Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-07 00:00:00

Позивач [PERSON] через представника адвоката Куцоконь В.В. звернулася до Старосинявського районного суду з позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів, згідно вимог якого просила стягнути 3% річних від суми вкладу на підставі ст. 625 ЦК України в сумі 1901,80 доларів США, пеню за прострочення повернення вкладу відповідно до ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» в сумі 1055160 доларів США та 100000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування вимог посилається на те, що за договором банківського вкладу (депозиту) SAMDN80000732057755 «Стандарт» від 09.01.2013 року позивач передала, а відповідач прийняв вклад в сумі 18000 доларів США на строк 365 днів до 09.01.2014 року включно із сплатою 8,5% річних за користування вкладом. Відповідно до умов договору період нарахування процентів становить 1 місяць та нараховані проценти в перший робочий день після закінчення місяця зараховуються банком на видану клієнту карту Deposit [NUMBER] . Також договором визначено, що у випадку закінчення строку дії вкладу він автоматично продовжується на такий же строк, якщо сторони не заявили про відмову у продовженні строку. До квітня 2014 року вона отримувала із свого карткового рахунку проценти за договором банківського вкладу, однак з квітня 2014 року зарахування процентів припинилось. На її неодноразові звернення звернення до Приватбанку у зв`язку з невиконанням умов договору отримувала відповіді про те, що ситуація щодо невиконання договору виникла у зв`язку із нестабільною ситуацію в Україні та АРК, так як її депозит був відкритий у Криму. 05.12.2014 року вона направила відповідачу заяву про те, що вона відмовляється від продовження строку вкладу та просить видати їй суму вкладу із нарахованими процентами, на що отримала негативну відповідь. За захистом своїх порушених прав вона у листопаді 2016 року звернулась із позовом до суду та її вимоги були судом задоволені. Рішенням Старосинявського районного суду від 19.07.2017 р. у справі 684/763/16-ц, залишеним в силі згідно ухвали апеляційного суду Хмельницької області від 13.09.2017 року, стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] суму вкладу за договором банківського вкладу № SAMDN80000732057755 в розмірі 18000 доларів США та 3% річних за прострочення повернення вкладу в сумі 25229,72 грн. за період з 13.01.2015 р. до 10.11.2016 р., зобов`язано Банк нарахувати та виплатити позивачу проценти за користування вкладом за період з 11.03.2014 року по 10.01.2015 року включно за процентною ставкою, яка діяла в цей період в банку для депозитних вкладів такого виду та з 11.01.2015 року по день фактичного повернення вкладу за процентною ставкою в розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Для примусового виконання рішення суду позивач у грудні 2017 року звернулась до відповідних органів ДВС та за її заявами були відкриті виконавчі провадження №58044791 та №58044678. Стягнути кошти за договором банківського вкладу 18000 доларів США надійшли на рахунок позивача 20.05.2020 року, а рішення щодо зобов`язання Банку нарахувати та виплатити позивачу проценти за користування вкладом залишилось не виконаним. Тому, у зв`язку з порушенням відповідачем своїх зобов`язань щодо строків повернення банківського вкладу позивач просила стягнути з відповідача на її користь 3% річних від суми вкладу на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України в сумі 1901,80 доларів США за період з 11.11.2016 року до дня виплати коштів 19.05.2020 року та пеню за прострочення повернення вкладу відповідно до ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» за період з 13.01.2015 року по 19.05.2020 року в сумі 1\~055 160 доларів США. Крім цього, позивач вказує, що у зв`язку з невиконанням Банком своїх зобов`язань по поверненню вкладу та по нарахуванню та виплати процентів за користування коштами їй заподіяно моральної шкоди. Так, з вини відповідача позивач, яка є особою пенсійного віку та непрацездатною, більше 6 років була позбавлена можливості користуватись своїми заощадженнями, вести нормальний спосіб життя, повноцінно харчуватись та лікуватись. Вказує, що ці кошти гостро були необхідній для лікування її чоловіка, який хворів на онкологічну хворобу, потребував дорого вартісного лікування та помер [INFO] . Протягом 2014-2016 років позивач неодноразовими зверненням прохала відповідача повернути банківський вклад, що не давало результатів, погоджувалась навіть на повернення депозиту частинами, однак отримувала відписки, а проценти за вкладом до даного часу залишились не нараховані та їй не виплачені. Тому, позивач вказує, що внаслідок неправомірних дій відповідача зазнала моральних страждань та втрат немайнового характеру - моральної шкоди, розмір якої, враховуючи її непрацездатність, тривалість позбавлення її права користування коштами, неможливість відновлення втраченого здоров`я та втрату близької людини, відсутність коштів для лікування, вимушені зміни у її житті, в грошовому еквіваленті оцінює в розмірі 100000 грн. та просить стягнути із відповідача. Ухвалою від 09 жовтня 2020 року відкрито провадження у вказаній справі, постановлено про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 27 листопада 2020 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, згідно якого представник просить суд застосувати загальний строк позовної давності до вимоги про нарахування 3% річних від суми вкладу відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України та спеціальний річний строк позовної давності до вимоги про стягнення пені. Згідно ухвали суду від 20 січня 2021 року за клопотанням представника відповідача провадження у справі було зупинено до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 320/5115/17. 13 грудня 2021 року поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 11 січня 2022 року представником відповідача подано суду письмові пояснення, згідно яких, посилаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 09.11.2021 року у справі № 320/5115/17, представник відповідача вказує про безпідставність застосування ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» та нарахування пені по 19.05.2020 року. В ході підготовчого засідання 01 лютого 2022 року представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог відповідно до ч.2 ст.49 ЦПК України, відповідно до якої зменшує заявлені позовні вимоги на суму пені за прострочення повернення вкладу в сумі 1055160 доларів США, сплата якої передбачена ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів», та просить стягнути із відповідача 3% річних за користування коштами відповідно до ст.625 ЦК України в сумі 1901,80 доларів США та моральну шкоду в сумі 100000 грн. Ухвалою суду від 01 лютого 2022 року прийнято заяву про зменшення позовних вимог, підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті на 24 лютого 2022 року. 23 лютого 2022 року представником відповідача надіслано суду письмові пояснення, згідно змісту яких відповідач заперечує позовні вимоги, посилаючись на те, що АТ КБ «Приватбанк» не належним відповідачем у даній справі, так як внаслідок укладення 17.11.2014 року Договору про переведення боргу із ТОВ ФК «Фінілон» за зобов`язаннями щодо виплати коштів за договором, який є предметом у даній справі, на даний час Банк не несе зобов`язань за договором, а новим боржником є ТОВ ФК «Фінілон». Також вказує, що вимоги про стягнення моральної шкоди є безпідставними, так як у даній справі позивачем не доведено факту заподіяння банком моральної шкоди, не доведено вини Приватбанку, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та її результатом, не надано висновку судово-психологічної експертизи, не доведено розміру шкоди в сумі 100000 грн. Ухвалою суду від 04 травня 2022 року судом відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали із мотивів, що викладені у позовній заяві, просили позов задовольнити. Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на доводи, викладені у відзиві та письмових поясненнях, просила відмовити у задоволенні позову. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи учасників справи, з`ясувавши фактичні обставини у справі, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, 09 січня 2013 року між позивачем [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір № SAMDN80000732057755 «Стандарт». (а.с.10-11) Відповідно до умов вказаного договору клієнт вносить, а банк приймає грошові кошти в розмірі 18\~000 доларів США на строк 365 до 09.01.2014 року включно. Відсоткова ставка за вкладом становить 8,5 % річних. Період нарахування відсотків по вкладу\~- 1 місяць. Мінімальний строк вкладу 3 місяці. Згідно п.3 договору Банк видає клієнту платіжну карту Deposit Card №6762462082885820 та по закінчення кожного цілого місяця з моменту укладення договору в перший робочий день нараховуються проценти за вкладом та зараховуються на карту. Відповідно до п. 6 договору, у випадку, якщо до закінчення строку вкладу, клієнт не повідомив банк про відмову від продовження строку, вклад автоматично вважається пролонгованим на строк, зазначений в п. 1 цього договору. Строк вкладу пролонгується неодноразово без явки клієнта в банк. При цьому перебіг нового строку вкладу і нового мінімального строку вкладу починається з дня, наступного за датою закінчення попереднього строку вкладу. 05.12.2014 року позивач письмовою заявою відмовилась від подальшого продовження строку дії вкладу та просила видати суму депозитного вкладу із нарахованими процентами на умовах повернення вкладу з спливом встановленого строку договору, однак, суму вкладу та нараховані відсотки позивачці не повернено. (а.с.33) Рішенням Старосинявського районного суду від 19 липня 2017 року у справі №684/763/16-ц стягнуто з Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] суму вкладу за договором банківського вкладу № SAMDN80000732057755 в розмірі 18000 доларів США, що еквівалентно 460116,38 грн. та 3% річних за прострочення повернення вкладу в сумі 25229,72 грн. Зобов`язано ПАТ КБ «Приватбанк» нарахувати та виплатити [PERSON] проценти за користування вкладом відповідно до договору банківського вкладу (депозиту) SAMDN80000732057755 «Стандарт» за період з 11.03.2014 року по 10.01.2015 року включно за процентною ставкою, яка діяла в цей період в банку для депозитних вкладів такого виду та з 11.01.2015 року по день фактичного повернення вкладу за процентною ставкою в розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. (а.с.12-14) Згідно ухвали апеляційного суду Хмельницької області від 13 вересня 2017 року вказане судове рішення залишено без змін. (а.с.15-17) Постановою Верховного суду від 23 жовтня 2019 року касаційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» залишено без задоволення, а рішення суду від 19 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 13 вересня 2017 року без змін. (а.с.18-22) Рішення суду у справі №684/763/16-ц набрало законної сили 13 вересня 2017 року. На виконання вказаного рішення судом видані виконавчі листи у справі №684/763/16-ц, які пред`явлені стягувачем [PERSON] до примусового виконання та за її заявами були відкриті виконавчі провадження №58044791 та №58044678. Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ від 15 червня 2020 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №684/763/16-ц від 30.08.2018 року про стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] суму вкладу за договором банківського вкладу № SAMDN80000732057755 в розмірі 18000 доларів США, та 3% річних за прострочення повернення вкладу в сумі 25229,72 грн. (а.с.24) Вклад в розмірі 18000 доларів США сплачений шляхом перерахування на рахунок позивача [PERSON] 20 травня 2020 року внаслідок примусового виконання рішення суду органами державної виконавчої служби. (а.с.25) Постановою державного виконавця Печерського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у м.Києві від 13 серпня 2019 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №684/763/16-ц від 30.08.2018 року про зобов`язання ПАТ КБ «Приватбанк» нарахувати та виплатити [PERSON] проценти за користування вкладом відповідно до договору банківського вкладу (депозиту) SAMDN80000732057755 «Стандарт» за період з 11.03.2014 року по 10.01.2015 року включно за процентною ставкою, яка діяла в цей період в банку для депозитних вкладів такого виду та з 11.01.2015 року по день фактичного повернення вкладу та на підставі ст.63 ЗУ «Про виконавче провадження» державним виконавцем направлено подання до Печерського УП ГУНП в м.Києві про вчинення кримінального правопорушення. (а.с.27) Як вбачається із листа Печерського УП ГУНП в м.Києві від 12.06.2020 року, слідчим СВ Печерського УП 14.12.2019 року прийнято рішення про закриття кримінального провадження №120191100060004669 від 23.10.2019 року. (а.с.28) Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить із наступного. Відповідно до ч. ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Згідно вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1\~ст. 1058 ЦК України\~за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно із ч. 2\~ст. 1060 ЦК України\~за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Положеннями\~ст.1074 ЦК України\~встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Ст. 629 ЦК України\~визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно вимог ст.526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст.611 ЦК України \~\~передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно позовної заяви позивач [PERSON] у зв`язку з порушенням зобов`язань щодо строків повернення банківського вкладу пред`являє вимоги до відповідача АТ КБ «Приватбанк» про стягнення 3% річних від суми банківського вкладу (депозиту) відповідно до ст. 625 ЦК України за період прострочення з 11.11.2016 року до 19.05.2020 року, вказуючи, що за період прострочення з 13.01.2015 року по 10.11.2016 року 3% річних стягнуті за рішенням Старосинявського районного суду від 19.07.2017 року. Відповідно до наданого позивачем розрахунку 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України за період прострочення повернення вкладу в сумі 18000 доларів США з 11.11.2016 року до 19.05.2020 року складає 1901,80 доларів США (18000 доларів США х 3%/100%/365 днів х1286 днів прострочення). Рішенням суду у справі у справі №684/763/16-ц від 19.07.2017 року, яке набрало законної сили, встановлено, що строк вкладу відповідно до договору за договором № SAMDN80000732057755, укладеного із позивачем [PERSON] , закінчився 10.01.2015 року, тому Банк зобов`язаний повернути позивачу суму вкладу за договором 18000 доларів США та нараховані проценти, встановлено прострочення повернення Банком вкладу за Депозитним договором та сплати процентів, стягнуто на користь позивача 3 % річних згідно ч.2 ст.625 ЦК України за весь час прострочення з 13.01.2015 року по день подання заяви до суду 10.11.2016 року в межах заявлених позовних вимог. В силу вимог ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, обставини, встановлені судовими рішеннями у справі №684/763/16-ц, не підлягають доказуванню під час вирішення даного позову відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, зокрема, не підлягає доказуванню встановлений факт прострочення повернення Банком вкладу, його сума 18000 доларів США, факт порушення Приватбанком прав [PERSON] як споживача фінансових послуг Банку внаслідок невиплати вкладу та процентів по вкладу. Як встановлено судом, вклад в розмірі 18000 доларів США сплачений шляхом перерахування коштів на рахунок позивача [PERSON] 20 травня 2020 року в ході примусового виконання рішення суду органами державної виконавчої служби. Так, ст.625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. (ч.2 ст.625 ЦК України) З врахуванням того, що відповідач прострочив виконання зобов`язання щодо повернення суми депозитного вкладу 18000 доларів США, тому позивач має право на одержання 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення. У п.64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 р. по справі №916/190/18 викладений висновок щодо застосування норм права, відповідно до якого чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою\~статті 625 Цивільного кодексу України\~сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 р. у справі №127/15672/16-ц, згідно з якою правовий аналіз положень статей\~526,\~599,\~611,\~625 ЦК України\~дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених\~статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. У вказаній справі Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та №\~\~922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Як передбачено ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, беручи до уваги заяву представника відповідача у відзиві на позов про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку про обґрунтованість стягнення із відповідача 3% річних від суми простроченого банківського вкладу (депозиту) відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України за період прострочення, починаючи з 06.10.2017 року до часу повернення вкладу 19.05.2020 року, тобто у межах строку позовної давності- трьох років, які передують подачі даного позову. Таким чином, 3% річних від суми простроченого банківського вкладу (депозиту) відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України за вказаних період прострочення становить 1415,27 доларів США, виходячи із наступного розрахунку: 18000 доларів США х 3% річних х 957 прострочених днів (06.10.2017-19.05.2020) = 1415,27 доларів США, та позовні вимоги в цій частині є обґрунтованим та підлягають до задоволення. При вирішенні позову в частині стягнення моральної шкоди, суд приходить до наступних висновків. За змістом ч 2\~ст.16 ЦК України\~одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування моральної (немайнової) шкоди. В силу вимог ч. 1, п. 2. ч. 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене\~Конституцією\~та законами України. Приписами\~ст.1167 ЦК України\~визначені загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду в позадоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням прав власності, передбачено також ч.3\~ст.386 ЦК України\~(у тому числі прав на інші права, зокрема, права вимоги до банку про повернення вкладу). Відповідно до\~ст.611 ЦК України\~моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 01.09.2020 у цивільній справі №216/3521/16-ц дійшла правового висновку, що виходячи з аналізу норм\~Закону України «Про захист прав споживачів»\~та правового висновку, викладеного в постановах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року у справі №761/31065/14-ц (провадження №6-37цс16), від 01 червня 2016 року у справі №761/13926/15-ц (провадження №6-2558цс15), від 28 вересня 2016 року у справі №180/1179/15-ц (провадження №6-1699цс16), від 13 березня 2017 року у справі №761/14537/15-ц (провадження №6-2128цс16), порушення банком зобов`язання з повернення вкладу, незважаючи на умови укладеного договору, є недоліком продукції (неналежним наданням фінансової послуги) у розумінні законодавства про захист прав споживачів і відповідно до статей 4 та 22 Закону про захист прав споживачів має наслідком відшкодування моральної шкоди, завданої вкладникові таким неналежним наданням фінансової послуги. Також вказана постанова містить правовий висновок про те, що виходячи з положень статей\~16\~і\~23 ЦК України\~та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Статті\~4\~та\~22 Закону № 1023-XII\~прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, зокрема у справі про порушення банком зобов`язання з повернення вкладу, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей\~16\~та\~23 ЦК України\~і\~статей 4\~та 22\~Закону № 1023-XII\~про захист прав споживачів навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним факт винних дій Банку при виконанні зобов`язань за депозитним договором перед позивачем, порушення таких зобов`язань щодо строків повернення банківського вкладу із нарахованими процентами, що не спростовано відповідачем, тому, враховуючи конкретні обставини правовідносин, тривалість невиконання банком своїх зобов`язань щодо повернення Банком вкладу (більше п`яти років), чималий розмір грошових коштів 18000 доларів, тривалість часу, протягом якого позивач була позбавлена можливості користуватись коштами, необхідність вжиття позивачем заходів, направлених на їх повернення Банком, тривалі та неодноразові письмові звернення до Банку протягом 2014-2017 років, звернення до суду, невиконання відповідачем рішення суду в частині нарахування процентів та виплати процентів, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання на всій території України, на переконання суду свідчить про спричинення позивачу моральних страждань у зв`язку з неправомірними діями відповідача. Про наявність душевних страждань та переживань, яких зазнала позивач внаслідок вчинення відповідачем відносно неї неправомірних дій та неповернення їй коштів, [PERSON] у судовому засіданні надала показання як свідок, повідомивши, що дані кошти були єдиними її заощадженнями, вони чоловіком переїхали із окупованого Криму, у спірний період кошти були необхідні для лікування онкохворого чоловіка, однак її безліч звернень до Банку не давали позитивного результату, тому вона змушена була позичати кошти для придбання ліків, а своїми коштами була позбавлення позивача\~можливості користуватися,\~є пенсіонеркою\~та не\~отримувала інших\~доходів,що призводило до постійних переживань та стресів. Позивач [PERSON] є пенсіонером за віком, за серпень 2016 року розмір пенсії становить 1249,93 грн., проживала із чоловіком [PERSON] , 1952 року народження, якому 06.04.2015 року була встановлена довічно друга група інвалідності, та який хворів онкологічним захворюванням, помер [INFO] . (а.с.43-47) Про неодноразові письмові звернення позивачки до Банку протягом 2014-2017 років з проханням повернути кошти за депозитним договором свідчать листи звернення та відповіді (а.с.29-42) За викладених обставин, враховуючи характер порушення відповідачем прав позивача, тривалості душевних страждань та переживань, яких зазнала позивач, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 20000 грн., що буде розумним та справедливим способом відновлення порушеного немайнового права позивача [PERSON] . Щодо доводів представника відповідача про те, що АТ КБ «ПриватБанк» не є належним відповідачем у даній справі, так як внаслідок укладення 17.11.2014 року Договору про переведення боргу із ТОВ ФК «Фінілон» за зобов`язаннями щодо виплати коштів за договором, який є предметом у даній справі, на даний час Банк не несе зобов`язань перед позивачем, то вони не заслуговують на увагу, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» не надано суду належних та допустимих доказів переведення боргу на ТОВ «ФК«Фінілон», договору про про переведення боргу не представлено, а обставини щодо прострочення повернення АТ КБ «Приватбанк» вкладу позивачу [PERSON] були встановлені рішенням суду, яке набрало законної сили. Окрім цього, відповідно до ст. 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом, а доказів цього матеріали справи також не містять. Таким чином, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на її користь 3% річних за користування коштами відповідно до ст.625 ЦК України в сумі 1\~415,27 доларів США та моральну шкоду в сумі 20000 грн. Оскільки позивач при подачі позову судовий збір не сплачувала відповідно до вимог ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів», тому на підставі вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 908 грн. судового збору.

Outcome: partial