Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання відповідача [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком за адресою: [ADDRESS] . Крім того, просить вирішити питання про розподіл судових витрат шляхом стягнення з відповідача на її користь понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 908,00 грн. Позов мотивує тим, що є співвласником будинку за адресою: [ADDRESS] , розмір частки становить - 1/12. Іншими співвласниками вказаного будинку є треті особи по справі - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Окрім позивача [PERSON] та третіх осіб [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у вказаному житлі зареєстрований і відповідач [PERSON] . Відповідач не поживає в квартирі понад 1 рік, так як виїхав з квартири ще у січні 2019 року, вартість житлово-комунальних послуг не оплачує, в утриманні житла участі не бере, квартирою не цікавиться і фактично не користується, його особистих речей в будинку немає. Реєстрація відповідача у вказаному житлі створює позивачу, як співвласнику, перешкоди у користуванні таким, зокрема вона змушена оплачувати комунальні послуги з урахуванням зареєстрованого відповідача, в повній мірі не може скористатись субсидією по оплаті таких. Оскільки відповідач у квартирі не проживає понад встановлений ч.2 ст.405 ЦК України, 1 рік без поважних причин, в добровільному порядку з реєстрації не знімається, а реєстрація такого створює позивачу перешкоди у користуванні житлом, тому позивач звернулася до суду з відповідним позовом, який просить задовольнити. Ухвалою суду від 12.11.2021 було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 08.02.2022 закрито підготовче провадження по справі, а справу призначеного до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином. До судового засідання подала клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач у судове засідання з розгляду даної справи не з`явився, хоча про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом надсилання судової повістки за останнім відомим місцем реєстрації та шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-порталі Судової влади України. У зв`язку із неявкою відповідача, який був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, без поважних причин в судове засідання, оскільки про поважність причин неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, то зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ст.280 ЦПК України. Представник третьої особи ЛРА ЛМР в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. До судового засідання скерував на адресу суду в порядку вимог ст.180,181 ЦПК України письмові пояснення у справі, згідно яких просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі з підстав його необгрунтованості. Зазначив, що позивачем не представлено жодного доказу на підтвердження факту непроживання відповідача бульше 1 року у спірному житлі. Представлений позивачем акт про непроживання за місцем реєстарції від 31.08.2021 не вважає належним та допустимим доказом на підтвердження вказаної обставини, оскільки підписаний заікавленими особами - співвласниками будинку [ADDRESS] . Крім того, вважає, що до спірних правовідносин підлягають до застосування норми Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» від 05.11.2021 №1871-ІХ, який набрав чинності 01.12.2021, а також Постанови Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265 «Деякі питання декларування та реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад», згідно якої відповідач може бути знятий з реєстрації в адміністративному порядку за заявою власника житла. Однак, згідно положень п.3 Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на період введного воєнного стану зазначені положення Постанови КМУ застосуванню не підлягають. Більше того, з урахуванням введенного на території України починаючи із 24.02.2022 і який діє по данйи час воєнного часу розгляд судом питання про визнання відповідача втратившим право на житло та/або зняття з реєстрації є неможливим, оскільки порушує відповідні права відповідача, а відтак розгляд вказаної справи підлягає відкладенню до закінчення воєнного стану. Треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином. До судового засідання подали клопотання про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити. Крім того, до поданих клопотань долучили правовставнолюючі документи на підтвердження факту належності їм на праві власності відповідної частки в житлі за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності сторін та третіх осіб у справі та ухвалити заочне рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи. У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.265,280-282 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задовольнити виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно відомостей витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 40206909 від 07.07.2015 року, [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/12 частина житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Іншими співвласниками вказаного будинку є треті особи по справі - [PERSON] (5/12 частин), [PERSON] (5/24 частин), [PERSON] (5/24 частин), [PERSON] (1/12 частина). Вказане стверджується представленими третіми особами витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, які судом оглянуто та долучено до матеріалів справи. Згідно долученої позивачем до матеріалів позовної заяви відповіді ЛРА ЛМР від 01.02.2021 року № 33-вих-6594 судом встановлено, що в будинку за адресою: [ADDRESS] , окрім позивача [PERSON] та третіх осіб [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зареєстрований і відповідач [PERSON] . Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 25.01.2019 року у справі №463/6349/18 (провадження №2/463/569/19), з урахуванням виправлень, внесених ухвалою від 03.04.2019 року, шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано. Звертаючись до суду з вказаним позовом позивач [PERSON] обґрунтовує мотивованість подачі такого тим, що відповідач [PERSON] більше року не проживає у спірному житлі, так як виїхав з квартири ще у січні 2019 року, вартість житлово-комунальних послуг не оплачує, в утриманні житла участі не бере, квартирою не цікавиться і фактично не користується, його особистих речей в будинку немає. На підтвердження покликань про відсутність відповідача у зазначеному житлі більше року представила суду акт про непроживання відповідача за місцем реєстарції від 31.08.2021. Згідно представленного позивачем акту від 31.08.2021 судом встановлено, що відповідач [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , не проживає за місцем реєстрації більше року. Представлений акт суд вважає належним та допустимим доказом на підтвердження тої обставини, що відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає більше року. А тому відповідні заперечення сторони представника ЛРА ЛМР в цій частині суд вважає хибними та необґрунтованими. Щодо покликань представника ЛРА ЛМР про застосування до спірних правовідносин норм Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» від 05.11.2021 року №1871-ІХ, який набрав чинності 01.12.2021, а також Постанови Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265 «Деякі питання декларування та реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад», згідно якої відповідач може бути знятий з реєстрації в адміністративному порядку за заявою власника житла, суд вважає за необхідне зазначити про наступне. Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», які регулюють сферу застосування вказаного Закону, дія цього Закону поширюється на громадян України, а також на іноземців та осіб без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, відповідно до їхніх прав та свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Дія цього Закону не поширюється на відносини, пов`язані з виникненням, переходом та припиненням права власності на житло та права користування житлом. Оскільки вказана справа пов`язана з відносинами, що виникли з приводу припинення права відповідача на користування житлом, то до спірних правовідносин норми вказаного закону до застосування не підлягають. Відповідно до положень п.50 «Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування)», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі: 1) заяви про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), поданої особою або її законним представником (представником) за формою згідно з додатком 5; 2) рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується); 3) свідоцтва про смерть або відомостей про державну реєстрацію смерті з Державного реєстру актів цивільного стану. У таких випадках датою зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання особи є дата видачі свідоцтва про смерть або дата здійснення актового запису про смерть особи; 4) повідомлення територіального органу або підрозділу ДМС із зазначенням відповідних реквізитів паспортного документа померлої особи або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; 5) заяви власника житла про зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) за формою згідно з додатком 6. А відтак вказане не позбавляє позивача права звернутись до суду за захистом свого порушеного права шляхом пред`явлення позову про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням Щодо здійснення правосуддя в умовах воєнного стану суд вважає за необхідне зазначити про наступне. Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, який в подальшому затверджено Законом Верховної РадиУкраїни № 2102-IX від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, було введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжено. В період воєнного стану діяльність судів та відповідно здійснення правосуддя не припиняється, про що свідчать положення статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», згідно якого закріплено принцип неприпустимості припинення повноваження судів в умовах воєнного стану. Більше того, згідно положень спеціальної норми, яка закріплена в статті 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», яка регулює діяльність судів, органів та установ системи правосуддя в умовах воєнного стану, в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. А тому покликання представника ЛРА ЛМР про те, що вказана справа не може бути розглянута в умовах введеного воєнного стану, суд вважає необґрунтованими. Навпаки, саме в умовах воєнного стану суд має вживати якнайбільш дієвих заходів щодо захисту та поновленню порушених прав громадян та відповідно розгляду справи у розумні строки. Висновок щодо питання співвідношення і застосування статей 391, 395, 405, 406 ЦК України та статей 64, 150 та 156 ЖК УРСР висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.10.202 у справі № 447/455/17 (провадження N 14-64цс20), відповідно до якого с таттею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Нормами статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Права члена сім`ї власника житла на користування цим житлом визначено у статті 405 ЦК України, у якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до положень ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом Враховуючи вищенаведене, а також те, що відповідач [PERSON] , [INFO] , колишній член сім`ї позивача, більше року не проживає у будинку за адресою: [ADDRESS] , без поважних причин, оскільки про протилежне суд не повідомляв, між ним та власником житла відсутні будь-які домовленості про інше, а тому суд приходить до висновку, що на даний час відповідач втратив право на користування житловим приміщенням. Крім того, визнаючи припиненим право відповідача на користування спірним будинком на предмет пропорційності переслідуваній легітимній меті у світлі статті 8 Конвенції, то суд вважає, що припинення права відповідача на користування спірним житлом відповідає такій пропорційності, з огляду на те, що позивач, як співвласник будинку, у зв`язку із збереженням за відповідачем права користування належної їй частини житлового будинку та реєстрації його проживання у спірному будинку, позбавлена можливості вільно користуватися та розпоряджатися належним їй майном, можливості отримувати житлові соціальні пільги та вимушена нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, які вираховуються в залежності від зареєстрованих за адресою осіб. У відповідності до ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат. Так як позов задоволено в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення понесені останньою судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved