Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~В грудні 2021 року позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та просять стягнути з відповідачів на їх користь 2 589 710,28 грн. у рахунок погашення боргу за договором позики. \~ \~ \~ \~Свої вимоги обгрунтовують тим, що ними 10.03.2019 року особисто передано в борг відповідачу [PERSON] кошти на суму 39500 польських злотих на купівлю квартири у місті Вроцлав, Польща, що за курсом НБУ складає 274920 грн. Крім того, 15.10.2019 року особисто передано в борг відповідачу грошові кошти 39 000 польських злотих на купівлю квартири в м. Вроцлав Польща, що за курсом НБУ складає 245310 грн. На підтвердження отримання коштів відповідач надав особисту письмову розписку від 10 березня 2019 року та 15.10.2019 року із зазначенням умов повернення коштів. Також позивачем [PERSON] з рахунку дружини- позивача [PERSON] було перераховано на рахунок відповідача в Польщі 50 000 долларів США, що за курсом НБУ складає 1340 500 грн. 12.05.2020 року ним перераховано на рахунок відповідача в Польщі 5000 польських злотих, що за курсом НБУ складає 31970 грн. 28.05.2020 троку, та 10 000 польських злотих , що за курсом НБУ складає 66958 грн. На підтвердження отримання коштів [PERSON] було надано особисту письмову розписку від 23 серпня 2020 року коли він повернувся в Україну. Таким чином, відповідачем [PERSON] було взято з позивачів кошти на загальну суму 1959658 грн. Отримані в борг кошти на придбання квартири для сім"ї відповідач зобов"язався повернути до 01.06.2021 року та сплатити 2 % за кожен місяць їх користування . Відповідачі перебувають у зареєстрованому шлюбі , а тому кошти брались в борг в інтересах сім"ї, а саме для придбання квартири. На даний час кошти не повернуті, що змушує їх звертатись до суду. \~ \~ \~ \~У відзиві на позов відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, а саме визнав факт отримання коштів у позивачів для придбання квартири для своєї сім"ї, та яка дійсно була придбана і в якій вони проживали з дружиною [PERSON] . Заперечував проти стягнення відсотків за користування коштами. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] у встановлений законом строк відзив на позовну заяву не надала . \~ \~ \~ \~Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 грудня 2021 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити судовий розгляд за правилами загального позовного провадження із призначенням судового засідання. \~ \~ \~ \~Ухвалою від 28 січня 2022 року закрито підготовче судове засідання . \~ \~ \~ \~В судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] адвокат Топоров О.Ю. надали заяви про розгляд справи на підставі наявних доказів, позовні вимоги підтримали . \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутність із врахуванням поданих заперечень. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. Статтями\~10,\~81 ЦПК України\~передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених\~ст.82 ЦПК України. Відповідно до\~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових, електронних доказів, висновків експертів, показань свідків. Згідно ч.1\~ст.95 ЦПК України\~письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідачем відзиву на позов надано не було, в судове засідання не з`явилася , про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Судом встановлено, що 10.03.2019 року [PERSON] видано письмову розписку про те, що він взяв у борг у [PERSON] 39500 польських злотих на купівлю квартири за адресою : [ADDRESS] , проектний номер Е5/4/М3 . Відповідно до розписки від 15.10.2019 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 39 000 польських злотих на купівлію квартири за адресою : [ADDRESS] , проектний номер Е 5/4/М 3. Кошти зобов"язався повернути до 01.06.2021 року та сплатити 2 % за кожен місяць їх користування. 23.08.2020 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 50 000 доларів США та 15 000 польських злотих на купівлю квартири за адресою : [ADDRESS] , про що видав власноруч написано розписку. Кошти зобов"язався повернути до 01.06.2021 року. Загальна сума отриманих у позику коштів відповідно до вказаних розписок складає за курсом Національного Банку України - 1959658 грн Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики позикодавець передає позичальникові у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Вимогами ч.1 ст.1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. В свою чергу, приписами ч. 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2017 року у справі №6-79цс14, відповідно до норм 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Як роз`яснив Верховний суд України у постанові від 13 грудня 2017 року у справі №309/3458/14-ц від 13 грудня 2017 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей від позикодавця із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046,1047\~ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. В свою чергу, згідно з вимогами ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Доказів, що відповідач у встановлений строк виконав свої зобов`язання за вказаним договором позики, матеріали справи не містять. Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідач не виконав своїх зобов`язань за договором позики, що оформлений розписками щодо повернення позивачеві суми позики в строк, який встановлений у розписках, суд, перевіривши правильність розрахунків, вважає, що заявлені позивачем вимоги в частині стягнення на його користь з відповідачів суми позики в розмірі 1959658 грн є такими, що ґрунтуються на вимогах закону. Також суд погоджується і з розрахунком позивачів 2 % за користування коштами, отриманими в позику. Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості в солідарному порядку з відповідачів [PERSON] та [PERSON] суд звертає увагу на наступне. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 10.05.2018 року. Для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин подружжя, у тому числі колишнього, поряд із застосуванням норм ЦК України підлягають застосуванню норми СК України. Разом із тим, нормами ЦК України та СК України прямо не врегульовано питання поділу боргового зобов`язання між колишнім подружжям. Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина перша статті 21 СК України визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Отже, інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Так, положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України). За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Солідарне зобов`язання виникає лише у випадках, встановлених договором або законом. Тобто солідарні зобов`язання виникають лише у випадках, передбачених договором чи актом чинного законодавства (Постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі N 243/10982/15-ц (провадження N 14-81 цс 18), від 20 червня 2018 року у справі N 308/3162/15-ц (провадження N 14-178 цс 18), від 12 вересня 2018 року у справі N 569/96/17 (провадження N 14-386 цс 18), від 23 січня 2019 року у справі N 712/21651/12) (провадження N 14-526 цс 18)). Відповідно до частини другої статті 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. Таким чином, за спільними зобов`язаннями подружжя останнє відповідає усім своїм майном. Таким чином, правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї. ( Постанова Великої Палати Верховного Суду від 30.06ю.2020 року у справі № 638/18231/15-ц, провадження № 14-712 цс19) Відповідач, не скориставшись своїм правом на подання відзиву не спростувала доводи позивачів щодо отримання коштів у борг в інтересах сім"ї, а саме для придання квартири подружжя, у зв"язку з чим суд вважає доведеними вимоги щодо стягнення заборгованості солідарно. За наведеного правового обгрунтування стягнення заборгованості має проводитись в солідарному порядку на користь позивачів, які відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] від 25 лютого 1993 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягнення з відповідачів судовий збір 11350 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved