Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-19 00:00:00

Представник позивача - адвокат Гуменюк О. Р. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , від імені якого виступає законний представник - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим будинком. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, яку у встановленому порядку успадкувала [PERSON] . Таким чином, [PERSON] є спадкоємцем майна: житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки за цією ж адресою. На даний час вона є єдиним власником будинку та земельної ділянки. Маючи намір реалізувати своє право на розпорядження даним майном, [PERSON] стало відомо, що у вказаному будинку є зареєстрованими ряд осіб, яких за життя зареєстрував її покійний батько. Даними особами є [PERSON] , [PERSON] від імені якого виступає законний представник - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Вищевказані особи не проживали у вказаному будинку та не проживають на даний час, оскільки внаслідок пожежі будинок є непридатним для проживання людей. Однак, факт реєстрації відповідачів у спірному будинку порушує право позивачки як його власниці, оскільки утруднює її право на розпорядження даним будинком, потенційні покупці відмовляються його придбати при наявності зареєстрованих у ньому осіб, які не були родичами батьку позивачки [PERSON] , оскільки не є членами їх сім`ї. Просить позов задовольнити, а судові витрати просить стягнути з відповідачів. Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 16.11.2021 відкрито провадження у даній справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 13.12.2021, однак 13.12.2021 розгляд справи відкладався у зв`язку із неявою відповідачів. Наступне підготовче судове засідання було призначено на 13.01.2022. 13.01.2022 в підготовчому судовому засіданні залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не завяляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області та зобов`язано третю особу подати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору, а також витребувано додаткові докази. 17.02.2022 було проведено підготовче судовове засідання та призначено справу до судового розгляду на 15.03.2022, який не відбувся у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану. Наступне судове засідання було призначено на 03.05.2022. 03.05.2022 у судове засідання сторони повторно не з`явилися. Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідачі у судові засідання 13.12.2021, 13.01.2022, 17.02.2022, 15.03.2022 та 03.05.2022 не з`явилися, однак як вбачається із рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправленьвони повернулися на адресу суду з відміткою про відсутність адресатів за вказаною адресою. Заяв чи клопотань про розгляд справи за їх відсутності відповідачі не подавали, про причини неявки не повідомляли. Також, відповідачами не було подано відзиву на позов. Згідно із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.04.2018 року у справі №800/547/17 направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Таким чином, суд вважає, що відповідачі є повідомлені про розгляд справи належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, проте подала заяву про розгляд справи у її відсутності, у якій зазначила, що підтримує рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради Червоноградського району Львівської області від 22.02.2022 за №27 (п.13), яким визнання малолітнього [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] покладено на думку суду. Як передбачено ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на зазначені обставини, суд, у відповідності до ст. 247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до частково задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а. с.7). Згідно свідоцтва про спадщину за законом [PERSON] успадкувала після смерті батька - [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також земельну ділянку на якій знаходиться даний будинок (а. с. 8, 9). Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №276596995 від 24.09.2021 (а.с.10) та №276594421 від 24.09.2021 (а.с.11) житловий будинок [ADDRESS] та земельна ділянка належать [PERSON] . Згідно довідок про реєстрацію місця проживання, відповідачі [PERSON] , [PERSON] від імені якого виступає законний представник - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані по [ADDRESS] (а.с.12-19). За даною адресою зареєстрована також позивач [PERSON] , що підтверджується копією паспорта серії [NUMBER] (а. с.22). Позивачка стверджує, що відповідачі у житловому приміщенні по [ADDRESS] ніколи не проживали і на даний час не проживають. Доказів того, що вказані особи являються родичами (членами сім`ї) позивачки чи її покійного батька матеріали справи не містять, позивачка такий факт заперечує, протилежного суду не доведено. Дані обставини підтверджуються актом КП «Комунальник» від 23.11.2021 та від 04.01.2022, з яких вбачається, що відповідачі по справі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані по [ADDRESS] , однак фактично в даному житловому приміщенні не проживають (а. с. 61, 87). Крім цього, із довідки Самостійної державної пожежної частини №14 по охороні м. Червонограді від 13.01.2005 р. №14/15 судом установлено, що в житловому будинку по [ADDRESS] виникла пожежа, внаслідок чого було знищено стелю та пошкоджено стіни будинку (а. с. 20). Тому позивачка стверджує, що дане житлове приміщення є непридатним для проживання, на підтвердження чого нею було долучено фото із зображенням житлового будинку про його фактичний стан на сьогоднішній день (а. с. 122-124). При ухваленні рішення суд керується наступними правовими нормами. Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завдання цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно положень ст. 317, 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України власник майна має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 150 Житлового кодексу передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Виходячи з положення ст. ст. 16, 391, 286 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5 - під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК Української PCP; ст. 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи вищевикладене, оскільки, як встановлено зібраними у справі доказами, відповідачі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у належному позивачці будинку не проживають та не являються членами її сім`ї, їхня реєстрація в житловому приміщенні порушує її право на розпорядження своєю власністю, суд вважає за необхідне, задовольняючи позов, визнати зазначених осіб такими, що втратили право на користування вказаною квартирою. Щодо позовної вимоги про визнання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] та його матері [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням судом встановлено наступне. Рішенням виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 22.02.2022 № 27 (п.13) «Про затвердження висновків комісії з питань захисту прав дитини» виконавчий комітет вирішив, що при вирішення питання про визнання малолітнього [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] покладається на думку суду. Із заяви [PERSON] від 11.01.2022, посвідченої приватним нотаріусом Червоноградського районного нотаріального округу Павлик П.О. та зареєстрованої в реєстрі за № 78, суд встановив, що [PERSON] перебувала у фактичних шлюбних відносинах з її сином [PERSON] . Від даних відносин у них народилася дочка [PERSON] . Після припинення шлюбних відносин з [PERSON] , [PERSON] народила сина - [PERSON] і вони разом з 2012 року були зареєстровані в будинку [ADDRESS] . Однак, за даною адресою вони не проживали, а приблизно 8-9 років виїхали за кордон, де перебувають по даний час (а. с.88). Із відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби від 01.04.2022 судом встановлено, що відомостей про перетинання держаного кордону України у період з 01.04.2017 по 01.04.2022 відносно [PERSON] та [PERSON] у базі даних не виявлено. Також зазначили, що такі відомості зберігаються протягом п`яти років (а. с.169). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Відповідно до ст. 7 вказаного закону, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. В силу ст. 160 СК України місце проживання дитини визначається по місцю проживання батьків. Згідно з ч. ч. 1, 2 та 3 ст.29 ЦК місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла 14 років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлено в законі. Місцем проживання фізичної особи у віці від 10 до 14 років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання малолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для малолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Малолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Неповнолітній відповідач не може самостійно визначати своє місце проживання, а тому сам по собі факт його непроживання в спірній квартирі, не може бути безумовною підставою для визнання його таким, що втратив право користування зазначеним житлом. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що неповнолітній [PERSON] та його законний представник - мати [PERSON] набули право власності або право постійного користування іншим житлом, позивачем не надано, хоча це є його процесуальним обов`язком. У принципі 4 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією №1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.59, передбачено, що дитина має користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання й розвиток; із цією метою спеціальні догляд і охорона мають бути забезпечені дитині та її матері, зокрема належний допологовий та післяпологовий догляд. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування. Оскільки, права неповнолітньої дитини є похідними від прав батьків, відповідно не підлягає до задоволення вимога про зняття з реєстрації як самого малолітнього, так і його законного представника. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про неможливість задоволення позову в частині визнання малолітнього [PERSON] та його законного представника [PERSON] такими, що втратили право користування належним позивачу майно, відтак у задоволенні позову у цій частині слід відмовити. В силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підлягає солідарному стягненню судовий збір, сплачений позивачкою за подання позовної заяви.

Outcome: partial