Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-29 00:00:00

У липні 2020 позивач [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Комунального закладу «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» Запорізької обласної ради (далі за текстом КЗ «ЗОІППО» ЗОР), виконуючого обов`язки ректора Комунального закладу «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» Запорізької обласної ради Казачука Анатолія Васильовича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Департамент освіти і науки Запорізької обласної державної адміністрації, Запорізька обласна рада, про визнання незаконним та скасування наказу Комунального закладу «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» Запорізької обласної ради від 27.01.2020 року № 037 «Про оптимізацію структури Комунального закладу «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» Запорізької обласної ради, визнання ставлення виконуючого обов`язки ректора Комунального закладу «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» Запорізької обласної ради Казачука А.В. упередженим. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.05.2022 в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Представник відповідача КЗ «ЗОІППО» ЗОР до закінчення судових дебатів звернувся до суду із заявою про намір подати докази щодо розміру понесених відповідачем витрат у зв`язку з розглядом справи протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. 17.05.2022 представником відповідача КЗ «ЗОІППО» ЗОР надіслано на адресу суду засобами електронного зв`язку докази понесених відповідачем судових витрат на оплату професійної правничої допомоги. В судове засідання, призначене судом для вирішення питання про судові витрати, учасники справи та їх представники не з`явились. Позивач звернувся до суду із заявою, в якій просив судове засідання, призначене судом для вирішення питання про судові витрати, перенести на термін після закінчення дії військового стану в державі Україна. Заява позивача мотивована тим, що позивач перебуває за межами міста Запоріжжя у зв`язку з продовженням військового стану в Україні. Представник відповідача КЗ «ЗОІППО» ЗОР та третьої особи Запорізької обласної ради подали до суду заяви про розгляд справи за відсутності представників зазначених учасників справи. Відповідач виконуючий обов`язки ректора КЗ «ЗОІППО» ЗОР Казачук А.В. та третя особа Департамент освіти і науки Запорізької обласної державної адміністрації причини неявки в судове засідання для вирішення питання про судові витрати суду не повідомили. Раніше неодноразово звертались до суду із заявами про розгляд справи за їх відсутності. Пунктами 10, 11 частини 2 статті 2 ЦПК України визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами. Частиною 3 ст. 270 ЦПК України передбачено, що суд ухвалює додаткове судове рішення протягом 10 днів із дня надходження відповідної заяви. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно з нормами ст. 17 Конвенції, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції. Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку. У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади. З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом. Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі. Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07.07.1989). Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання, призначене судом для вирішення питання про судові витрати, учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення. Аналіз вищезазначеної норми дозволяє дійти висновку, що неявка учасника справи в судове засідання, призначене судом для вирішення питання про судові витрати, є волевиявленням такого учасника, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді питання щодо розподілу судових витрат, тому не може бути перешкодою для ухвалення судом додаткового рішення із зазначеного питання. Виходячи з вищенаведених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини, вимог п. 11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 270 ЦПК України щодо строку розгляду судом питання про судові витрати, суд вважає за можливе розглянути питання про судові витрати за відсутності учасників справи та їх представників При цьому, суд відхиляє клопотання позивача, оформлене у вигляді заяви від 24.05.2022 про відкладення судового засідання на іншу дату, оскільки позивачем не надано суду доказів його перебування за межами міста Запоріжжя в день та час призначеного судом засідання, а саме клопотання надіслано позивачем поштою з території м. Запоріжжя. На переконання суду, позивач не був позбавлений можливості брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою технічних засобів, визначених ЦПК України, подати суду письмове клопотання про зменшення розміру витрат КЗ «ЗОІППО» ЗОР на правничу допомогу, надати суду докази неспівмірності заявлених відповідачем витрат. Дослідивши матеріали справи в межах вирішуваного питання, суд дійшов наступних висновків. Згідно п. 3 ч. 1\~ст.\~270 ЦПК України\~суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Відповідно до\~ч.\~8\~ст.\~141\~ЦПК України,\~розмір витрат,\~які сторона\~сплатила або\~має сплатити\~у зв`язку\~з розглядом\~справи,\~встановлюється судом\~на підставі\~поданих сторонами\~доказів (договорів,\~рахунків тощо). Такі\~докази подаються\~до закінчення\~судових дебатів\~у справі\~або протягом\~п`яти днів\~після ухвалення\~рішення суду\~за умови,\~що до\~закінчення судових\~дебатів у\~справі сторона\~зробила про\~це відповідну\~заяву. У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України,\~витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається\~ст. 137 ЦПК України. Згідно ч. 2\~ст. 137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3\~ст. 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). У разі недотримання вищезазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved