Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-19 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визначення часток у праві спільної сумісної власності. В обґрунтування позову зазначає, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого 06.02.2002 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської Ради народних депутатів, їй та відповідачам, які є відповідно її батьками та братом, на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . Проте між власниками не визначено частки квартири. Оскільки спільна власність без визначення часток не дозволяє позивачу користуватись належною часткою, вона просить суд визнати за частки квартири [ADDRESS] . Ухвалою судді від 25.03.2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, просила справу слухати без її участі. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином. [PERSON] та [PERSON] направили суду заяву про слухання справи без їх участі, позовні вимоги визнали у повному обсязі. [PERSON] письмово про причини неявки суд не повідомляв, відзив на позов суду не направив. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого 06.02.2002 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської Ради народних депутатів за № 9887/2, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с. 6). Частки квартири між співвласниками не визначено. Спору між співвласниками щодо визначення часток квартири у спільній частковій власності немає. Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного: Згідно зі статтею 15 та ч. 1 і п. 1 ч. 2 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. У відповідності зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317, 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч. 3 статті 358 Цивільного кодексу України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Зі змісту ст. 357 Цивільного кодексу України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. У ч. 1, 2 ст. 369, ч. 2 статті 370 Цивільного кодексу України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно з пунктом 3.2 глави 3 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 року № 55, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 06.07.2007 року за № 774/14041, право кожного співвласника в спільній частковій власності визначається часткою, яка виражається в простих правильних дробах (1/2; 1/3; 3/5 тощо). Відповідно до ст. 372 Цивільного кодексу України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Ураховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про визначення часток.

Outcome: approved