Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь аліменти на час навчання в розмірі 1/ 4 частини заробітку щомісячно. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач є його батьком. Оскільки на теперішній час він навчається , у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги , між ним та відповідачем не досягнуто домовленості щодо добровільної сплати аліментів, вимушений звернутися до суду. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2019 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін . Ухвалою суду від 15 вересня 2021 року заочне рішення Жовтневого\~ районного суду м. Запоріжжя від 06 травня 2019 року у цій справі скасоване та призначено справу до розгляду за правилами\~ спрощеного позовного провадження. 25.11.2021 відповідач [PERSON] надав відзив на позов, в якому з огляду на те, що позивач, як громадянин російської федерації, не довів обставин на які посилається в обґрунтування позовних вимог, докази щодо його навчання в учбовому закладі є сумнівними, а він не має можливості надавати матеріальну допомогу через наявності на його утримання матері похилого віку, в задоволенні позовних вимог просив відмовити. Крім того, [PERSON] послався на непідсудність вказаної справи Жовтневому районному суду м. Запоріжжя. В матеріалах справи наявна заява позивача про розгляд справи у його відсутність. Відповідач надав суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, в задоволенні позовних вимог просив відмовити з підстав викладених у відзиві. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком повнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. [PERSON] є громадянином російської федерації , що підтверджено копією паспорта, долученого до позовної заяви. Згідно із пунктом 2 частини першої\~статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм, зокрема, хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою. Відповідно до пункту 3 частини першої\~статті 2 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, зокрема, підсудність судам України справ з іноземним елементом. Визначаючи підсудність справи судам України, необхідно керуватися загальними правилами, визначеними у статтях\~75,\~76 Закону України «Про міжнародне приватне право». За приписами частини першої\~статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у\~статті 76 цього Закону. Відповідно до пункту 4 частини першої\~статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні; Під час розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, один з яких проживає в Україні, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів питання підсудності визначається за загальними правилами, встановленими статтями\~27,\~28 ЦПК України. Позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом (частина перша\~статті 27 ЦПК України). Позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. Позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них (частини перша, друга\~статті 28 ЦПК України). Таким чином, доводи [PERSON] викладені у відзиві щодо непідсудсудності вказаної справи Жовтневому районному суду Запоріжжя, є неспроможними. Вирішуючи справу по суті, суд зазначає наступне. Статтею 199 СК України\~передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (\~стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються\~главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті\~199,\~200,\~201\~цього\~Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно зі\~статтею 200 СК України\~суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього Кодексу. Відповідно до\~статті 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. [PERSON] , як на підставу позовних вимог послався на те , що він будучи повнолітньою особою, яка не досягла віку 23 років,\~\~продовжив навчання та на теперішній час є студентом філії державної бюджетної освітньої установи вищої освіти Московської області «Університет «Дубна» - Литкарський промислово-гуманітарний коледж . На підтвердження зазначених обставин позивачем було надано довідку № 717/1/01 від 10.12.2018 року. [PERSON] ставить під сумнів відповідність поданої копії довідки оригіналу, та зазначає, що за наявною у нього інформацією його син проходить службу у збройних силах російської федерації. У відповідності до положень статті 95 ЦПК України письмові докази подаються\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено у порядку, встановленому законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Якщо подано копію (електрону копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Згідно з процесуальним законодавством сторони мають певні права та обов`язки, реалізація яких, як правило, залежить від самих учасників процесу. Надання доказів на підтвердження доводів і обставини, на які позивач посилається як на підставу свої вимог, є обов`язком саме позивача, при цьому суд, за відповідним клопотанням сторони, може зобов`язати позивача надати певні докази, якщо це необхідно для забезпечення об`єктивного розгляду справи, і ненадання їх за вимогою суду або не реагування на вимогу суду є неналежним виконання процесуальних прав та свідчить про те, що позивач не вчиняє активних дій для доведення обґрунтованості своїх вимог перед судом. Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищенаведене, зазначений доказ , а саме, довідка № 717/1/01 від 10.12.2018 року, не береться судом до уваги. Крім того, судом встановлено, що відповідач [PERSON] має на утриманні непрацездатну мати [PERSON] , [INFO] , яка має ІІ групу інвалідності, важкі хронічні захворювання ( цукровий діабет з ампутацією кінцівки, постінфарктні захворювання серця) , що підтверджено медичною документацію наявною в матеріалах справи. За змістом ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Жодних доказів того, що [PERSON] має можливість надавати матеріальну допомогу [PERSON] , матеріали справи не містять. Враховуючи вищенаведене, ту обставину , що [PERSON] не надано належних та допустимих доказів на підтвердження фактів : продовження ним навчання; потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявності у [PERSON] можливості надавати таку допомогу, - суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити через їх необґрунтованість.

Outcome: dismissed