Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Корабельного районного суду м. Миколаєва зі вказаною позовною заявою, в якій просила визнати дійсним договір купівлі - продажу № 243, укладений 20.04.2000 року на Універсальній Товарній біржі "Марія" між нею та відповідачами, квартири [ADDRESS] , с подальшою реєстрацією Комунальним підприємством Миколаївське МБТІ за реєстровим № 7609. Мотивуючи тим, що на час укладення зазначеного договору угоди, які були зареєстровані на товарній біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Саме з цих підстав, договір купівлі-продажу був прийнятий КП Миколаївським МБТІ в якості правовстановлюючого документу, за позивачем як покупцем зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS] . На підставі вищевикладеного позивач звернулася до суду з відповідним позовом. 09.07.2021 року визначено суддю, для розгляду справи у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18.03.2004 №1618 - ІV (у редакції Закону № 2147 - VIII від 03.10.2017 року) та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі судді, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва, провадження по зазначеній справі було відкрито та справа призначена до розгляду по суті, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно запропоновано відповідачу у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Корабельного районного суду міста Миколаєва, заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам. Відповідачі у встановлений судом строк відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подали, у зв`язку з чим згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини є достатніми для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 20.04.2000 року між відповідачами [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] та позивачем [PERSON] на Універсальній Товарній біржі "Марія" укладено договір № 243 купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , та зареєстрованого у Миколаївському МБТІ за реєстровим № 7609. Вказана квартира належала відповідачам на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 15.08.1997 року, зареєстрованому Миколаївським обласним бюро технічної інвентаризації за № 9969 від 19.09.1997 року. Правочин обома сторонами повністю виконаний, відповідачем була звільнена вказана квартира. Спорів між сторонами стосовно умов вказаного договору та порядку його виконання не виникало та не виникає. На час укладення зазначеного договору угоди, які були зареєстровані на товарній біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Саме з цих підстав, договір купівлі-продажу був прийнятий КП Миколаївським МБТІ в якості правовстановлюючого документу, за позивачем як покупцем зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS] . Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз"яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу укладено 20.04.2000 року, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР) статтею 227 якого було передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). У відповідності до частини другої статті 47 ЦК УРСР та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились, щодо істотних умов договору, що підтверджується доказами та відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухились від його нотаріального посвідчення, такий договір може бути визнаний судом дійсним. З матеріалів справи вбачається, що дана угода була виконана сторонами повністю. За таких обставин, суд вважає доводи позивача про визнання біржового договору купівлі-продажу дійсним, обґрунтованими, а вимогу такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved