту автомобіля від зовнішніх факторів - тен, вартістю - 1000,0 грн. Таким чином, загальна сума майнової шкоди, що підлягає стягненню з Відповідача становить -35261,17 грн. Позивач [PERSON] внаслідок ДТП отримала травму. На момент дорожньо-транспортної пригоди, позивачка вже мала проблеми зі здоров`ям, проходила курс медикаментозного лікування. У момент зіткнення отримала травму лівого коліна, що спровокувало в подальшому погіршення самопочуття. Травма викликала ускладнення при ходьбі та поступово потягла за собою вкрай негативні наслідки. Вже через 2 дні позивачку [PERSON] було госпіталізовано та призначено тривале лікування. У зв`язку із відсутністю результатів, та погіршення стану, їй було проведено оперативне втручання лівого коліна. Але, в результаті проведеної операції, вона взагалі втратила можливість самостійно пересуватись. Такі обставини вимагають величезних фінансових та психоемоційних витрат, оскільки людина поза своєю волею позбавлена можливості жити в звичному їй ритмі. Крім того, позивачам завдано моральну шкоду, у вигляді глибокого емоційного потрясіння та непомірних душевних переживань, що супроводжувались пригніченим психоемоційним станом. Розмір та наявність моральної шкоди обґрунтовується душевними стражданнями та переживаннями пережитими позивачами у зв`язку із самим фактом скоєння протиправних дій, очевидцем яких вони стали. Нанесену моральну шкоду позивач [PERSON] оцінює у 20 000 (двадцять тисяч) грн. Процесуальні дії у справі. Заяви (клопотання) учасників справи. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 вересня 2021 року цивільна справа прийнята до провадження та призначена до підготовчого судового засідання (а.с.50). Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 2022 року підготовче провадження по цивільній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.82). 29 жовтня 2022 року відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, заперечує проти позовних вимог у повному обсязі. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 26 серпня 2020 року о 18 годині 10 хвилин водій [PERSON] , керував автомобілем «ВАЗ 2101», державний номерний знак [NUMBER] , і рухаючись по проспекту Металургів в м. Кам`янське, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість руху та, не впоравшись з керуванням, допустив зіткнення з автомобілем «Chery», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вказані обставини встановлені постановою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 вересня 2020 року, якою визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340,00 (триста сорок) грн., а також стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 420,40 грн. (а.с. 74-75). На даний час вказана постанова суду набрала законної сили. За частиною 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи в чинені вони цією особою. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів № АР-0008532 у ТДВ Страхова компанія «Кредо» (а.с.25). Страхова компанія «Кредо» виплатила [PERSON] суму страхового відшкодування за страховим випадком, з урахуванням франшизи, яка за полісом № АР-0008532 складає 2600 грн., в розмірі 31218,83 грн. (а.с.71). Згідно рахунку № 17 від 03.03.2021 року, складеного ФОП « [PERSON] , вартість відновлювального ремонту автомобіля «Chery», державний номерний знак [NUMBER] складає 61480 грн.(а.с. 69). Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Аналізуючи встановлені судом фактичні обставини правовідносин сторін в контексті викладених вище норм законодавства, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка їх завдала за наявності її вини. За статтею 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, що застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування), для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. Факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на зазначене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Разом з тим зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Крім того, відповідно до ст. 12 Закону № 1961-IV розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Зазначене повністю відповідає висновкам Верховного Суду України, викладеним у постановах від 26.10.2016 у справі № 6-954цс16, від 29.06.2016 у справі № 6-192цс16, від 23.12.2015 у справі № 6-2587цс15 та Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 344/10730/15-ц. Зважаючи на те, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована, позивач [PERSON] звернувся до страхової компанії із відповідною вимогою про виплату страхового відшкодування. Однак, страховою компанією було відшкодовано позивачу [PERSON] 31218,83 гривень, без урахуванням суми франшизи. Отже різниця матеріальних збитків, спричинені внаслідок дорожньо-транспортної пригоди повинні бути відшкодовані саме відповідачем, який є винною особою у спричиненні вказаної ДТП. Щодо обсягу матеріальної шкоди, визначеної позивачем в сумі 35261,17 грн., яка підлягає стягненню з відповідача, суд приходить до наступних висновків. Вартість матеріальної шкоди, визначена позивачем у сумі 32861,17 грн., що складається із: вартість відновлювального ремонту автомобіля «Chery», д.н. [NUMBER] - 61480 грн. 00 коп. - 31218 грн. 83 коп. відшкодованих позивачу коштів страховою компанією, + 2600 грн. утриманої з позивача франшизи, є документально підтвердженою, отже вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на його користь матеріальної шкоди у вказаному розмірі є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Стосовно частини вимог позивача [PERSON] , щодо стягнення з відповідача 400 грн. - витрат на складання калькуляції на ремонт авто; 1000 грн. - транспортних витрат; 1000 грн. - витрат на придбання тену, суд вважає їх необґрунтованими, документально не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню. Вирішуючи спір в частині відшкодування моральної шкоди суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині, виходячи з наступного. У відповідності до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних чи душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Позивачка [PERSON] вимоги в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 20000,00 гривень мотивує тим, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, вона вже мала проблеми зі здоров`ям, проходила курс медикаментозного лікування. У момент зіткнення отримала травму лівого коліна, що спровокувало в подальшому погіршення самопочуття. Травма викликала ускладнення при ходьбі та поступово потягла за собою вкрай негативні наслідки. Вже через 2 дні позивачку [PERSON] було госпіталізовано та призначено тривале лікування. У зв`язку із відсутністю результатів, та погіршення стану, їй було проведено оперативне втручання лівого коліна. Але, в результаті проведеної операції, вона взагалі втратила можливість самостійно пересуватись. Такі обставини вимагають величезних фінансових та психоемоційних витрат, оскільки людина поза своєю волею позбавлена можливості жити в звичному їй ритмі. В підтвердження своїх вимог позивачкою надані : Виписка із медичної карти стаціонарного хворого, де зазначений діагноз: застарілий розрив заднього рогу медіального меніску лівого колінного суглобу, хондромаляція 2-3 ст., медіального виростку стегнової кістки, дата надходження в стаціонар - 28.08.2020 року. Тобто, вбачається, що хвороба виникла у позивачки [PERSON] не внаслідок ушкоджень отриманих внаслідок ДТП, звернулася вона до лікарні 28.08.2020 року, тоді як дтп сталася 26.08.2020 року. Судово-медична експертиза не проводилася, ступінь тяжкості отриманих тілесних ушкоджень позивачці не встановлювалась. Тому на думку суду зазначена сума є завищеною та такою, що не ґрунтується на засадах розумності та справедливості, а тому розмір її відшкодування слід визначити у розмірі 2000,00 гривень. Вирішуючи спір в частині відшкодування витрат на правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку. За приписами п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, на правничу допомогу. Частиною 1 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З урахуванням вище зазначеного, суд вважає, що понесені позивачами витрати підтверджені належними доказами, відповідають критеріям розумності, співмірності та ґрунтується на вимогах закону, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачів понесені судові витрати у вигляді витрат про сплату судового збору в розмірі 846,20 гривень кожному, та витрат на професійну правничу допомогу у повному обсязі, в розмірі 6366,50 грн. кожному.

Outcome: partial