Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-26 00:00:00

26 листопада 2021 року [PERSON] звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначив, що до 17 липня 2016 року він працював машиністом електровоза структурного підрозділу «Локомотивне депо Ясинувата Західне» державного підприємства «Донецька залізниця». З лютого 2016 року роботодавець припинив виплачувати йому заробітну плату, хоча і продовжував її нараховувати. 17 липня 2016 року він звільнився з «Державного підприємства Донецька залізниця» по переводу в регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Зазначає, що з моменту звільнення до теперішнього часу йому не виплачена заборгованість по заробітній платі за період з 01 лютого 2016 року по 17 липня 2016 року в сумі 39864 грн. 29 коп.. 22 грудня 2021року представником відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» - Парахотіним А.П., який діє на підставі довіреності від 19 січня 2022 року, до суду було надано відзив в якому він зазначає, що вимоги [PERSON] не визнає з тих підстав, що АТ «Укрзалізниця» (ідентифікаційний код 40075815), як нова юридична особа, утворене згідно із Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014року №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» не є правонаступником підприємств залізничного транспорту, розташованих на території, непідконтрольній владі України. Вказує на те, що відповідач не має об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків у період з 01 лютого 2016 року по 17 липня 2016 року, тому що до 18 липня 2016 року позивач працював у структурному підрозділі «Локомотивне депо Ясинувата - Західне» Державного підприємства «Донецька залізниця». У АТ «Укрзалізниця» з вище зазначених причин відсутні відомості щодо нарахування і виплати заробітної плати позивачу за період його роботи у ДП «Донецька залізниця», а тому неможливо підтвердити, спростувати або надати інформацію за вказаний період. Зазначає, що сам по собі факт звільнення позивача не може, бути підставою для задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості по заробітній платі, оскільки відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах. Аналогічний правовий висновок, підтриманий об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду під час касаційного перегляду 10 жовтня 2019 року справи № 243/2071/18. висловлений Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 408/3267/17 та Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 квітня 2019 року у справі № 408/2445/17-ц. Таким чином, заявляючи вимогу про стягнення заборгованості по оплаті праці за період з лютого 2016 року по липень 2016 року, позивач не надав суду належного доказу та правових підстав нарахування йому за цей період заробітної плати. Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ДП «Донецька залізниця» (код ЄДРПОУ: 01074957) знаходиться за адресою: Донецька область, м. Донецьк, вул. Артема, 68, та з 25 листопада 2014 року перебуває в стані припинення. Відповідно до цивільного законодавства при реорганізації (злитті) юридичних осіб перехід прав і обов`язків до новоутвореної юридичної особи відбувається на підставі передавального акта, в якому про це має бути зазначено, а правонаступництво вважається здійсненим з моменту виключення юридичної особи попередника з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Оскільки немає завершення процесу припинення і відповідний запис до Єдиного державного реєстру не внесено, ДП «Донецька залізниця» залишається юридичною особою, яка продовжує самостійно нести відповідальність за договірними та позадоговірними зобов`язаннями, що виникли за його участі. Отже, усі обов`язки щодо невиплати заробітної плати позивачу, за період 01 лютого по 17 липня 2016 року має нести ДП «Донецька залізниця» як роботодавець. Згідно із наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07.10.2014 № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» Донецьку і Луганську області з 07.04.2014 також визначено районами проведення антитерористичної операції. У зв`язку з захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих об`єктів АТ «Укрзалізниця», розташованих, зокрема, у м. Ясинувата у відповідача з 20.03.2017 року відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та іншої), до комп`ютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю. За цим фактом за заявою відповідача порушено кримінальне провадження № 12017050420000286 за ознаками ст. 341 КК України. Висновком торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивіль\-ненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непере\-борної сили) відносно АТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійснен\-ні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьку. З 20 березня 2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно АТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі в м. Ясинувата перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію шта\-тного розпису, особових справ працівників. Початок дій форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є 20 березня 2017 року. З огляду на викладене у задоволенні позовних вимог [PERSON] просив відмовити. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав. Представник відповідача ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця», будучи повідомленим у встановленому законом порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника, просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] .. В ході розгляду справи судом були розв`язані заяви та клопотання сторін та прийняті процесуальні рішення. Ухвалою суду від 01 грудня 2021 року у справі відкрито спрощене провадження та витребувано з ПАТ «Українська залізниця» відомості про розмір нарахованої, але не виплаченої [PERSON] заробітної плати за період з 01 лютого 2016 року по 17 липня 2016 року. Витребувано з Донецького обласного відділення Ощадного банку України виписку по зарплатному картковому рахунку [PERSON] , з інформацією про всі надходження грошових коштів та джерела їх надходження . Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив такі обставини та відповідні ним докази. Відповідно до наказу № 841 від 01 грудня 1986 року, [PERSON] з 02 грудня 1986 року прийнятий на роботу до Донецької залізниці локомотивне депо Іловайськ помічником машиніста електровозу. Згідно із наказом № 53 від 29 січня 1990 року переведений машиністом електровозу локомотивного депо Іловайськ Донецької залізниці. Локомотивне депо Іловайськ Донецької залізниці з 19 червня 2006 року перейменоване на «Локомотивне депо Іловайськ Державного підприємства «Донецька залізниця» наказ № 89/ОС від 15 червня 2006 року. Згідно із наказом № 39/ОС від 17 квітня 2013 року Локомотивне депо Іловайськ «ДП Донецька залізниця» перепідпорядкований до локомотивного депо Слов`янськ ( оборотне локомотивне депо Микитівка ДП» Донецька залізниця». Згідно із наказом № 191/ос від 03 липня 2012 року звільнений у зв`язку із переведенням до локомотивного депо Слов`янськ ДП «Донецька залізниця», наказом № 214-ос від 04 липня 2012 року, прийнято машиністом електровозу дільниці експлуатації локомотивів оборотного депо Микитівка, в порядку переведення з локомотивного депо Ясинувата Західне ДП. «Донецька залізниця». 01 грудня 2015 року, на підставі наказу № 248/н від 04 листопада 2015 року «Про передачу оборотного депо Микитівка до локомотивного депо Ясинувата Західне ДП «Донецька залізниця», з 1 грудня 2015 року штат оборотного депо Микитівка локомотивного депо Слов`янськ ДП «Донецька залізниця» пере підпорядковане Ясинувата Західне ДП «Донецька залізниця»(наказ № 225-ос від 23 листопада 2015 року). 18 липня 2016 року ДП «Донецька залізниця» реорганізоване шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Локомотивне депо «Ясинувата Західне» реорганізоване шляхом злиття у ВП «Ясинуватське локомотивне депо» СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця»(наказ АТ «Укрзалізниця» від 15 квітня 2016 № 303,наказ від 15 липня 2016 року № 4/ос..06 червня 2017 року [PERSON] звільнено у зв`язку із переведенням до СП «Волноваське локомотивне депо» РФ «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця»(наказ від 05 червня 2017 року № 1357/ДН-ос.. 13 червня 2017 року [PERSON] прийнятий помічником машиніста електровозу по переводу з ВП «Ясинуватське локомотивне депо» СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця»(наказ №97-ос від 13 червня 2017 року). 30 серпня 2017 року, [PERSON] переведений машиністом електровозу (наказ № 163-ос від 30 серпня 2017 року). Наведені обставини підтверджуються даними трудової книжки серії [NUMBER] від 27 липня 1984 року. Судом встановлено, що позивач звернувся з позовною заявою до АТ «Українська залізниця» (юридична адреса: 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, код ЄДРПОУ 40075815). Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 року № 938, змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменованого його в акціонерне товариство «Українська залізниця», код ЄДРПОУ 40075815. Позивачем надані суду на підтвердження не виплаченої заробітної плати розрахункові листи (табуляграми) за період з 01 лютого 2016 року по 17 липня 2016 року, в яких зазначені суми до виплати: за лютий 2016 року 6315 грн. 27 коп., за березень 2016 року 7959 грн. 39 коп., за квітень 2016 року 6748 грн. 44 коп., за травень 3973 грн. 78 коп., за червень 2016 року 1271 грн. 36 коп., за липень 2016 року (у період з 01 липня 2016 року по 17 липня 2016 року) 4549 грн. 64 коп.. Згідно із розрахунком розміру нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01 лютого 2016 року по 17 липня 2016 року, зробленого позивачем на підставі розрахункових листків за лютий-липень 2016 року, [PERSON] за період з лютого 2016 року по 17 липня 2016 року нараховано 39864 грн. 29 коп., сума до виплати становить 30817 грн. 88 коп.. Згідно із індивідуальними відомостями про застраховану особу [PERSON] наданими органами Пенсійного Фонду України, страхувальником [PERSON] за період лютого по серпень 2016 року регіональною філією «Донецька залізниця» акціонерного товариства» Українська залізниця» (код ЄДРПОУ 40150216),страхові внески сплачені, сума заробітку, з якої сплачено єдиний внесок у лютому 2016 року склала: 9031 грн. 20 коп., що збігається з сумою нарахованого заробітку, вказаного в табуляграмі за лютий 2016 року, у березні 2016 року - 9826 грн. 40 коп., що збігається з сумою нарахованого заробітку, вказаного в табуляграмі за березень 2016 року, у квітні 2016 року 8331 грн. 40 коп., що збігається з сумою нарахованого заробітку, вказаного в табуляграмі за квітень 2016 року, у травні 2016 року 4905 грн. 90 коп., у червні -липні 2016 року страхові внески не сплачені, хоча з наданої табуляграми позивача вбачається, що в червні 2016 року йому нарахована заробітна плата у розмірі 2152 грн. 55 коп., за липень 2016 року( у період з 01 липня 2016 року по 17 липня 2016 року) 5616 грн. 84 коп. за період праці у Локомотивному Депо «Ясинувата- Західне» ДП «Донецька залізниця»(ЄДРПОУ 01076123); Згідно із повідомленням акціонерного товариства «Українська залізниця», заробітної плати плата, яка була передана до Дирекції з непідконтрольній Україні території за період роботи в ДП «Донецька залізниця», складає 25754 грн. 52 коп., станом на 21 лютого 2017 року, сума у розмірі 12890 грн. 73 коп. була перерахова на особовий рахунок [PERSON] № [NUMBER] у АТ «Ощадбанк України», тобто заборгованість складає 12863 грн. 79 коп.. Згідно із наданою інформацією щодо руху грошових коштів за рахунком, який обслуговується за допомогою банківської платіжної картки, відкритому на ім`я [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , в філії АТ «Державний ощадний банк України». Відповідно до зведеної відомості на виплату заборгованості по ДП «Донецька залізниця» станом на 21 лютого 2017 року, заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] становить 12863 грн. 79 коп.. Відповідно до довідки про стан заборгованості по заробітній пласті за період з 01 лютого 2016 року, працівникам, що переведені з ДП «Донецька залізниця» до Донецької (Луганської) дирекції залізничних перевезень, до яких зокрема входить [PERSON] , сума прийнятої заборгованості становить 25754 грн. 52 коп. , сума виплаченої заборгованості становить 12890 грн. 73 коп., залишок до виплати становить 12863 грн. 79 коп.. Будь-які докази отримання коштів позивачем безпосередньо по відомості, або перерахування вказаних коштів відповідачем позивачу суду не представлені. Відповідно до довідки АТ «Державний ощадний банк України», на ім`я [PERSON] був, зокрема, відкритий рахунок № [NUMBER] ( [NUMBER] ). Згідно із виписками по р/р [NUMBER] , за період з 01 лютого 2016 року по 17 липня 2016 року заробітна плата не надходила, в період часу до 21 лютого 2017 року грошові кошти в рахунок погашення заборгованості по заробітній платі не надходили. Суд звертає увагу, що відповідачем АТ «Українська залізниця» не оспорено дійсність вказаних розрахункових листів (табуляграм), довідки про доходи, не надано доказів, які б спростовували або ставили під сумнів ці документи. Будь-які докази отримання коштів позивачем безпосередньо по відомості, або перерахування вказаних коштів відповідачем на картковий рахунок позивача суду не представлені. Натомість, із досліджених судом виписок по картковому рахунку, наданих банком, видно, що вказаний відповідачем рахунок, на який за його твердженням були перераховані кошти позивачу, дійсно належить позивачеві. При цьому, видно, що у спірний період заробітна плата позивачеві не перераховувалася, а у період до 21 лютого 2017 року, як і пізніше, жодних коштів на погашення заборгованості по заробітній платі не надходили, а надходили лише поточні виплати по заробітній платі. Наведена обставина також підтверджується персоніфікованими відомостями. Співставлення наданих суду табуляграм із відомостями персоніфікованого обліку дозволяє дійти висновку про їх достовірність та допустимість. Вирішуючи спір в частині стягнення заборгованості по оплаті праці, суд виходить з таких міркувань. Відповідно до ст.1 ЗУ «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Статтею 2 ЗУ «Про оплату праці» визначена структура заробітної плати, за якою основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Положеннями ст. 115 КЗпП України закріплено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до вимог статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. За змістом ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ч.1ст.13ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 ст.89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 5, 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим особливість трудових правовідносин характеризується, тим, що саме у роботодавця залишаються всі дані щодо праці найманого працівника, а тому саме роботодавець зобов`язаний надати такі відомості судові у разі виникнення трудового спору, та довести свої заперечення проти вимог працівника. Зазначене будь-яким чином не суперечить нормам цивільного процесуального законодавства. Та обставина, що відповідач, як правонаступник ДП «Донецька залізниця» має відповідати за позовом, встановлена постановою ВП ВС від 16 червня 2020 року у справі № 910/5953/17, де зазначено, що при реорганізації відбувається універсальне правонаступництво, коли все майно, права та обов`язки юридичної особи, яка припиняється переходять до правонаступників. При злитті є лише один правонаступник, який набуває не окремі, визначені в акті приймання-передачі активи та зобов`язання юридичних осіб, які припиняються, а всю їх сукупність. Тому АТ «Укрзалізниця» є правонаступником усіх державних підприємств залізничної галузі(зокрема ДП «Донецька залізниця». Відповідачем представлені позивачем докази не спростовані наданням суду належних доказів. Суд також повторно зауважує, що відповідно до норм ст. ст.115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець. Судом також не приймається до уваги посилання на неможливість оплати праці у зв`язку із форс-мажорними обставинами, наявність яких підтверджена висновком торгово - промислової палати. Доводи представника відповідача про те, що Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати є підставою для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі, не ґрунтуються на законі. Дійсно, 16 січня 2018 року ПАТ «Українська залізниця» надано Науково-правовий висновок №126/2/21-10.2 щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), з якого виходить, що відсутня вина ПАТ «Українська залізниця» в невиплаті належних працівникові сум при звільненні. В той же час за змістом правових позицій, які викладені в постановах Верховного Суду України від 23 березня 2016 року по справам №6-364цс16; №6-365цс16 висновки Верховного Суду України зводяться до того, що форс-мажорні обставини свідчать про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Але жодним нормативним актом про працю не передбачено підстав для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі. Наведені відповідачем у відзиві на позовну заяву Укази Президента України, Рішення ради національної безпеки і оборони України жодним чином не перешкоджали відповідачу проводити виплати заробітної плати позивачу та не містять в собі положень, які б вказували на звільнення відповідача від обов`язку виконувати трудове законодавство по проведенню повного розрахунку при звільненні. Судом також не встановлено обставин, передбачених ст. 113 КЗпП України, за якими простій встановлений на підприємстві стався з вини позивача. Практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні, зокрема в рішенні "Зубко та інші проти України" від 26 квітня 2006 року, визнавалося таким, що підпадає під захист ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод: рухоме і нерухоме майно, матеріальні і нематеріальні права, зокрема акції, патенти, відшкодування згідно з рішенням суду, право на пенсію, право землевласника на орендну плату, економічні права, пов`язані з веденням підприємницької діяльності, право займатись професійною діяльністю, правомірні очікування щодо певного стану речей у майбутньому, право вимоги. Враховуючи, що сплата заробітної платні і її розмір обов`язково зазначається в трудовому договорі чи контракті, її можливо вважати активом, а порушення роботодавцем умов виплати заробітної платні - порушенням права власності відповідно до ст..1 Першого протоколу. При цьому, позов працівника до суду про стягнення заробітної плати також вважається активом і прирівнюється до „майна" у значенні, закладеному в ст. 1 Першого протоколу. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач порушив право на отримання позивачем законної винагороди за виконану роботу у вигляді заробітної плати, що в сенсі ст. 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод є також порушенням права на мирне володіння майном. Крім того, суд звертає увагу на те, що форс-мажорні обставини виникли у 2017 році, і станом на теперішній час підприємство перемістилося на територію, підконтрольну владі в Україні, тобто на сьогодні є всі підстави для виконання обов`язку щодо виплати сум, які належали до виплати на час звільнення, однак цього зроблено не було. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заробітну плату за період з 01 лютого 2016 року по 17 липня 2016 року, в сумі 39864 грн. 29 коп., з яких підлягають відрахуванню обов`язкові платежі та податок, виходячи з такого розрахунку: 39864 грн. 29 коп.(9031 грн. 20 коп. +9826 грн. 40 коп.+ 8331 грн. 40 коп.+ 4905 грн. 90 коп.+ 2152 грн. 55 коп.+ 5616 грн. 84 коп.). Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого. Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», що передбачає пільги щодо сплати судового збору, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У ч.1 ст. 141 ЦПК України зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч. 6 вказаної статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З врахуванням вказаних положень можна дійти висновку, що у поняття судових витрат, вказаних в ч. 6 ст. 141 ЦПК України включається також і судовий збір. Наведене положення узгоджується також із частиною другою вказаної норми, де на відміну від частини шостої йдеться про «інші судові витрати». За таких обставин, слід дійти висновку, що у разі звільнення від сплати судових витрат, у тому числі судового збору, сторони, на користь якої ухвалено рішення, то з протилежної сторони стягуються витрати, які були понесені іншими особами, а решта компенсується за рахунок держави. Таким чином, враховуючи, що позивачка є звільненою від сплати судового збору при зверненні до суду із позовними вимогами про стягнення заробітної плати, а позов судом задоволений в цій частині, то підстав стягнення судового збору з відповідача в дохід держави у суду не має, оскільки за вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, він компенсується за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved