Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-24 00:00:00

[PERSON] (далі позивач), через свого представника, звернулася з позовом до Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області (далі відповідач) з вимогами: - визнати за позивачем в порядку спадкування після смерті [INFO] [PERSON] , право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,5372 га, що розташована на території Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області і згідно державного акта на право власності на землю ВН №062906 зареєстрованого за №117 від 10.12.2004, яка належала [PERSON] . Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. [INFO] померла рідна матір позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина. До складу спадкової маси увійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,5372 га, що розташована на території Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області. Позивач спадщину прийняла. Однак оформити спадщину позивач не може, оскільки оригінал державного акту був втрачений. Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії не має, оскільки при усному зверненні до нотаріуса він повідомив, що за таких обставин оформити спадщину є неможливим. Викладені обставини послугували підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 26.01.2022 призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов. Також, було витребувано від приватного нотаріуса Липовецької нотаріальної контори та Вінницького обласного нотаріального архіву матеріали спадкової справи [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав, однак представник надав суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, покладається на розсуд суду. До судового розгляду спір між сторонами не врегульовано. Ухвалою суду від 21.04.2022 закрито підготовче провадження в справі та призначено її до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач та її представник не з`явились, однак останній у своїй заяві просив суд про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити. За загальним правилом ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Як визначено\~у ч.\~3\~ст.\~12\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~В силу\~вимог ст.\~13\~ЦПК України\~суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~випадках. Суд зауважує, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Докази мають бути належними, допустимими та достовірними, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.ст. 77-80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. [INFO] померла рідна матір позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 4), яка була матір`ю позивача (а.с. 6). Відповідно до листа Відділу у Липовецькому районі ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області (а.с. 19) на ім`я [PERSON] було виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку серія ВН №062906 зареєстровано за №117 від 10.12.2004. Із відповідей, які надійшли на адресу суду від приватного нотаріуса Кобзар С.В. та Державного нотаріального архіву (а.с. 28, 29) слідує, що спадкова справа до майна померлої [PERSON] не заведена. Згідно з довідкою органу місцевого самоврядування (а.с. 39), позивач спадщину прийняла після смерті своєї матері [PERSON] , оскільки на момент смерті проживала разом з нею за адресою: [ADDRESS] . Факт родинних відносин між спадкодавцем та позивачем підтверджується свідоцтвом про народження позивача (а.с. 20) та свідоцтвом про шлюб позивача (а.с. 21), з якого слідує, що позивач змінила прізвище при реєстрації шлюбу з " [PERSON] " на " [PERSON] ". Позивач спадщину прийняла. Однак оформити спадщину позивач не може, оскільки оригінал державного акту був втрачений. Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії не має, оскільки при усному зверненні до нотаріуса він повідомив, що за таких обставин оформити спадщину є неможливим. При цьому, представник відповідача визнав позов. Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як визначено у ст. 1 Конституції України - Україна є правова держава, а в силу її ст. 8 в Україні визнається і діє принцип верховенства права.\~Суддя є незалежним та керується верховенством права (ст. 129 Конституції України). Верховенство права - це панування права в суспільстві, а такий принцип вимагає від держави його втілення у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи та рівності. Разом з тим, в силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, зі збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що спадщину прийняла спадкоємець першої черги, а саме її донька, оскільки на момент смерті постійно проживала разом з спадкодавцем, що підтверджено довідкою органу місцевого самоврядування. Факт родинних відносин із спадкодавцем підтверджується свідоцтвом про народження. Як було встановлено судом, при зверненні позивача до нотаріуса з метою оформлення спадщини, нотаріусом було відмовлено з підстав втрати оригіналу правовстановлюючого документу. У п.23 постанови ПВСУ від 30.05.2008 року за №7 Про судову практику у справах про спадкування зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Суд зауважує, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Інших належних та допустимих доказів на противагу вищезазначених висновків суду відповідачем не надано та в ході судового розгляду не встановлено. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога про визнання права власності на спадкове майно за законом, ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved