Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

30 листопада 2020 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов Кредитної спілки «Промислово-фінансова спілка» до [PERSON] про встановлення факту щодо площі квартири. Представник позивача просив встановити факт, що загальна площа квартири [ADDRESS] , яка була створена шляхом об`єднання площ квартири [ADDRESS] площею 82 кв.м. та підвального приміщення 35 кв.м., становить 117 кв.м. Встановити порядок виконання рішення суду відповідно до якого, рішення, у разі набрання ним законної сили, є підставою для внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В обґрунтування позову зазначено, що Кредитна спілка «Промислово-фінансова спілка» згідно Договору купівлі-продажу від 22.04.2008 року за реєстраційним номером №3059 набула у власність п`ятикімнатну квартиру під [ADDRESS] , загальною площею 125,6 кв.м. Після чого, 21.03.2017 року за розпорядженням Приморської районної адміністрації квартирі під [ADDRESS] була змінена адреса на №2А. Кредитна спілка «Промислово-фінансова спілка» згідно Договору купівлі-продажу від 14.03.2008 року за реєстраційним номером №2041 набула у власність двокімнатну квартиру під [ADDRESS] , загальною площею 264,3 кв.м. [PERSON] згідно Договору купівлі-продажу від 18.03.2013 р., набула у власність Ѕ частку квартири [ADDRESS] та також набула у власність підвальне приміщення, загальною площею 35 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] згідно Договору купівлі-продажу від 04.09.2013 р., набула у власність Ѕ частку квартири [ADDRESS] . Після набуття у власність даних приміщень, у квартирі [ADDRESS] , була проведена часткова реконструкція з метою об`єднання кв. [ADDRESS] загальною площею 82 кв.м. та підвального приміщення, загальною площею 35.кв.м. 05.04.2016 року ФОП [PERSON] та [PERSON] зробили висновок щодо технічної можливості об`єднання об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] та підвального приміщення, відповідно до якого у фактичному користуванні [PERSON] та [PERSON] знаходиться: I - підвал 17,4 кв.м., II - підвал 17,6 кв.м., 1-1 житлове 44,6 кв.м., 1-2 вб.шафа 1,0 кв.м., 1-3 коридор 3,3 кв.м., 1-4 санвузол 1,7 кв.м., 1-5 кухня 12,1 кв.м., 1-6 коридор 17,6 кв.м., 1-7 коридор 7,1 кв.м., 1-8 житлова 28,8 кв.м., 1-9 кухня 12,7 кв.м., 1-10 житлова 11,3 кв.м., 1-11 санвузол 4,5 кв.м., III - сходи 19,3 кв.м., 1-12 житлова 29,3 кв.м., 1-13 житлова 22,4 кв.м., 1-14 санвузол 3,1 кв.м., 1-15 кухня 11,8 кв.м., 1-16 підсобне 2,8 кв.м., 1-17 коридор 5,0 кв.м., 1-18 коридор 6,2 кв.м., 1-19 підсобне 11,8 кв.м., 1-20 коридор 7,6 кв.м., 1- 21 санвузол 5,9 кв.м., 1-22 житлове 25,5 кв.м., 1-23 житлова 16,9 кв.м., 1-24 коридор 4,5 кв.м., 1-25 житлова 19,1 кв.м., 1-26 коридор 1,6 кв.м., 1-27 підсобне 1,0 кв.м., 1-28 кухня 16,5 кв.м., 1-29 житлова 13,8 кв.м., 1-30 коридор 6,7 кв.м., 1-31 коридор 11,8 кв.м., 1-32 підсобне 142,1 кв.м., IV - сходи 19,3 кв.м., загальною площею 583,7 кв.м., житловою площею 211,7 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , що складає одиницю. 28.04.2016 р. державний реєстратор Колесніченко Ірина Сергіївна на підставі технічного паспорту, серії та номер: б/н, виданий 05.04.2016 року, видавник ФОП [PERSON] : висновку щодо технічної можливості об`єднання, серія та номер: б/н, виданий 05.04.2016 р. видавник: ФОП [PERSON] прийняла рішення 14385881 про реєстрацію приватної спільної часткової власності на об`єкт житлової нерухомості, квартири, загальної площі 583,7 кв.м. (житлова площа 211,7 кв.м.), яка розташована за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] (1/2 частина) та [PERSON] (1/2 частина), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 914793451101, а 29.04.2016 р. державний реєстратор Іскров О. В. відкрив новий розділ щодо реєстрації об`єкта нерухомості. 25.10.2018 року на адресу Кредитної спілки «Промислово-фінансова спілка» надійшов лист від [PERSON] з додаванням копії технічного висновку від 05.04.2016 року виготовленого ФОП [PERSON] та [PERSON] щодо технічної можливості об`єднання об`єктів нерухомого майна, а саме, квартири [ADDRESS] ; технічного паспорту, виготовленого ФОП [PERSON] та [PERSON] , на квартиру [ADDRESS] , відповідно до якого загальна площа квартири складає 583.7 кв.м.; висновку № 17-4973/6110/6111/6112/6113 від 28.12.2017 р. судової будівельно-технічної експертизи по матеріалам кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 12017160500003602 від 03.10.2017 р. В результаті досліджень судової будівельно-технічної експертизи 4973/6110/6111/6112/6113 від 28.12.2017 р. (п. 5 висновків експертизи) встановлено, що приміщення квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] є тими ж самими складовими частинами об`єкту нерухомого майна квартири [ADDRESS] , яка була створена шляхом об`єднання відповідно до «висновку щодо технічної можливості об`єднання об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] та підвальні приміщення від 05.04.2016 р.» складеному ФОП [PERSON] та [PERSON] при цьому висновок ФОП [PERSON] та [PERSON] 05.04.2016 та технічний паспорт, виготовлений ФОП [PERSON] та [PERSON] станом на 05.05.2016 року не співпадають, за загальною площею квартири. Крім того технічний паспорт, виготовлений ФОП [PERSON] та [PERSON] 05.05.2016 ркоу не відповідає плануванню будинку, у ньому невірно зображено приміщення які між собою не можуть межувати, оскільки, знаходяться в різних частинах будинку (частина поверхового плану зображена розвернутою на 180 градусів. Приміщення зазначені у висновку та технічному паспорті, а саме III-сходи 19.3 кв.м., 1-12 житлова 29.3 кв.м., 1-13 житлова 22.4 кв.м., 1-14 санвузол 3.1, 1-15 кухня 11.8 кв.м., 1-16 підсобне 2.8. кв.м., 1-17 коридор 5 кв.м., 1-18 коридор 6.2 кв.м., 1-19 підсобне 11.8 кв.м., 1-20 коридор 7.6 кв.м., 1-21 санвузол 5.9 кв.м., 1-22 житлове 25.5 кв.м., 1-23 житлова 16.9 кв.м., 1-24 коридор 4.5 кв.м., 1-25 житлова 19.1 кв.м., 1-26 коридор 1.6 кв.м.,1-27 підсобне 1 кв.м., 1-28 кухня 16.5 кв.м., 1-29 житлова 13.8 кв.м., 1-30 коридор 6.7 кв.м., 1-31 коридор 11.8 кв.м., які відносились до квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] та нежилого приміщення на час складання висновку та технічного паспорту належали Кредитній спілці «Промислово-фінансова спілка». Відповідно до вищенаведеного, нерухоме майно, що належить на праві власності Кредитній спілці «Промислово-фінансова спілка» помилково було включене до складу площі квартири [ADDRESS] . Через це, Кредитна спілка «Промислово-фінансова спілка», відповідно, до чинного законодавства може вирішити дану проблему, лише шляхом встановлення факту, що має юридичне значення, оскільки, дана проблема породжує юридичні наслідки, від яких залежить зміна або припинення особистих чи майнових прав. Ухвалою суду від 02 грудня 2020 року відкрито провадження по справі, встановлено загальний порядок розгляду справи. 20 січня 2021 року від [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву про встановлення юридичного факту. В обґрунтування зазначено, що в контексті розгляду вказаної справи, необхідно вирішити питання, чи може задоволення позовної вимоги про визнання факту - відновити право власності позивача. Оскільки визнання такого факту, в жодному разі не призведе до відновлення порушеного на думку позивача права власності позивача, слід визнати заявлену вимогу такою, що не спрямована на захист порушеного права, у зв`язку з чим, просив відмовити в задоволенні позовної заяви. 09 лютого 2021 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив. В обґрунтування зазначено, що вважають позицію [PERSON] викладену у відзиві на позов безпідставною та необґрунтованою, а тому просять позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 11 березня 2021 року від представника відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 03 червня 2021 року клопотання представника позивача адвоката Волканова Є.В. про витребування доказів задоволено. Витребувано у Відділі державної реєстрації прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради (65009, м. Одеса, вул. Черняховського, буд. 6) належним чином завірені копії матеріалів реєстраційної справи, на підвальне приміщення загальною площею 35 кв.м., станом до проведення в ньому реконструкції, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Витребувано у Відділі державної реєстрації прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради (65009, м. Одеса, вул. Черняховського, буд. 6) належним чином завірені копії матеріалів реєстраційної справи на кв. [ADDRESS] . Витребувано у Відділі державної реєстрації прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради (65009, м. Одеса, вул. Черняховського, буд. 6) належним чином завірені копії матеріалів реєстраційної справи на кв. [ADDRESS] . 27 липня 2021 року від представника позивача до суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи. 29 липня 2021 року та 29 листопада 2021 року з Відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради до суду надійшли, витребувані ухвалою суду від 03 червня 2021 року, документи. Ухвалою суду від 18 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до розгляду по суті. 16 грудня 2021 року від представника позивача до суду надійшло клопотання про приєднання письмових доказів до матеріалів справи. 06 червня 2022 року від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Просив задовольнити заявлене позивачем клопотання про приєднання письмових доказів від 16.12.2021 року. В судове засідання 07 червня 2022 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. У той же час, Європейський суду своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Крім того, враховуючи нормативне регулювання даного питання національним та європейським законодавством, суд вважає, що позивач) не з`являючись у судові засідання, не даючи суду можливості своїми діями у встановлений законом строк вирішити справу, зловживає своїми процесуальними правами. Підстав для відкладення розгляду справи, визначених частиною 2 ст. 223 ЦПК України судом не встановлено. Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів. Справа перебуває на розгляді в суді з листопада 2020 року. Тож, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи. Розглянувши матеріали справи та надавши належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі - продажу від 14.03.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В. К . реєстровий номер 2042, Кредитна спілка «Промислово-фінансова спілка» є власником двохкімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 264,3 кв.м., житлова площа - 51,7 кв.м. Право власності на цю квартиру зареєстроване у реєстрі прав власності на нерухоме мано, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 14858717 від 24.03.2008 р. Крім того, на підставі договору купівлі-продажу від 22.04.2008 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В. К., реєстровий номер 3059, Кредитна спілка «Промислово-фінансова спілка» стала власником п`ятикімнатної квартири під [ADDRESS] (на підставі розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 21.03.2017 р. адресу квартири змінено на [ADDRESS] , загальною площею 125,6 кв. м., житлова площа 87,1 кв.м. Право власності на вищезазначену квартиру зареєстроване у реєстрі прав власності не нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 22784483 від 26.05.2008 р. На підставі договору купівлі-продажу від 06.07.2016 року посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк О. П., який зареєстровано в реєстрі, за №8, [PERSON] продала [PERSON] Ѕ частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 583,7 кв.м. Право власності на майно зареєстровано в реєстрі речових прав 06.07.2016 року, номер запису 15267363. В подальшому, 12.10.2016 р. на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк О.П., який зареєстровано в реєстрі за №72, [PERSON] продала [PERSON] 1/2 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 583,7 кв.м. Право власності на майно зареєстровано в реєстрі речових прав 12.10.2016 р., номер запису: 16962502. 25.10.2018 року на адресу Кредитної спілки «Промислово-фінансова спілка» надійшов лист від [PERSON] , яка надала копію технічного висновку від 05.04.2016 р. виготовленого ФОП [PERSON] та [PERSON] щодо технічної можливості об`єднання об`єктів нерухомого майна, а саме, квартири [ADDRESS] ; технічного паспорту, виготовленого ФОП [PERSON] та [PERSON] , на квартиру [ADDRESS] , відповідно до якого загальна площа квартири складає 583.7 кв.м.; висновку № 17-4973/6110/6111/6112/6113 від 28.12.2017 р. судової будівельно-технічної експертизи по матеріалам кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 12017160500003602 від 03.10.2017 р. Як вбачається з наданих документів 05.04.2016 р. ФОП [PERSON] та [PERSON] зробили висновок щодо технічної можливості об`єднання об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] та підвального приміщення, відповідно до якого у фактичному користуванні [PERSON] та [PERSON] знаходиться: І - підвал 17,4 кв.м., II - підвал 17,6 кв.м., 1-1 житлове 44,6 кв.м., 1-2 вб.шафа 1,0 кв.м., 1-3 коридор 3,3 кв.м., 1-4 санвузол 1,7 кв.м., 1-5 кухня 12,1 кв.м., 1-6 коридор 17,6 кв.м., 1-7 коридор 7,1 кв.м., 1-8 житлова 28,8 кв.м., 1-9 кухня 12,7 кв.м., 1-10 житлова 11,3 кв.м., 1-11 санвузол 4,5 кв.м., III - сходи 19,3 кв.м., 1-12 житлова 29,3 кв.м., 1-13 житлова 22,4 кв.м., 1-14 санвузол 3,1 кв.м., 1-15 кухня 11,8 кв.м., 1-16 підсобне 2,8 кв.м., 1-17 коридор 5,0 кв.м., 1-18 коридор 6,2 кв.м., 1-19 підсобне 11,8 кв.м., 1-20 коридор 7,6 кв.м., 1-21 санвузол 5,9 кв.м., 1-22 житлове 25,5 кв.м., 1-23 житлова 16,9 кв.м., 1-24 коридор 4.5 кв.м., 1-25 житлова 19,1 кв.м., 1-26 коридор 1,6 кв.м., 1-27 підсобне 1,0 кв.м., 1-28 кухня 16.5 кв.м., 1-29 житлова 13,8 кв.м., 1-30 коридор 6,7 кв.м., 1-31 коридор 11,8 кв.м., 1-32 підсобне 142,1 кв.м., IV - сходи 19,3 кв.м., загальною площею 583,7 кв.м., житловою площею 211,7 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , що складає одиницю. Висновком судової будівельно-технічної експертизи № 17-4973/6110/6111/6112/6113 від 28.12.2017 року встановлено, що: - квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] до об`єднання були різними самостійними об`єктами нерухомості та знаходились в одному будинку на різних поверхах та мали окремі входи; - приміщення квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] є складовими частинами об`єкту, нерухомого майна квартири [ADDRESS] , яка була створена шляхом об`єднання відповідно до «висновку щодо технічної можливості об`єднання об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] та підвальні приміщення від 05.04.2016 р.». Тобто згідно з вищевказаним висновком, фактично у площу квартири [ADDRESS] увійшли площі квартир, які належать на праві приватної власності КС «Промислово-фінансова спілка», зокрема: квартира [ADDRESS] , загальною площею 264,3 кв.м., житлова площа - 51,7 кв.м., та квартира [ADDRESS] , загальною площею 125,6 кв.м., житлова площа 87,1 кв.м. Слід зазначити, що доводи відповідача відносно висновку № 17-4973/6110/6111/6112/6113 від 28.12.2017 року, як неналежного доказу, суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до частини першої статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Разом з тим, вказаний висновок було отримано з дотриманням порядку, встановленого законом. Крім того, чинне процесуальне законодавство не встановлює заборону щодо можливості використання під час розгляду справи доказів, отриманих в межах інших проваджень. Достовірність і достатність таких доказів оцінюється судом з урахуванням обставин конкретної справи. При цьому відповідач не скористався своїм правом призначити іншу експертизу в межах цивільного судочинства. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року по справі № 461/3675/17. Звертаючись до суду з позовом, позивач просив встановити факт, що загальна площа квартири [ADDRESS] , яка була створена шляхом об`єднання площ квартири [ADDRESS] площею 82 кв.м. та підвального приміщення 35 кв.м., становить 117 кв.м. Встановити порядок виконання рішення суду відповідно до якого, рішення, у разі набрання ним законної сили, є підставою для внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. (ст.4 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, лише порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д)означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» має один і той же зміст. Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважають начебто певні положення норм законодавства впливають на їх правове становище. Не поширюють свою дію ці положення й на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних (можливо позасудових) форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Як неодноразово звертав увагу Верховний Суд, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. У постанові ВП ВС від 02.02.2021 № 925/642/19 зроблені такі висновки: порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16(пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19. Згідно ч.5 ст. 177 ЦК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких гуртуються позовні вимоги. У відповідності до положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Як визначено в ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Так, звертаючись до суду з позовом, позивач зазначив, що внаслідок невідповідності технічних документів квартири [ADDRESS] у Кредитної спілки «Промислово-фінансова спілка» можуть виникнути перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження (а.с. 5). Також, слід зазначити, що у своїй відповіді на відзив (а.с. 48) представник позивача також зазначив, що вказаний позов було подано у зв`язку з тим, що у майбутньому можливе порушення прав КС «ПФС», адже площі квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] , без фактичного вибуття із власності КС «ПФС» увійшли до складу площі неіснуючої квартири [ADDRESS] загальною площею 583, 7 кв.м. Фактично, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач з метою можливого порушення своїх прав звернувся до суду. Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази, які б давали можливість суд перевірити, чи взагалі дійсно були порушені/порушуються права заявника. Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин позивач суду не надав. Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19) від 04 вересня 2018 року вказано, що «ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту)». Таким чином, на час розгляду справи жодні права, інтереси чи свободи Кредитної спілки «Промислово-фінансова спілка» не порушенні, розгляд справи з вимогами на майбутнє не передбачений чинним цивільно-процесуальним законодавством, та в даному випадку вимоги про встановлення факту щодо площі квартири не є ефективним способом захисту, адже невідомо яким чином заявлені позовні вимоги будуть поновлювати права позивача, позивач єдиний зареєстрований власник майна, про перешкоди у користуванні таким майном мова не йдеться. Щодо вимоги позивача про встановлення порядку виконання рішення суду відповідно до якого, рішення, у разі набрання ним законної сили, є підставою для внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, суд залишає її без задоволення, оскільки зазначена вимога є похідною від встановлення факту щодо площі квартири в задоволенні якої відмовлено. Тому, за викладених вище підстав, суд дійшов переконливого висновку, про позовні вимоги Кредитної спілки «Промислово-фінансова спілка» не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed