Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України, посилаючись на те, що 17 липня 2021 року близько 23 год. 00 хв. [PERSON] поблизу ресторану "Мрія", що розташований по [ADDRESS] вчинив конфлікт в ході якого наніс один удар кулаком в область обличчя [PERSON] , чим згідно висновку експерта №105-Е від 19.09.2021 року спричинив останньому легкі тілесні ушкодження, які призвели до короткочасного розладу здоров`я. На підставі ст.55 ч.3 КПК України [PERSON] в кримінальному провадженні №12021263110000131 від 18.07.2021 року, було залучено як потерпілого, а вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 06.12.2021 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку передбаченого ст.125 ч.1 КК України та призначено йому покарання в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. Дії відповідача, призвели до того, що [PERSON] , згідно вказаного висновку експерта, було спричинено легкі тілесні ушкодження, які призхвели до короткочасного розлдаду здоров`я і під час лікування він витратив 8 вісім тисяч гривень, що підтверджено копіями квитанцій на суму 5149,23 грн. Враховуючи те, що [PERSON] був онкохворий, від отриманих тілесних ушкоджень погіршився стан його здоров`я і він продовжив лікування, що підтверджується відповідними виписками з історій хвороб та [INFO] помер, моральна шкода, оцінена позивачем в десять тисяч гривень. Посилаючись на положення п.2 ч.1 ст.1200 ЦК України, позивач просила відшкодувати їй, як дружині померлого потерпілого, матеріальну шкоду в сумі 8000 гривень, моральну шкоду в сумі 10000 гривень, а також витрати на правову допомогу в розмірі 2000 гривень та сплачений судовий збір в сумі 992,40 гривень. Ухвалою Сторожинецького районного суду Чернівецької області 29.03.2022 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі призначено судове засідання. Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали з наведених у ньому підстав, зазначили, що протиправність дій відповідача доведено вироком суду, розмір завданої моральної шкоди позивач оцінила враховуючи свої переживання. Висновок експерта №106-Е від 18.07.2021 року на який є посилання у вироку Кіцманського районного суду, вони не можуть надати суду, а висновок експерта № 105-Е від т19.07.2021 року на який позивач посилається в позові і який є додатковм до позову, просили не братии до уваги так як він не стосується цієї справи. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив, оскільки не спричиняв смерть [PERSON] матеріальної та моральної шкоди йому і позивачці не наносив. Просив в позові відмовити. Однак не заперечив нанесення [PERSON] легких тілесних ушкоджень, за що готовий відшкодувати до двох тисяч гривень. Суд, розглянувши цивільну справу, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов до висновку, що позовні вимоги є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають, виходячи з такого. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 06.12.2021 року, залишеним без змін ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 28.01.2022 року [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч.1 ст. 125 КК України за те, що [PERSON] 17 липня 2021 року близько 23 год. 00 хв. поблизу ресторану "Мрія", що розташований по [ADDRESS] вчинив конфлікт, в ході якого завдав один удар кулаком в область обличчя [PERSON] , чим, згідно висновку експерта №106-Е від 18.07.2021 року, спричинив останньому легкі тілесні ушкодження у вигляді синця і поверхневої ранки по слизовій верхньої губи зліва. Таким чином, як підтверджено зазначеним вироком, [PERSON] були нанесені тілесні ушкодження, які не спричинили короткочасний розлад здоров`я або будь-яку втрату працездатності, що не створювало необхідності для [PERSON] проходити курс лікування і він такий курс не проходив. Із виписок з медичних карт стаціонарного хворого на злоякісне новоутворення № 2558 від 05.08.2021 року, № 2999 від 08.09.2021 року та № 3391 від 08.10.2021 року, [PERSON] перебував в період з 04.08.2021 по 05.06.2021 року, з 07.09.2021 по 08.09.2021 року та з 07.10.2021 по 08.10.2021 року відповідно, на лікуванні в ОКНП «Буковинський клінічний онкологічний центр» з діагнозом, який було встановлено 05.02.2020 року згідно морфологічного висновку № 2124 «плоскоклітинна незроговіла карцинома». Будь-яких вказівок у вказаних виписках, чи будь-яких інших доказах, про наявність причинного зв`язку між нанесеними тілесними ушкодженнями у вигляді синця і поверхневої ранки по слизовій верхньої губи зліва, які появились 17.07.2021 року та хворобою від якої лікувався [PERSON] немає, а діагноз його хвороби було встановлено 05лютого 2020 року, тобто ще задовго до нанесення його [PERSON] легких тілесних ушкоджень. На думку суду вказівка в позові про те, що [PERSON] було нанесено [PERSON] легкі тілесні ушкодження, які призвели до короткочасного розладу здоров`я, а також твердження того, що є взаємозв`язок між легкими тілесними ушкодженнями та хворобою [PERSON] та його смертю є явно надуманими і не підтвердженими жодними доказами. Крім того, суд вважає, що позивач є неналежним, а його посилання на положення п.1 ч.1ст. 1200 ЦК України є помилковим, виходячи з наступного. Позивачка зазначає в позові, що на підставі ст.55 ч.3 КПК України [PERSON] в кримінальному провадженні №12021263110000131 від 18.07.2021 року було залучено як потерпілого і це, на думку суду, є правильним, оскільки сааме він є постраждалою особою від протиправних дій [PERSON] . За правилами ст.128 КПК України, осорба, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до почастку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого апбо до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діянням підозррюваного, обвинуваченого. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до положень ст.1195 Цивільного Кодексу України, на яку посилається також і позивач, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно вироку, яким [PERSON] визнано винуватим в нанесенні [PERSON] легких тілесних ушкоджень, потерпілим є [PERSON] , який цивільний позов до обвинуваченого під час кримінального провадження, не заявляв. Доказів того, що такий позов про відшкодування матеріальних чи моралних вимог, після ухвалення вироку і до своєї смерті заявлявся [PERSON] , в порядку цивільного судочинства, також не надано. Встановлені судом обставини, свідчать про те, що потерпілий [PERSON] за життя не скористався правом на відшкодування матеріальної та моральної шкоди і таке його право було втрачено з настанням смерті. Посилаючись на вимоги п.2 ч.1 ст.1200 ЦК України, позивач зазначає, що оскільки вона до смерті потерпілого булла його дружиною, то вона має, згідно вказаної норми закону, право на відшкодування шкоди. Судом встановлено, що позивач [PERSON] дійсно перебувала в шлюбних відносинах із потерпілим [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , яке було видане 26.12.1987 року. За приписами п.1 ч.1 ст. 1200 ЦК України, на які посилається позивач, встановлено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого народжена після його смерті. Шкода відшкодовується чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом - довічно. Вказана норма закону, на думку суду не може бути використана при вирішенні дійсного позову, оскільки стосується зовсім інших правовідносин, оскільки смерть потерпілого в кримінальному провадженні [PERSON] , не пов`язана із кримінальним проступком вчиненим відповідачем [PERSON] щодо нього, а всі висновки позивача з цих обставин є безпідставними. В судовому засіданні відповідач [PERSON] визнаючи свою винуватість в нанесенні [PERSON] легких тілесних ушкоджень, зазначив, що він готовий відшкодувати потерпілому до двох тисяч гривень нанесеної матеріальної шкоди. Суд знаходить що така готовність не пов`язана із частковим визнанням позовних вимог, оскільки вказані вимоги не пов`язані із діянням відповідача по кримінальному провадженню, цивільний позов по якому до судового розгляду і після нього потерпілим не заявлявся. Матеріальна шкода в розмірі 8 тисяч гривень, які позивач просить стягнути із відповідача пов`язана із лікуванням потерпілого [PERSON] від хвороби діагностованої задовго до скоєння кримінального проступку [PERSON] . Вимоги позивача, щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 тисяч гривень є не доказаними, як з огляду на посилання на онкохворобу так і з огляду на неналежність особи позивача в частині обґрунтувань такої шкоди її фізичними чи душевними стражданнями та не доведення обсягу фізичних страждань, яких зазнала позивач внаслідок нанесення легких тілесних ушкоджень її чоловікові, із яким вона перебувала в шлюбі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed