Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 04 березня 2021 року між ним та відповідачкою [PERSON] було розірвано шлюб за рішенням Дарницького районного суду м.Києва. Від шлюбу у подружжя народились діти:- [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначав, що на даний час він тимчасово проживає в [ADDRESS] разом зі своєю донькою [PERSON] у зв`язку з тим, що був змушений тікати від військових дій з місця свого проживання та реєстрації м.Луганська. Оскільки на даний час мати дитини, відповідачка по справі - [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини, а він має роботу, самостійний дохід і постійне місце проживання, являється фізичною особою підприємцем, вважає, що дитині буде краще проживати разом з ним. Крім того, в позові зазначив, що його колишня дружина ніде не працює, не має самостійного доходу, та хоче виїхати з України і з дитиною проживати не бажає. Тому позивач просить визначити місце проживання доньки [PERSON] з ним. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує, просить його задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду нотаріально засвідчену заяву про те, що просить справу розглянути без її участі, не заперечує проти того, щоб їхня неповнолітня донька проживала разом з батьком [PERSON] . У судове засідання представник служби у справах дітей Костринської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечують. Надали суду висновок. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку. У судовому засіданні встановлено, що у сторін по справі [PERSON] та [PERSON] є дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 04 березня 2021 року шлюб між сторонами розірвано. Також в матеріалах справи є висновок комісії з питань захисту прав дитини Костринської сільської ради Ужгородського району, де зазначено про доцільність визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] за місцем проживання батька [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів. Поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Нормами ч 1, ч. 2 ст. 161 СК України передбачено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей (ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства"). Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Право на свободу вибору місця проживання кожному гарантоване ст. 33 Конституції України. Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Принцип статті 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що випливає як зі змісту статті 141 Сімейного кодексу України, Так зі змісту Конвенції про права дитини, тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, рівно як і батько дитини, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини батьки можуть реалізувати свої права шляхом домовленості між собою щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Враховуючи всі обставини справи в сукупності, з огляду на визначений Декларацією прав дитини принцип, діючи винятково в інтересах дитини, враховуючи вік дитини, приймаючи до уваги особисті якості матері та батька, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, інші обставини, суд вважає, що місцем проживання дитини слід визначити за місцем проживання батька, що буде відповідати її інтересам та вимогам закону. При цьому визначення місця проживання дитини з батьком не позбавляє матір права виховувати дитину, утримувати її та спілкуватися з нею, а батько не повинен чинити матері у цьому перешкод. Отже, за встановлених у судовому засіданні обставин,суд дійшов до висновку, що позов слід задовольнити.

Outcome: approved