Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-25 00:00:00

25.06.2020 року до Київського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання довіреності недійсною та витребування майна з чужого незаконного володіння, в якій позивач просить суд: - визнати недійсною довіреність, за реєстраційним №324; - витребувати з незаконного володіння відповідача транспортний засіб марки «Land Rover Vogue», реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузову [NUMBER] , усунувши перешкоди у здійсненні [PERSON] право користування та розпорядженням майном. В обґрунтування позову представник позивача посилавться на те, що спірний транспортний засіб 05.12.2015 року було зареєстровано за [PERSON] . У 2016 році позивач зазначений транспортний засіб передав у тимчасове користування малознайомому чоловіку на ім`я [PERSON] , яким з 2016 року по теперішній час транспортний засіб не повертався. В подальшому, позивач дізнався, що 16.03.2017 приватним нотаріусом Кобзар Олександром Юрійовичем, від його імені - [PERSON] була видана і посвідчена довіреність на право розпоряджатися транспортним засобом автомобілем марки «Land Rover Range Rover Vogue», номер кузова (VIN) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Однак, як стверджує позивач, він зазначену довіреність не підписував, що стало підставою для звернення до правоохоронних органів з заявою про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, яку 30.03.2019 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019160500001533. Також позивачеві стало відомо, що в подальшому належний йому транспортний засіб було перереєстровано та на момент звернення до суду перебуває у користуванні [PERSON] , що стало підставою для звернення до суду з відповідною заявою. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями, цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 13.07.2020 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання, а також залучено в якості третьої особи по справі, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] . Тієї ж дати, Київським районним судом міста Одеси за наслідком розгляду заяви позивача було постановлено ухвалу про забезпечення, якою накладено арешт на транспортний засіб марки «Land Rover Vogue», реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузову [NUMBER] . 03 вересня 2020 року до суду надійшло клопотання представника відповідача [PERSON] [PERSON] про вжиття зустрічних заходів забезпечення позову, в якому представник просить суд визначити [PERSON] розмір зустрічного забезпечення в сумі\~300000 гривень 00 копійок та зобов`язати [PERSON] сплатити вказану суму на депозитний рахунок суду у десятиденний строк з дня винесення ухвали про зустрічне забезпечення позову. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 07.09.2020 року прийнято вказану заяву до розгляду та призначено до судового засідання. За наслідком розгляду зазначеної заяви, 10.09.2020 року Київським районним судом міста Одеси постановлено ухвалу, якою заяву представника відповідача\~ [PERSON] \~ [PERSON] про\~вжиття зустрічних\~заходів забезпечення\~позову задоволено. Вжито заходи зустрічного забезпечення позову по цивільній справі №947/18038/20 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не\~заявляє самостійних\~вимог на\~предмет спору\~ [PERSON] , про визнання довіреності недійсною та витребування майна з чужого незаконного володіння, а сааме визначено [PERSON] , РНКОПП [NUMBER] , розмір зустрічного забезпечення в сумі\~300000 (триста тисяч) гривень 00 копійок та зобов`язано [PERSON] сплатити вказану суму на депозитний рахунок суду (Отримувач:ТУ ДСА України в Одеській області, код отримувача (ЄДРПОУ):26302945, Банк отримувача: Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО: 820172, № рахунку: UA418201720355249001000005435\~)\~у десятиденний\~строк з\~дня винесення\~ухвали про\~зустрічне забезпечення\~позову, тобто до\~21 вересня 2020 року включно. Зобов`язано [PERSON] у вказаний строк, тобто до\~21 вересня 2020 року включно,\~надати до суду документи, що підтверджують сплату суми зустрічного забезпечення. Також, 10.09.2020 року судом постановлено ухвалу, якою задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] [PERSON] про витребування доказів. Визнано явку позивача [PERSON] у судове засідання обов`язковою. Зобов`язано [PERSON] з`явитись у наступне судове засідання призначене на 23 вересня 2020 року о 16 годині 30 хвилин, для відібрання експериментальних зразків підпису та почерку \~ [PERSON] . Зобов`язано [PERSON] надати у наступне судове засідання призначене на 23 вересня 2020 року оригінали документів, які містять вільні зразки почерку і підпису [PERSON] , у період з лютого по травень 2017 року, однак не обмежуючись, в кількості не менше ніж 15 (п`ятнадцять) документів. Витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Кобзаря Олександра Юрійовича (місцезнаходження: м. Одеса вул. Базарна, 82) оригінальний примірник довіреності від 16.03.2017р. (НАМ № 808036), якою [PERSON] уповноважує [PERSON] та [PERSON] розпоряджатися транспортним засобом марки Land Rover моделі Range Rover Vogue 2014 року випуску чорного кольору номер кузова [NUMBER] реєстраційний номер [NUMBER] , посвідченій приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кобзарем О.Ю. для проведення експертизи. 23.09.2020 року судом постановлено ухвалу, якою за наслідком невиконання [PERSON] вимог ухвали суду від 10.09.2020 року, скасувано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 13 липня 2020 року по цивільній справі №947/18038/20, а також скасовано зустрічне забезпечення позову, вжите ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 10 вересня 2020 року по цій справі. 30.06.2021 року судом, за наслідком розгляду клопотання представника відповідача, постановлено ухвалу, якою призначено по цивільній справі №947/18038/20, судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. На час проведення експертизи провадження по справі зупинено. 23.12.2021 року до суду з Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України надійшли матеріали цивільної справи №947/18038/20, разом з скерованими додатками та висновком експерта №21-3925 судово-почеркознавчої експертизи від 06.12.2021 року. За наслідком викладеного, ухвалою суду від 24.12.2021 року поновлено провадження по справі та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. 03.02.2022 року до суду надійшов відзив на позову заяву від представника відповідача, до якого представником подано клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу. Щодо прийняття відзиву на позовну заяву, суд зазначає наступне. Частинами 7,8\~ст.\~178\~ЦПК України\~передбачено,\~що відзив\~подається в\~строк,\~встановлений судом,\~який не\~може бути\~меншим п`ятнадцяти\~днів з\~дня вручення\~ухвали про\~відкриття провадження\~у справі.\~Суд має\~встановити такий\~строк подання\~відзиву,\~який дозволить\~відповідачу підготувати\~його та\~відповідні докази,\~а іншим\~учасникам справи\~-\~отримати відзив\~не пізніше\~першого підготовчого\~засідання у\~справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 13.07.2020 року визначено відповідачеві п`ятнадцятиденний строк на подання відзиву з моменту отримання копії ухвали суду. 03.09.2020 року до суду надійшло клопотання представника відповідача про вжиття зустрічних заходів забезпечення позову, що свідчить про обізнаність сторони відповідача про наявне судове провадження. 25.08.2020 року представник відповідача ознайомилась з матеріалами справи, що підтверджується розпискою вчиненою на заяві від 19.08.2020 року за вх. №41674. За наслідком викладеного суд доходить до висновку, що відповідачем подано відзив на позовну заяву поза межами визначеного судом строку на вчинення процесуальної дії. Клопотання про поновлення строку на вчинення процесуальної дії стороною відповідача не заявлено. Статтею 222 ЦПК України передбачено, що суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом. Прйимаючи вищевикладене, судом поданий відповідачем відзив на позовну заяву під час розгляду справи не приймається та не враховується під час ухвалення рішення суду. 21.04.2022 року судом було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. В судове засідання призначене на 26.05.2022 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином, про причини неявки позивач суд не повідомив, представник відповідача надав до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Суд зазначає, що частинами 2,3 ст.43 ЦПК України встановлено, що\~учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. У випадку невиконання учасником справи його обов`язків суд застосовує до такого учасника справи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно ч.4\~ст.10 ЦПК України\~та\~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його,\~утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст.17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду. Вищевказані норми процесуального права мають сприяти розглядові цивільних справ у розумні строки. На підставі викладеного, судом розглянуті усі клопотання подані сторонами по справі для доведення заявлених вимог і заперечень щодо позову, а також закрито стадію підготовчого провадження по справі, приймаючи, що позивач по справі не з`явився до судового засідання без поважних причин, з метою дотримання строків розгляду справи, забезпечення проведення судового засідання та не допущення порушення\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні 26.05.2022 року за відсутності сторін по справі. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши усі докази наявні в матеріалах справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 05.12.2015 року транспортний засіб автомобіль марки «Land Rover Range Rover Vogue», номер кузову [NUMBER] , зареєстровано на праві власності за [PERSON] та присвоєно реєстраційний номер [NUMBER] . 24.02.2018 року зазначений транспортний засіб було перереєстровано з [PERSON] на [PERSON] та присвоєно реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується реєстраційною карткою транспортного засобу. Підставою для зазначеної перереєстрації транспортного засобу слугував договір комісії №7268/18/000251, укладений між ТОВ «С.П.К.М.» та [PERSON] , від імені якого на підставі довіреності від 16.03.2017 року, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кобзарем О.Ю., зареєстрованої в реєстрі за №324, діяв [PERSON] . 17.08.2018 року вищезазначений транспортний засіб було перереєстровано з [PERSON] на [PERSON] та присвоєно реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується реєстраційною карткою транспортного засобу. Позивач в цій справі стверджує, що він не підписував довіреність від 16.03.2017 року, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кобзарем О.Ю., зареєстровану в реєстрі за №324, [PERSON] не уповноважував на вчинення дій з перереєстрації належного йому на праві власності транспортного засобу, а останній вибув з його власності поза волі. Відповідно до\~частини першої статті 215 ЦК України,\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 Цивільного Кодексу. Зміст правочину не може суперечити\~цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина перша статті 203 ЦК України). Згідно з вимогами\~статей 202-204 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (статті 80,\~81 ЦПК України). Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, має навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). З метою доведення посилань позивача стосовно підписання чи не підписання спірної довіреності від 16.03.2017 року, ухвалою суду від 30.06.2021 року, за клопотанням представника відповідача, призначено по справі судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. У відповідності до висновку експерта №21-3925 судово-почеркознавчої експертизи від 06.12.2021 року встановлено, що рукописний запис « [PERSON] », у наданій на експертизу довіреності від 16.03.2017, серії НМА №808036, складеній від імені [PERSON] , якою уповноважує [PERSON] та [PERSON] розпоряджатися транспортним засобом марки «Land Rover» моделі «Range Rover Vogue», 2014 року випуску, чорного кольору, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , посвідченій приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кобзарем О.Ю. та зареєстрованій в реєстрі за №324, розміщений в графі «ПІДПИС:», виконаний [PERSON] . Згідно з ч.1 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Отже, висновок експерта, є одним з видів доказів, та надається оцінка йому з урахуванням інших доказів в сукупності. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.\~Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.\~Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надаючи оцінку вищевказаному висновку судової експертизи, судом враховується, що висновок є чинним, дії судового експерта не визнані протиправними та невстановлені недоліки у вказаному висновку, відповідач не спростував вказані висновки та не наполягав на повторній експертизі. За наслідком викладеного, висновок експерта №21-3925 від 06.12.2021 року є належними і допустимим доказом. Будь-яких інших доказів позивачем в порушення ч.1 ст. 81 ЦПК України в обґрунтування викладених доводів для задоволення позову до суду не надано. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Приймаючи вищевикладений висновок експерта, суд доходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість доводів позивача стосовно не підписання довіреності від 16.03.2017 року, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кобзарем О.Ю. та зареєстрованої в реєстрі за №324, за наслідком чого вважає правомірною перереєстрацію права власності спірного транспортного засобу з [PERSON] на [PERSON] , у зв`язку з чим позов в частині визнання довіреності недійсної задоволенню не підлягає. Оскільки вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, є похідної від попередньої вимоги та наслідки її розгляду залежать від наслідків розгляду вимоги про визнання довіреності недійсною, у задоволенні якої судом відмовлено, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] в частині вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння, слід відмовити. Щодо компенсації судових витрат. У відповідності до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частинами 1,2 статті 141 ЦПК України передбачено, що Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] , судові витрати понесені останнім не відшкодовуються та покладаються на [PERSON] . Під час розгляду справи, судом за клопотання сторони відповідача було призначено судово-почеркознавчу експертизу, вартість якої складало 10090,67 грн. та було сплачено відповідачем по справі, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами. За наслідком викладеного, суд вважає, що з позивача підлягає стягненню 10090,67 грн. на користь відповідача у відшкодування витрат понесених зі збором доказів по справі, а саме з проведення судово-почеркознавчої експертизи. Також, суд зазначає, що 03.02.2022 року надійшло клопотання представника відповідача [PERSON] про відшкодування витрат відповідача понесених з професійної правничої допомоги у розмірі 109600,00 грн. Згідно зі ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Разом з тим, суд зазначає, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача приймає участь у справі починаючи з 03.09.2020 року. У визначений судом строк, сторона відповідача не скористалась процесуальним правом на подання до суду відзиву на позовну заяву, разом з орієнтованим розрахунком судових витрат. Разом з тим, через майже два роки провадження по справі, представником відповідача 03.02.2022 року було подано до суду відзив на позовну заяву, разом з клопотанням про відшкодування судових витрат, який було судом ухвалено не приймати під час розгляду справи, з підстав пропуску строку на вчинення відповідної процесуальної дії. Враховуючи вищевикладені обставини, оскільки відповідачем у визначений судом строк, як і у період підготовчого провадження по справі, не було подано орієнтований розрахунок судових витрат, суд відхиляє клопотання відповідача про відшкодування витрат на правничу допомогу. Одночасно суд зазначає, що ст. 129 Конституції України гарантовано,\~що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений законом. Процесуальні дії судді чітко врегульовані нормами\~ЦПК, які повинні правильно розумітися сторонами і застосовуватися, починаючи з моменту пред`явлення позову до суду. Отже, процесуальні вимоги визначені Законом є рівними для усіх учасників судового процесу, а відтак зазначене не свідчить про занадто формальне ставлення до передбачених законом вимог та в жодному разі не робить суд недоступним для заявника, оскільки в контексті п.1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. При вищевикладених обставинах та

Outcome: approved