Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-23 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача, відповідача та третьої особи 20.04.2022 [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Прилуцька Н.М. звернулася до суду з позовом до [PERSON] , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Служби у справах дітей Шаргородської міської ради Жмеринського району Вінницької області про позбавлення батьківських прав, у якому зазначила, що з 08.05.2006 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , який заочним рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 02.12.2010 розірвано. Від даного шлюбу мають неповнолітніх сина [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] . Спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, з 17 липня 2009 року вони разом не проживають, жодних стосунків не підтримують. Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 26.01.2010 з відповідача [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей та видано виконавчий лист. У зв`язку з важким матеріальним станом, [PERSON] разом із дітьми у січні 2014 року переїхали до Республіки Казахстан, де проживали її родичі. Відповідач [PERSON] надав свою згоду на вивезення дітей за кордон в обмін на відмову [PERSON] від аліментів. У зв`язку з чим, 27.08.2013 державним виконавцем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з поверненням виконавчого документа [PERSON] . З часу переїзду до Республіки Казахстан, відповідач з дітьми не спілкується, участі у їх вихованні не приймає, жодної матеріальної допомоги не надає, має іншу сім`ю та дитину і повідомив, що не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав. Позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітніх сина [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] . Представник позивача [PERSON] - адвокат Прилуцька Н.М., яка приймає участь у підготовчому засіданні в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримала, посилаючись на ті ж самі обставини, що і в позовній заяві, просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітніх сина [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] у підготовчому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував щодо позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітніх сина [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] . Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - начальник Служби у справах дітей Мурафської сільської ради Жмеринського району Вінницької області Рошак Н.П. у підготовчому засіданні підтримала позов [PERSON] , вважає за необхідне, в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , позбавити [PERSON] батьківських прав, оскільки він ухиляється від виховання і утримання дітей, не цікавиться їхнім життям та здоров`ям, не спілкується з ними, матеріальної допомоги на їх утримання не надає. ІІ. Заяви, клопотання учасників справи 13.05.2022 від представника позивача [PERSON] - адвоката Прилуцької Н.М. на електронну адресу суду надійшло клопотання про про участь у підготовчому засіданні в режимі відеоконференції (а.с. 88-89). Інші учасники справи, клопотань, пов`язаних з розглядом справи, не заявляли. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 26.04.2022 позовну заяву [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Прилуцька Н.М. до [PERSON] , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Служби у справах дітей Шаргородської міської ради Жмеринського району Вінницької області про позбавлення батьківських прав прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. Відкрито підготовче провадження, підготовче засідання призначено на 24 травня 2022 року. Виключено із числа третіх осіб Службу справах дітей Шаргородської міської ради Жмеринського району Вінницької області. Залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Службу у справах дітей Мурафської сільської ради Вінницької області (а.с.81 - 83). Відповідачеві [PERSON] запропоновано надати в 15-денний строк з дня отримання даної ухвали відзив на позовну заяву (а.с. 81-83). Ухвалу суду від 26.04.2022 направлено на адресу відповідача, яку він отримав 29.04.2022 (а.с.87). Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подав. Третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Службі у справах дітей Мурафської сільської ради Вінницької області запропоновано в 15-денний строк з дня отримання даної ухвали подати письмові пояснення щодо позову (а.с.81-83). Ухвалу суду від 26.04.2022 направлено на адресу третьої особи, яку вона отримала 29.04.2022 (а.с. 86). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Служба у справах дітей Мурафської сільської ради Вінницької області письмові пояснення щодо позову не подала. 16.05.2022 ухвалою суду визначено участь представника позивача [PERSON] - адвоката Прилуцької Н.М. у підготовчому засіданні в режимі відеоконференції (а.с. 90-91). За змістом частини четвертої статті 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Так, частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до абз. 6 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 "Про судове рішення в цивільній справі", у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Таким чином, ЦПК України допускає ухвалення рішення в підготовчому засіданні в правовідносинах, що виникли між сторонами. Відповідач [PERSON] позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже у суда наявні законні підстави для прийняття визнання позову та ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому засіданні та вирішення справи і ухвалення судового рішення, судом не установлено. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом У справі, що розглядається судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 08 травня 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 02 грудня 2010 року розірвано (а.с.15-16). Від шлюбу у сторін даного цивільно - правового спору народилися син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] , виданого Мурафською сільською радою Шаргородського району Вінницької області 16.10.2006 та серії [NUMBER] , виданого Виконкомом Клекотинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області 17.01.2009 (а.с. 13-14). Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 26.01.2010 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.01.2010 і до досягнення дітьми повноліття (а.с.61-63). Згідно постанови старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Шаргородського РУЮ у Вінницькій області Роздорожної Л.В. від 27.08.2013 ВП №32598040, виконавче провадження закінчено у зв`язку з заявою [PERSON] про повернення виконавчого листа без виконання (а.с.19-20). Діти проживають з матір`ю [PERSON] у м. Нур - Султан Республіки Казахстан та знаходяться на її утриманні (а.с. 21 - 54). Батько неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] з 2009 року з сім`єю не проживає, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, їх життям та здоров`ям не цікавиться. Діти, маючи батька, фактично позбавлені батьківського піклування внаслідок свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Під час обстеження матеріально - побутових умов проживання відповідача [PERSON] встановлено, що останній проживає у житловому будинку, що належить йому на праві власності в [ADDRESS] . Будинок складається з веранди, коридору, 2-х житлових кімнат та прибудинкової пристройки. Будинок підключений до електроенергії, будівля постраждала внаслідок пожежі. [PERSON] з дітьми не спілкується, не бере участь у їх вихованні та утриманні, не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітніх дітей (а.с.102). Факт ухилення відповідача [PERSON] від виконання обов`язків по вихованню та утриманню неповнолітніх дітей підтверджується також висновком органу опіки та піклування Мурафської сільської ради Жмеринського району Вінницької області від 23.05.2022 №06-07-573 (а.с. 94-99), відповідно до якого орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх сина [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] . Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виконання обов`язків по вихованню неповнолітніх дітей, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не цікавиться життям дітей, взагалі не спілкується з дітьми, не забезпечує матеріального утримання, не виявляє інтересу до умов проживання та навчання дітей, його поведінка є винною, про що він не заперечував у підготовчому засіданні. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються ст. 51 Конституції України, ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини, ст.5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 141, 150, 164, 165, 166, 171,180 СК України, ЗУ «Про охорону дитинства». Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток. Відповідно до ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789 -Х11 від 27.02.1991), батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно зі ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею…(ст. 15 ЗУ «Про охорону дитинства»). За приписами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, не залежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до п.п. 2, 3 ст.150 СК України батьки зобов`язані займатися вихованням дитини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.ч.1,2 ст.155 СК України). Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум ВС України у п.п. 15,16 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №209/2821/15-ц, від 21.11.2018 у справі №201/6232/17 визначено аналогічні поняття ухилення батьків від виконання своїх обов`язків та зазначено про необхідність встановлення судом доведеності факту винної поведінки відповідача у спорі вказаної категорії. Відповідно до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України при ухваленні рішення суд враховує висновки, викладені в постановах Верховного Суду у справах даної категорії. Відповідач у даному цивільно - правовому спорі [PERSON] позовні вимоги визнав, не заперечував факту свідомого нехтування батьківськими обов`язками, своєї винної поведінки, надав письмову згоду на позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.103). Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. З досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. До суду надійшли письмові заяви від неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] із яких вбачається, що свого батька - [PERSON] вони практично не пам`ятають, не спілкуються з ним, не підтримують жодних стосунків, щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно них не заперечують (а.с.55,56). VІ. Висновки суду У справі, що розглядається, суд, дослідивши всі обставини, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку прийшов до висновку, що позивачем [PERSON] надані належні, достовірні, допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, які не викликають сумніву і є достатніми для ухвалення судом рішення про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітніх сина [PERSON] та дочки [PERSON] . У підготовчому засіданні встановлено, що позбавлення [PERSON] , який визнав позовні вимоги, батьківських прав відносно його неповнолітніх сина [PERSON] та дочки [PERSON] є виправданим та доцільним, відповідатиме найвищим інтересам дітей, п.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод., отже позов [PERSON] підлягає задоволенню. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину (ч.3 ст.166 СК України). Оскільки судом встановлено, що відповідно до рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 26.01.2010 з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.01.2010 і до досягнення дітьми повноліття, то питання про стягнення аліментів в даному цивільно-правовому спорі судом не вирішується. VІІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3 ст.133 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача (ч.2 ст.141 ЦПК України). Частиною 8 ст.141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Представником позивача [PERSON] - адвокатом Прилуцькою Н.М. в підготовчому засіданні було зроблено заяву про те, що у разі задоволення позову, позивач має намір протягом п`яти днів після ухвалення рішення у справі звернутися до суду з заявою про винесення додаткового рішення щодо стягнення з відповідача документально підтверджених судових витрат на правничу допомогу. Враховуючи зроблену адвокатом Прилуцькою Н.М. заяву, питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу слід вирішувати у порядку, передбаченому ч.8 ст.141 ЦПК України, у разі подання відповідних доказів про оплату правничої допомоги. Підлягає стягненню до Державного бюджету з відповідача [PERSON] судовий збір в сумі 992,40 грн.

Outcome: approved