Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-07 00:00:00

В провадженні Шевченківського районного суду міста Львова знаходиться цивільна справа за позовною заявою представника позивача -\~адвоката Остапіва Романа Юрійовича, який звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова із позовною заявою\~ до [PERSON] про визнання її такою що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача: В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що\~йому на праві власності, відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №20586498 від 15.10.2008 року, належить квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . Ним було здійснено реєстрацію місця проживання Відповідача, так як між нею та його сином, який проживає з ним, було укладено шлюб, однак Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 04.06.2020 року у справі № 466/2063/20, яке набрало законної сили вказаний шлюб було розірвано. Відповідач не проживає в вказаній квартирі уже понад два роки. Своєю реєстрацією чинить йому перешкоди у користуванні майном, та додаткові витрати на оплату комунальних послуг, як наслідок просить відповідача визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідачем у встановлений законом термін відзив на позовну заяву не подано. Процесуальні дії у справі: Ухвалою Шевченківського районного суду міста Львова від 12 серпня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання (а.с. 19-20). Ухвалою Шевченківського районного суду міста Львова від 14 грудня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 34-35). В судове засідання 08.06.2022 року: позивач та представник позивача не з?явилися, про дату, час та місце судового повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи міститься розписка про повідомлення осіб у справі про дату, час та місце судового засідання. На адресу суду подали заяви про проведення судового засідання у їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили задовольнити, зазначили, що не заперечують проти заочного розгляду справи; відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, на адресу суду повернувся конверт без вручення. Причини неявки не відомі. Заяв чи клопотань на адресу суду не надходило. Позиція суду та оцінка доводів учасників справи: [PERSON] на праві власності, відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №20586498 від 15.10.2008 року, належить квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Станом на день розгляду справи [PERSON] зареєстрована за вказаною адресою. Відповідач [PERSON] не проживає за вказаною адресою понад два роки, що підтверджується відповідним Актом комісії ЛКП Балатон-409 №5 від 11.03.2021 року (а.с. 7). Згідно рішення Шевченківського районного суду м .Львова від 04.06.2020 року №466/2063/20, вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили, таким чином [PERSON] з цієї дати перестала бути членом сім`ї. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 3 ст. 9 ЖК України, передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Статтею 405 ЦК України передбачено право членів сім`ї власника житла на користування цим житлом. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно положень\~ст.64\~Житлового Кодексу Української РСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК УРСР). Аналіз приведених норм закону свідчить про те, що право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися в якості членів сім`ї наймача в установленому законом порядку. Статтею 9 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, а також з урахуванням абз. 4 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи із вищенаведеного, після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, викладені позивачем у позовній заяві, обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, доводи є достовірними, обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, та сумніву у суду не викликають. Таким чином, доводи позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Розподіл судових витрат між сторонами: Відповідно до статті 131 ЦПК України судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи. Відповідно до ст. 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв?язку з чим з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп. Суд виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, дійшов висновку що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними. \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного та

Outcome: approved