Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

У жовтні 2020р. позивач АТ «Перший Український Міжнародний Банк» звернулося до Павлоградського районного суду Дніпропетровської області з позовом до відповідачки [PERSON] , в якому просив суд: - стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором № 5692488 від 24 вересня 2007р. (далі по тексту - кредитний договір) суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 36370,91 дол. США, штрафи і пені 2290,13 дол. США і 24391,5 грн. відповідно. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що цей позов пред`явлений в порядку незакінченого судового провадження Калінінського районного суду м. Донецька по справі №256/5926/13-ц, розгляд справи не був закінчений, а провадження було втрачене в суді, при цьому ухвалою Калінінського районного суду м. Донецька від 07 жовтня 2013р. відкрито провадження у справі № 256/5926/13-ц. Через воєнні дії та окупацією м. Донецька розгляд справи не був завершений. Єдиний державний реєстр судових рішень не містить рішення суду по вказаній справі № 256/5926/13-ц. У зв`язку з неможливістю здійснювати правосуддя під час воєнного стану згідно з розпорядженням Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 вересня 2014р. № 2710/38-14р. «Про визначення територіальної підсудності справ» судові справи, підсудні Калінінському районному суду м. Донецька, передані за підсудністю Павлоградському районному суду Дніпропетровської області. Згідно з листом Павлоградського районного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2020р. № 05-05/73/2020, цивільна справа № 256/5926/13-ц до нього не надходила. Відповідно з умовами кредитного договору (п.1.1. договору) відповідачці було видано кредит у сумі 41055,0 дол. США, зі сплатою 11,50% річних, строком до 24 вересня 2024р. Видача кредиту та отримання коштів відповідачкою підтверджується меморіальним валютним ордером № 352083480 від 24 вересня 2007р. Відповідачка, відповідно до кредитного договору (п. 1.1., 1.3., 3.1., 3.2.) повинна була щомісяця частинами повертати кредит та сплачувати проценти за встановленим графіком, який є додатком № 1 до договору. Відповідачка з листопада 2011р. припинила виконання зобов`язань за договором, внаслідок чого утворилася заборгованість. На виконання п. 3.5.7. кредитного договору, позивачем 15 лютого 2013р. рекомендованим листом було направлено відповідачці вимогу про дострокове повернення усієї суми кредиту та сплату процентів. Проте досудова вимога позивача, була проігнорована стороною відповідача. Оскільки в досудовому порядку вирішити спірне можливо, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою Павлоградського районного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2020р. справу передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва у зв`язку з тим, що відповідачка зареєстрована, як фізична особа-підприємець в Шевченківському районі м. Києва, за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 травня 2021р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 21 лютого 2022р. на адресу суду надійшов відзив, в якому, відповідачка проти позову заперечила, зазначивши, що розрахунок заборгованості здійснено невірно, стороною позивача при зверненні до суду пропущені строки позовної давності та порушені правила підсудності. Відповіді на відзив не надходило. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 лютого 2022р. закрито підготовче провадження, та призначено розгляд справи по суті. В судове засідання 07 червня 2022р. сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку. Стороною позивача було подано до суду заяву про розгляд справи у відсутність свого представника, заявлені позовні вимоги сторона позивача підтримує в повному обсязі. Відповідачка, поважність причин неявки не повідомила, свого представника до суду не направила. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Звертаючись до суду з вказаним позовом в жовтні 2020р., позивач зазначав, що у поданому в липні 2013р. ним були пред`явлені позовні вимоги до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договорому загальній сумі 36370,91 дол. США, штрафи та пені у розмірі 2290,13 дол. США та 24391,50 грн., з яких 30285,27 дол. США - заборгованість за сумою кредиту, 6085,64 дол. США - заборгованість за процентами, еквівалент 1879,58 дол. США - пеня; еквівалент 410,55 дол. США - штраф за порушення обов`язків, передбачених пп. 4.3.2.-4.3.6. кредитного договору; 24391,50 грн. - штраф за невиконання умов страхування. Судом встановлено, що 24 вересня 2007р. між сторонами був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у сумі 41055,0 дол. США, і повинна щомісячно погашати його частинами та сплачувати проценти за його користування у розмірі 11,50% річних, строком до 24 вересня 2024р., але з листопада 2011р. відповідачка припинила виконувати зобов`язання, при цьому у відзиві на позов сторона відповідача, факт невиконання зобов`язань за договором не спростовує, доказів на підтвердження відсутності простроченого зобов`язання не надала. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З матеріалів справи вбачається, що 15 лютого 2013р. позивач направив рекомендованим листом на адресу відповідачки, письмову вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та нарахованих процентів (№ DON-61/319 від 13 лютого 2013р.) протягом 30 календарних днів. Такими діями позивач на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання (кредитного договору) щодо строку повернення кредиту з 24 вересня 2024р. на 26 березня 2013р. Таким чином, термін стягнення заборгованості за усією сумою кредиту у повному обсязі настав 27 березня 2013р. Розрахунком заборгованості за кредитним договором підтверджено загальну заборгованість за кредитом у сумі 30285,27 дол. США. Зазначену суму заборгованості відповідачка у відзиві не спростувала, іншого розрахунку суми заборгованості за кредитним договором не надала. У зв`язку з цим суд приходить до висновку, що вказана сума є обґрунтованою та доведеною. Щодо суми нарахованих процентів суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню. Позивач заявив до стягнення проценти, нараховані за період з 05 жовтня 2011р. по 04 липня 2013р. Як встановлено судом, строк виконання зобов`язання за кредитним договором було змінено позивачем у зв`язку з направленням вимоги про дострокове повернення кредиту, і термін виконання зобов`язання у повному обсязі настав 27 березня 2013р. Згідно зі ст.ст. 625, 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання процентів від суми позики лише протягом дії договору, а після його закінчення у разі прострочення виконання грошового зобов`язання застосовуються положення статті 625 ЦК України. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу строку кредитного договору позивач має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Такий висновок викладений у правових позиціях Великої Палати Верховного Суду, висловлених у постановах від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) та від 24 січня 2019р. у справі № 5017/1987/2012 (провадження № 12-289гс18). У ч. 4 ст. 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, вимоги позивача про стягнення процентів за період з 27 березня 2013р. по 04 липня 2013р. у сумі 870,49 дол. США, не підлягають задоволенню. Проценти, нараховані за період з 05 жовтня 2011р. по 26 березня 2013р. у сумі 5215,15 дол. США, доведені розрахунком заборгованості. Згідно з п. 3) ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч.1 ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 551 ЦК України визначено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Пунктом 5.2. кредитного договору, укладеного між сторонами, передбачено, що відповідач у разі порушення строків виконання зобов`язань з повернення кредиту та/або сплати процентів повинен сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідний період, від суми простроченого зобов`язання, за кожний день прострочки. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідачки пеню у сумі еквівалентної 1879,58 дол. США, нараховану за період з 25 липня 2012р. по 24 червня 2013р. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штраф, пеня) застосовується позовна давність в один рік. Позивач звернувся з позовною заявою до Калінінського районного суду м. Донецька у липні 2013р. Отже пеня нарахована у межах позовної давності та доведена розрахунком. Пеня розрахована в валюті укладеного кредитного договору (дол.. США) у загальній сумі 1879,58 дол. США, і згідно з позовними вимогами підлягає стягненню в національній валюті у сумі 54986,92 грн. згідно з курсом НБУ станом на 07 червня 2022р. (29,2549 грн. за 1 дол. США). Пунктом 5.5. кредитного договору також передбачено сплату штрафу за кожен випадок порушення відповідачем обов`язків, передбачених п.п. 4.3.2. - 4.3.6. договору, у розмірі 1 % від суми одержаного кредиту. Позивач нарахував штраф у сумі 410,55 дол. США, відповідно до п.4.3.3. договору за невиконання відповідачкою обов`язку у місячний термін після 24-го серпня кожного року протягом дії договору надавати банку довідку про заробітну плату та інші доходи за період попередніх цієї дати шести місяців та інформацію необхідну для визначення фінансового стану. Штраф розрахований в валюті укладеного кредитного договору (доларах США) у сумі 410,55 дол. США, і згідно з позовними вимогами підлягає стягненню в національній валюті у сумі 12010,60 грн., згідно з курсом НБУ станом на 07 червня 2022р. Пунктом 4.3.1. кредитного договору передбачено, що відповідачка зобов`язана протягом строку дії договору щорічно поновлювати дію договорів страхування, укладення яких передбачено кредитним договором, при цьому страхова сума за договорами страхування, що будуть укладатись на новий строк, має бути не меншою, ніж сума поточної заборгованості позичальника за основною сумою кредиту і не меншою дійсної вартості майна (за договорами страхування майна). На підтвердження виконання умов цього пункту відповідач зобов`язаний до дати закінчення періоду страхування надавати позивачу по одному оригінальному примірнику цих договорів страхування та документів, що підтверджують сплату страхових платежів. Згідно з п.5.4. кредитного договору відповідачка повинна сплатити штраф за кожний випадок порушення обов`язків щодо поновлення дії договорів страхування у розмірі 10% від мінімальної страхової суми, на яку згідно з вимогами зазначеного пункту Договору має бути укладений договір страхування. Штраф за порушення умов страхування склав 24391,50 грн. Пеня та штрафи нараховані позивачем за різні види порушень, підтверджені розрахунком, тому їх стягнення є обґрунтованим. Доводи відповідачки щодо пропущення позивачем строку позовної давності, які викладені у відзиві, є безпідставними, в силу положень ст. ст. 256-258 ЦК України, враховуючи те, що позивач спочатку звернувся з даним позовом у липні 2013р. до Калінінського районного суду м. Донецька, і провадження у справі було втрачене, а розгляд не був завершений. Вимога позивача про дострокове повернення кредиту та сплату процентів, якою позивач змінив строк кредитування була направлена відповідачці 15 лютого 2013р. Строк, за який позивач стягує заборгованість за кредитним договором, починається з 05 жовтня 2011р., що становить менше трьох років перед зверненням до суду з позовом і відповідає загальній позовній давності, яка встановлена ст. 257 ЦК України. Також позивач просив суд стягнути неустойку, яка нарахована за порушення відповідачкою обов`язків за договором у період з 25 липня 2012р. по 24 червня 2013р., що становить менше одного року перед зверненням до суду з позовом, і відповідає спеціальній позовній давності, яка встановлена ст. 258 ЦК України. Відповідно до ст.141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених вимог підлягають відшкодуванню судові витрати зі сплати судового збору у сумі 3264,51 грн., понесені позивачем.

Outcome: partial