Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-17 00:00:00

22.03.2021 позивач [PERSON] звернулася до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області з позовом до АТ «УкрСиббанк», в якому просить стягнути з відповідача пеню в сумі 65 037,42 доларів США та 3% річних в сумі 315, 87 доларів США в еквіваленті на грошову одиницю України. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 01.02.2012 між нею та АКІБ "УкрСиббанк" було укладено договір банківського вкладу (депозит) № 2630616913718463. Згідно з вказаним договором нею було передано банку 20000 доларів США. Так, як позивачка не могла повернути передані нею кошти на депозитний рахунок, то вона звернулась до суду з метою захисту її порушених прав. Нею був заявлений позов, про стягнення з відповідача коштів за договором банківського вкладу: основної суми вкладу в розмірі 20000 доларів США, відсотки за користування кредитом за період 01.02.21012 по 01.05.2013 в розмірі 4667,00 доларів США, пені за період з 05.05.2013 по 06.11.2013, інфляційних за період 2013-2015 та 3% річних за період з 05.05.2013 по 31.12.2013. Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 23.16.2016, яке залишено без змін Апеляційним судом Львівської області було стягнуто з ПАТ "УкрСиббанк» на її користь суму банківського вкладу за договором банківського вкладу (депозит) у розмірі 20 000,00 Доларів США, а також відсотки за користування вкладом у розмірі 19 572,60 Доларів США, а разом 39 572,60 Доларів США. 19.06.2018 АТ «УкрСиббанк» виконав рішення суду. В подальшому Верховний Суд змінив рішення Кам`янка - Бузького районного суду Львівської області та стягнув на її користь 4667 доларів США процентів за користування кредитом, зменшивши суму нарахованих відсотків. Вказує, що рішення Верховного Суду та те, що банк не виконав належним чином договірні зобов`язання, що передбачені вимогами ст. 526 ЦПК України, а відтак зобов`язаний нести відповідальність у вигляді сплати неустойки (пені) та 3% річних. Так як станом на 25.03.2020 банк не виконав зобовязання щодо повернення її відсотків за користування кредитними коштами за період з 23.12.2016 по 18.06.2018 то вважає, що має право на стягнення з відповідача пені в сумі 65037,42 доларів США та 3% річних за період з 19.06.2018 по 25.03.2020 в сумі 314,87 доларів США. Ухвалою суду від 24.03.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження та призначено судове засідання. 27.04.2021 відповідачем АТ «Укрсиббанк» подано відзив на позову заяву, проти заявлених позовних вимог заперечує, вважає їх необґрунтованими та незаконними з наступних підстав. Зокрема, вказує, що прийнятим рішенням Кам`янка - Бузького районного суду Львівської області від 23.12.2016 та в подальшому Постановою Верховного Суду від 25.03.2020 було вже вирішено спір між тими самим сторонами з тих самих підстав. Крім цього позивачем не наведено достатніх доказів/розрахунків, щодо підтвердження правомірності та обґрунтованості заявлених позовних вимог та позивачкою, без поважних причин пропущено спеціальний строк позовної давності в межах якого особа може звернутися до суду щодо стягнення неустойки. Крім того, відповідач заперечив стосовно позову зіславшись на те, що позовні вимоги фактично зводяться до питання відшкодування шкоди, завданої позивачеві внаслідок кримінального праворушення, а не порушення договірних правовідносин. У зв`язку з цим вважає, що посилання позивача на норми матеріального права, які регулюють відповідальність саме за договірними правовідносини ми є безпідставним. Таким чином, вважає вимоги позовної заяви [PERSON] по даній цивільній справі є такими, що не відповідають вимогам законодавства України та фактичним обставинам справи. 29.04.2021 представником АТ «УкрСиббанк» подано заяву про застосування строку позовної давності. 05.05.2021 представником позивачки [PERSON] адвокатом Лущанець М.В. подано відповідь на відзив. Ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 18.06.2021 зупинено провадження у цивільній справі № 446/562/21 за позовною заявою [PERSON] до АТ "УкрСиббанк" про захист прав споживачів та стягнення коштів за договором банківського вкладу до набрання законної сили судовим рішенням Великої Палати Верховного Суду у справі № 320/5115/17. Ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 28.03.2022 провадження у справі поновлено та призначено судове засідання. Позивачка в судове засідання не з`явилася,через канцелярію суду подала заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, заявлені нею вимоги підтримує в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, додатково вказав, що банк не виконує своїх зобов`язань перед [PERSON] в повному обсязі, тому просив стягнути з відповідача пеню за несплату відсотків за користування кредитом за період з 23.12.2016 по 18.06.2018 в сумі 65037,42 доларів США та 3% річних за період з 19.06.2018 по 25.03.2020 в сумі 314,87 доларів США. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, зіславшись на відзив на позовну заяву, та заяву про застосування строку позовної давності, просив суд відмовити у задоволення позовних вимог. В подальшому на розгляд справи не з`явився, через канцелярію суду подав клопотання, про проведення судового засідання за відсутності представника. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. 01 лютого 2012 року між АКІБ "УкрСиббанк" та [PERSON] було укладено договір банківського вкладу (депозит) №2630616913718463 USD, за умовами п. 1.1. якого банк приймає на зберігання від вкладника або для нього грошові кошти (вклад) та зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму вкладу та проценти на нього на умовах та в порядку, встановлених цим договором. Пунктом 1.3. цього договору визначено, що вкладник вносить/розміщує на вкладний рахунок суму 20 000 доларів США на строк зберігання з 01.02.2012 до 01.04.2012, що є також строком дії договору. Рішенням Кам`янка - Бузького районного суду Львівської області від 23.12.2016 у справі № 446/155/16-ц позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів за банківським вкладом задоволено частково, зокрема стягнуто з ПАТ «УкрСиббанк» на користь [PERSON] суму банківського вкладу за договором банківського вкладу (депозит) № 2630616913718463 USD від 01.02.2012 у розмірі 20 000,00 Доларів США, а також відсотки за користування вкладом у розмірі 19 572,60 Доларів США, разом 39 572,60 Доларів США, що еквівалентно 1 040 205,87 грн, у задоволенні решти вимог відмовлено. Постановою Апеляційного суду Львівської області від 05.06.2018 рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 23.12.2016 залишено без змін (а.с. 5-10). 19.06.2018 на підставі рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 23.12.2016 по справі 446/155/16-ц АТ «УкрСиббанк» перерахувало [PERSON] 39 572,60 доларів США з яких 20\~000,00 доларів США сума вкладу та 19572,60 доларів США відсотки за користування вкладом (а.с. 73). Постановою Верховного Суду від 25.03.2020 рішення Кам`янка - Бузького районного суду Львівської області від 23.12.2016 та постанову Апеляційного суду Львівської області від 05.06.2018 в частині стягнення з ПАТ «УкрСиббанк» на користь [PERSON] процентів за користування вкладом змінено, зменшено їх розмір з 19\~572,60 доларів США до 4667 доларів США. В іншій частині рішення залишено без змін (а.с. 17-22). Рішенням Кам`янка - Бузького районного суду Львівської області від 16.11.2020 у справі № 446/735/19 позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів за банківським вкладом задоволено частково, зокрема стягнено з АТ «УкрСиббанк» на користь [PERSON] 12 972,01 доларів США відсотків за договором банківського вкладу. Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного. Відповідно до пункту 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно пункту 1 статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Щодо можливості застосування до вказаних правовідносин норм Закону України «Про захист прав споживачів» та нарахування пені на підставі ч.5 ст.10 цього Закону зазначає таке. Правовідносини з банківського вкладу врегульовані нормами ЦК України, законами N 2664-III, N 2121-III, N 1023-XII. У частині другій статті 627 ЦК України передбачено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Отже, пеня, передбачена ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача. Відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі. Судом встановлено, що рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 23.12.2016 (справа № 446/155/16), яке набрало законної сили 05.06.2018, розірвано договір банківського вкладу, тому між сторонами, між вкладником та банком, припинилися договірні правовідносини з договору банківського вкладу. Після ухвалення рішення про розірвання договору банківського вкладу та набрання ним законної сили між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, наявність якого підтверджене судовим рішенням, застосовуються приписи статті 625 ЦК України у разі його невиконання. Тобто з моменту набрання рішенням законної сили на вказані правовідносини не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак пеня відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону «Про захист прав споживачів» не нараховується. Як встановлено судом, позивачка, звертається до суду з позовом, в якому просила стягнути пеню відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», яку обчислює за період з 23.12.2016 по 18.12.2018, тобто включаючи і період між сторонами не існуло споживчих правовідносин, так як договір банківського вкладу, був розірваний 05.06.2018. Крім цього, позивач просить стягнути пеню, нарахування якої здійснює на відсотки, а не на суму основного вкладу. Проте Верховний Суд України у своїх Постановах: від 11.05.2016, у справі № 6-37цс16; від 01.06.2016, у справі № 6-2558цс15; від 28.09.2016, у справі № 6-1699цс16; від 13.03.2017, у справі № 6-2128цс16; від 13.09.2017, у справі № 6-1881цс16, прийшов до висновку, що нарахування пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» з дня витребування вкладу до дня ухвалення судового рішення, повинно нараховуватися не на не нараховані або невиплачені відсотки, а на сам вклад. Відтак, враховуючи, що між позивачкою та банком припинено правовідносини за договором банківського вкладу, то ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не розповсюджується на спірні правовідносини, після 05.06.2018 та той факт, що позивачкою не враховано, що пеня нараховується за кожен день прострочення на всю суму утриманих банком коштів, тобто на суму основного вкладу, а не на нараховані та не виплачені відсотки, як обчислює позивачка, тому суд приходить до висновку позовні вимоги в частині стягнення пені не підлягає до задоволення. Вирішуючи позов в частині стягнення трьох процентів річних за ч.2 ст.625 ЦК України суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб. Положення статті 11 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Тобто відповідно до положень статті 11 ЦК України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, - за наявності прямої вказівки про це в законі. За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду. Приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 цього ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 цього Кодексу). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі N 686/21962/15-ц (провадження N 14-16цс18), від 19 червня 2019 року у справі N 646/14523/15-ц (провадження N 14-591цс18). Після розірвання договору банківського вкладу в судовому порядку банк не звільняється від відповідальності за порушення виконання зобов`язань згідно зі статтею 625 ЦК України, частиною другою якої встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями (постанова ВСУ від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс1 1). Передбачене ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. У ч.2ст. 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. Відповідно до розрахунку позивачки, остання просить стягнути 3% річних за період 19.06.2018 по 25.03.2020, та обчислює їх виходячи з нарахованих за рішенням суду відсотків. Проте, суд не вбачає правових підстав для нарахування та стягнення 3% річних, так, як три проценти річних повинні нараховуватися на суму основного боргу без урахування вже нарахованих процентів за користування чужими грошовими коштами. Тому, ураховуючи визначений період прострочення та формулу розрахунку процентів відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, тому суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення 3 % річних. Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] до АТ "УкрСиббанк" про захист прав споживачів та стягнення коштів за договором банківського вкладу слід відмовити за безпідставністю. Стосовно заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності, суд приходить до наступного висновку. Представник відповідача подав заяву про застосування строків позовної давності та просив відмовити в позові у зв`язку із спливом позовної давності. Відповідно до статей 256 та 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Ч.1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 1, 3 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання, перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. ст.267 ЦК України). При цьому, з огляду на наведене, а також із урахуванням правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.12.2018 по справі N 910/18560/16 (12-143гс18), у якій зазначено, що позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними, суд вважає, що у даному випадку відсутні підстави для застосування строку позовної давності, про що було зроблено відповідну заяву представником відповідача. Щодо судових витрат. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду із цим позовом позивачка судовий збір не сплачувала, посилаючись на те, що є споживачем, який на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Під час, розгляду справи судом встановлено, що споживчі правовідносини між позивачкою та банком припинені рішенням суду про розірвання договору та тепер існують правовідносини з виконання грошового зобов`язання, на які не поширюється дія умов договорів та Закону України «Про захист прав споживачів», тому позивачка не звільняється від сплати судового збору. Відповідно до п.1 ч. 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана, зокрема, фізичною особою, судовий збір встановлюється у розмірі 1 відсотка від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. (908 грн та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (встановлено обмеження - 11350,00 грн). Ціна позову становила 65037,42 долара США. Таким чином, за подання позовної заяви в дохід держави слід стягнути з позивачки [PERSON] 11350,00 грн судового збору.

Outcome: approved