Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-17 00:00:00

В провадженні Гайворонського районного суду знаходиться цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до ПАТ «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. Позов мотивовано тим, що 22.06.2020 року близько 00 год. 40 хв., за адресою: Херсонська обл., Каховський р-н., смт. Любимівка, вул. Мелітопольська відбулася ДТП, в якій водій [PERSON] , [INFO] керуючи автомобілем марки "ЗАЗ Lanos", р.н. [NUMBER] , здійснив наїзд на пішохода, в наслідок удару пішохода відкинуло на зустрічну смугу, де на нього здійснив наїзд автомобіль марки «ВАЗ 2171030», р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , [INFO] . Внаслідок ДТП пішохід [PERSON] від отриманих травм загинув на місці події. Позивач є дружиною загиблого [PERSON] , а тому у зв`язку з його смертю позивачу спричинена значна та непоправна шкода. Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія транспортного засобу "ЗАЗ Lanos ", р.н. [NUMBER] , за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО5496717, який діяв на момент настання ДТП станом на 22.06.2020 року. За фактом настання даної ДТП було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020230000000252 та розпочате досудове розслідування. 27.02.2021 року старшим слідчим відділу з розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Херсонській області Дорошенко О.О. винесено постанову про закриття кримінального провадження №12020230000000252 у зв`язку з відсутністю в діях водія автомобіля "ЗАЗ Lanos", р.н. [NUMBER] - [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Оскільки відповідальність водія за спричинену шкоду третім особам є застрахована, позивач вирішив відновити своє порушене право шляхом одержання грошової компенсації за спричинену шкоду у вигляді страхового відшкодування саме від відповідача. І таке право вибору, як відновити своє порушене право, це виключне право позивача, і ніхто не може йому вказувати, як його відновлювати, оскільки таке гарантоване законом. Представник позивача за довіреністю [PERSON] повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся, в порядку визначеному Законом із заявами на виплату страхового відшкодування. Серед заявлених позивачем до відшкодування вимог, містились: страхове відшкодування пов`язане із заподіяною моральною шкодою; страхове відшкодування витрат на поховання. страхове відшкодування пов`язане із смертю потерпілого. До листопада 2021 року відбувалось досудове врегулювання даного страхового випадку між відповідачем та представником позивача за довіреністю. 17.01.2022 року відповідач частково визнав вимоги позивача, а саме здійснив виплату страхового відшкодування на користь [PERSON] заподіяної моральної шкоди, понесених витрат на поховання загиблого дочці загиблого [PERSON] . Листом за вих. №1684 від 24.11.2021 року відповідач повідомив представника позивача про відмову у страховій виплаті, пов`язаного із втратою годувальника, оскільки у страховика відсутні наступні документи: довідка про доходи потерпілого, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника та інформацію з пенсійного фонду України, щодо призначення пенсії по втраті годувальника. Оскільки, таке рішення страховика порушує норми законодавства України та права і інтереси потерпілої, то позивачем прийнято рішення звернутися в суд за захистом своїх порушених прав та інтересів. Просить суд стягнути з приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС", на користь [PERSON] 170028,00 грн. страхового відшкодування пов`язаного із смертю потерпілого. Позивач в судове засідання не з`явилася. Представник позивача надіслала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивача. Заявлені позовні вимоги підтримують повністю та просять їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений. Подав до суду відзив в якому просив суд відмовити в задоволенні позову та клопотання про відкладення розгляду справи, у задоволенні якого судом відмовлено. За вказаних обставин суд вважає за можливе заслухати справу у відсутності представника відповідача. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 22.06.2020 року близько 00 год. 40 хв., за адресою: Херсонська обл., Каховський р-н., смт. Любимівка, вул. Мелітопольська відбулася ДТП, в якій водій [PERSON] , [INFO] керуючи автомобілем марки "ЗАЗ Lanos", р.н. [NUMBER] , здійснив наїзд на пішохода, в наслідок удару пішохода відкинуло на зустрічну смугу, де на нього здійснив наїзд автомобіль марки «ВАЗ 2171030», р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , [INFO] (а.с. 12-13) Внаслідок ДТП пішохід [PERSON] від отриманих травм загинув на місці події (а.с. 14-15). Позивач є дружиною загиблого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] (а.с. 17). Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія транспортного засобу "ЗАЗ Lanos ", р.н. [NUMBER] , за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО5496717, який діяв на момент настання ДТП станом на 22.06.2020 року (а.с. 14). За фактом настання даної ДТП було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбачене ч.2 ст. 286 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020230000000252 та розпочате досудове розслідування. 27.02.2021 року старшим слідчим відділу з розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Херсонській області Дорошенко О.О. винесено постанову про закриття кримінального провадження №12020230000000252 у зв`язку з відсутністю в діях водія автомобіля "ЗАЗ Lanos", р.н. [NUMBER] - [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 12-13). Представник позивача за довіреністю [PERSON] повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся, в порядку визначеному Законом із заявами на виплату страхового відшкодування (а.с. 23-28). Серед заявлених позивачем до відшкодування вимог, містились: страхове відшкодування пов`язане із заподіяною моральною шкодою; страхове відшкодування витрат на поховання. страхове відшкодування пов`язане із смертю потерпілого. 17.01.2022 року відповідач частково визнав вимоги позивача, а саме здійснив виплату страхового відшкодування на користь [PERSON] заподіяної моральної шкоди, понесених витрат на поховання загиблого дочці загиблого [PERSON] , що не заперечується сторонами. Листом за вих. №1684 від 24.11.2021 року відповідач повідомив представника позивача про відмову у страховій виплаті, пов`язаного із втратою годувальника, оскільки у страховика відсутні наступні документи: довідка про доходи потерпілого, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника та інформацію з пенсійного фонду України, щодо призначення пенсії по втраті годувальника (а.с. 31). Відповідно до ч.2 ст. 27 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до ч.1-3 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: … 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; … Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. Відповідно до ст. 35 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. До заяви додаються: … е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника. Відповідно до ст. 75 СК України Дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до ч.1 ст.36 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, згідно з якими пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні… Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування. У постанові від 09 липня 2020 року у справі № 756/8644/19 Верховний суд дійшов таких висновків. Положеннями ст. 27 закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV визначено, що страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, виключно лише на умовах, встановлених ст. 1200 Цивільного кодексу України. За змістом абзацу 1 ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Частиною 2 ст. 1200 ЦК України встановлено, що особам, визначеним у пунктах 1 - 5 ч. 1 цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Тобто, коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділити на дві групи: непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання та дитина потерпілого, народжена після його смерті. Факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом. Таким чином, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць. Також у постанові від 27 січня 2021 року у справі № 584/1166/15-ц Верховний суд дійшов таких висновків. Факт перебування особи на утриманні померлого має місце, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Таким чином, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого судам необхідно дослідили зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц та від 13 січня 2021 року у справі № 592/17552/18 (провадження № 61-8512св20). Відповідно до п.п. «г» п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного із них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи. Враховуючи встановлені судом обставини і зміст зазначених вище норм права та висновків Верховного суду, суд дійшов висновку про те, що позовна заява не підлягає задоволенню, адже позивач не надала достатніх доказів того, що вона на час ДТП та смерті чоловіка перебувала на його утриманні. Всупереч ст.35.2.е "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" позивач ні відповідачу ні суду не надала документів, які підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання ДТП) календарний рік. Як вбачається із зазначених вище норм права та висновків Верховного суду для встановлення перебування особи на утриманні слід дослідити розмір та періодичність доходів позивача та її загиблого внаслідок ДТП чоловіка на час ДТП та його смерті. Суд має порівняти розміри цих доходів, а вирішення питання про перебування позивача на утриманні залежить від співвідношення розмірів допомоги, яку вона отримувала від померлого чоловіка та інших одержуваних нею доходів. Однак позивач та її представник не надали жодних доказів того яким був дохід померлого потерпілого [PERSON] за попередній (до настання ДТП) календарний рік. Натомість надано довідку УПФ від 20.04.2022 року про отримання [PERSON] пенсії за віком за період з червня 2019 року по червень 2020 року та довідку УПФ форми ОК-5 від 21.04.2022 року про отримання [PERSON] доходу лише до травня 2008 року (а.с. 46-48). Це суперечить зазначеним вище вимогам ст.35.2.е "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Таким чином наданих доказів недостатньо для порівняння розмірів доходів позивача та її чоловіка на момент ДТП та смерті останнього, що унеможливлює встановлення факту перебування позивача на його утриманні. Також не є достатнім доказом перебування позивача на утриманні загиблого потерпілого подана нею довідка Хащуватської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області №285/02-30 від 09.07.2020 року (а.с. 20), адже у ній не зазначено джерела такої інформації. Натомість згідно ст.35.2.е зазначеного вище закону належним доказом перебування на утриманні є зокрема документи щодо розміру доходу померлого. Але зазначена довідка таких відомостей про доходи померлого не містить. Таким чином, на підставі наданих суду доказів встановлено, що позивач на момент ДТП і смерті її чоловіка отримувала дохід у вигляді пенсії за віком у розмірі, що дорівнює прожитковому мінімуму для непрацездатних осіб, а будь-яких відомостей про доходи померлого чоловіка за попередній (до настання ДТП) календарний рік суду не надано. Тому суд дійшов висновку про недоведеність факту перебування позивача на утриманні її чоловіка [PERSON] на час ДТП і смерті останнього. За таких обставин підстави для задоволення позову відсутні. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати необхідно залишити по фактично понесеним.

Outcome: dismissed