Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 24.05.2017 року [PERSON] присуджено сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 600 грн. з 23.03.2017 року до досягнення сином повноліття (а.с. 24). На даний час припинено стягнення аліментів з відповідача. В 2021 році син [PERSON] вступив на навчання до Національного транпортного університету. На даний час він є студентом І курсу групи ІП-1-1 факультету «Економіка і право», за спеціальністю «Професійна освіта» на контрактній основі, що підтверджується довідкою з навчального закладу №293 від 27.09.2021 року (а.с.9) В зв`язку з навчанням на денній формі [PERSON] не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно забезпечувати себе. Фактично весь батьківський обов`язок по утриманні сина [PERSON] виконує лише позивач у справі. Зазначає, що вона несе витрати за навчання сина, купує необхідний одяг, взуття, засоби гігієни, сплачує комунальні витрати, в разі хвороби несе витрати на лікарняні засоби. Крім того, також на її утриманні є неповнолітня донька [PERSON] , яка навчається в КЗ «Іваничівський ліцей» та також потребує належного забезпечення одягом, харчуванням, тощо. На час подання позову джерелом доходу позивача є заробітна плата продавця магазину «Єва». Враховуючи вище викладене доходів позивача недостатньо, щоб забезпечити належний матеріальний рівень дитини. Відповідач є працездатною особою та на її думку має можливість виплачувати передбачений законодавством розмір грошової допомоги на утримання сина на період навчання. На підставі викладеного, просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на період навчання сина [PERSON] [INFO] у розмірі 1500 грн. на підставі заяви про зменшення розміру позовних вимог починаючи з дня подачі позовної заяви та до закінчення ним навчання, але не довше ніж до досягнення ним двадцяти трьохрічного віку. 19 квітня 2022 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін по справі. 19 травня 2022 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив згідно якого просить позовні вимоги задоволити частково та не заперечує щодо стягнення із нього 1500 грн. аліментів щомісячно на утримання сина до досягнення ним 23-віку. У відзиві зіслався на те, що на даний час не може надавати матеріальну допомогу синові у щомісячному розмірі 2000 грн. так як не має постійної роботи, займається підприємницькою діяльністю, однак із проведенням на території військових дій дохід майже втрачено, дохід незначний. 06 червня 2022 року від позивача надійшла заява про слухання справи у її відсутність та зменшення розміру позовних вимог. У своїй заяві просить стягувати з відповідача аліменти на утримання сина в сумі 1500 грн. Відповідач також в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду клопотання в якому просив розгляд справи проводити у його відсутність. Суд, ознайомившись із заявою позивача, відзивом відповідача, дослідивши надані докази, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.6). Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 24 травня 2017 року [PERSON] присуджено сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 600 грн. з 23.03.2017 року до досягнення сином повноліття (а.с. 24). Згідно довідки №293 від 27.09.2021 року «Національного транспортного університету» [PERSON] є студентом 1 курсу групи ІП-1-1 факультету «Економіка та право» за спеціальністю «Професійна освіта (транспорт)» на денній формі навчання за контрактом (наказ про зарахування №403 від 09.08.2021 року). Термін навчання з 01.09.2021 року по 30.06.2025 року. (а.с.9). Позивач звернулась із заявою про зменшення розміру позовних вимог, просить стягувати щомісячно із відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] у зв`язку з продовженням навчання до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку у розмірі 1500 грн. Згідно відзиву відповідача [PERSON] , останній не заперечує щодо стягнення з нього на утримання дитини аліментів у розмірі 1500 грн. Сплачувати аліменти у більшому розмірі немає можливості через відсутність стабільного доходу та скрутним фінансовим становищем. На підставі ч.3 ст.199 Сімейного кодексу України (далі - СК України), право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ч.1 ст.2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. На підставі ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.2 ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відтак обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують вчитися, виникає лише при наявності в сукупності таких юридичних фактів: 1.досягнення дитиною 18 років, але не більше 23 років; 2.продовження навчання; 3.потреба у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням; 4.наявність можливості у батьків надавати допомогу. У відповідності до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно ст.201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. У відповідності до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. На підставі ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст.89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи з норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, саме на позивача в даному випадку лежить обов`язок доведення в суді обставин, які мають юридичне значення, зокрема можливостей відповідача надавати матеріальну допомогу та потребу у такій допомозі доньки, яка продовжує навчання. Судом встановлено, що син [PERSON] досягнув 18 років, тобто став повнолітнім, однак продовжує навчання на денній формі навчання у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Як зазначено у позовній заяві син [PERSON] проживає разом з позивачем по справі, самостійно не працює у зв`язку з продовженням навчання. Позивач як на підставу своїх вимог вказала, що коштів, які вона отримує, у вигляді заробітної плати продавця магазину «Єва» недостатньо для повноцінного забезпечення всім необхідним. Стаття 199 СК України пов`язує надання матеріальної допомоги для повнолітніх дочки або сина лише з необхідними витратами на навчання і не зобов`язує батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання на тих умовах, що і неповнолітніх дітей. При цьому суд повинен враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження, тощо. При наданні оцінки судом наявності можливості відповідача сплачувати аліменти на утримання свого повнолітнього сина на період навчання, судом взято до уваги обов`язок щодо утримання сина обома батьками. Згідно відзиву відповідача [PERSON] вказав, що немає постійного місця роботи, займається підприємницькою діяльністю, однак на даний час при військових діях в державі заробітки майже втрачені, доходи незначні. Крім того, у нього на утриманні є ще неповнолітня донька, яка також потребує матеріальної допомоги. Однак беручи до уваги встановлені обставини справи, суд вважає, що відповідач [PERSON] має можливість надавати своєму повнолітньому сину [PERSON] [INFO] , що продовжує навчання, матеріальну допомогу про що не заперечив у відзиві. При визначенні розміру аліментів, суд враховує рівний обов`язок батьків на утримання дітей та вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1500 грн. щомісяця, починаючи від дня подання позову до суду. На думку суду визначений розмір аліментів забезпечить належне виконання [PERSON] батьківських обов`язків щодо утримання дитини на період її навчання та забезпечить у повній мірі матеріальні потреби дитини. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із повним задоволенням позову [PERSON] , враховуючи визнання позову відповідачем [PERSON] , звільнення позивача від сплати судового збоору, суд вважає, що з відповідача слід стягнути 50 відсотків судового збору, що становить 496,20 грн. в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved