Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-29 00:00:00

Позивач ПрАТ «СК АСКО ДС» звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 01 березня 2019 року між ПрАТ «СК АСКО ДС» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який оформлено полісом серії АМ/8819368. Згідно вказаного полісу забезпеченим транспортним засобом є «ГАЗ 330214», державний реєстраційний номер [NUMBER] , страхова сума (ліміт відповідальності) страховика за шкоду, заподіяну майну - 100 000 гривень, франшиза - 1 000 гривень. 18 листопада 2019 року у місті Дніпрі трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ГАЗ 330214», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «NISSAN QASYQAI», державний реєстраційний номер [NUMBER] , власником якого є [PERSON] . Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська № 201/13203/19 [PERSON] визнано винним у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди. 27 грудня 2019 року до ПрАТ «СК АСКО ДС» звернулась із заявою [PERSON] . Відповідно до звіту № 30121902 про матеріальний збиток завданий власнику автомобіля «NISSAN QASYQAI» складає 36 510,89 грн. За спричиненні збитки власнику автомобіля «NISSAN QASYQAI»перераховано страхову виплату в розмірі 29 425,89 грн. з вирахуванням франшизи та ПДВ. Враховуючи наведене, просить стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування в порядку регресу в розмірі 29 425,89 коп. та судові витрати. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2021 року прийнято до провадження справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив та не надав будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, також шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м. Дніпропетровська (а. с. 42, 46), заперечень проти позову суду не представив, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. 30 травня 2022 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, враховуючи інтереси позивача, суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності сторін на підставі наявних матеріалів справи з можливістю ухвалення заочного рішення, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 18 листопада 2019 року о 18 годині 30 хвилин в м. Дніпрі в районі вул. Архитектора Дольника водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «ГАЗ 330214», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під час руху заднім ходом, не переконався в безпечності свого маневру, внаслідок чого вчинив зіткнення з автомобілем «NISSAN QASYQAI», державний реєстраційний номер [NUMBER] , що був припаркований водієм [PERSON] . Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 10.9 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобам. Вина відповідача у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2019 року, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а. с. 3). Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду в справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Постанова Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2019 року набрала законної сили 24 грудня 2019 року, а тому є достатньо підстав для звільнення позивача від доказування цього позову в частині питань чи мали місце дії відповідача, а саме дії, що містять в собі склад порушення, наявність причинно-слідчого зв`язку між винними діями, пов`язаними з порушенням вимог Правил дорожнього руху України, відповідача і завданням шкоди. Вказаними протиправними діями відповідача потерпілій особі було завдано матеріальної шкоди. Матеріалами справи підтверджено, що 01 березня 2019 року між ПрАТ «СК АСКО ДС» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який оформлено полісом серії АМ/8819368. Згідно вказаного полісу забезпеченим транспортним засобом є «ГАЗ 330214», державний реєстраційний номер [NUMBER] , страхова сума (ліміт відповідальності) страховика за шкоду, заподіяну майну - 100 000 гривень, франшиза - 1 000 гривень (а. с. 5). Також судом встановлено, що 27 грудня 2019 року власник пошкодженого транспортного засобу «NISSAN QASYQAI», державний реєстраційний номер [NUMBER] , звернулася до позивача з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку (а. с. 7) та із заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу (а. с. 9). Відповідно до звіту № 30121902 про матеріальний збиток завданий власнику автомобіля «NISSAN QASYQAI» складає 36 510,89 грн. (а. с. 10-14). Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засіб» та нормами Закону України «Про страхування». Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засіб» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 вищезазначеного Закону). Згідно із абзацами «в» пп. 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. В цьому випадку відповідачем не було доведено умислу потерпілого або, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили. Частиною 1 статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як було встановлено судом, постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2019 року винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що призвело до настання дорожньо-транспортної пригоди є відповідач у справі - [PERSON] . Відтак, в силу вказаних норм закону, на таку особу покладається обов`язок відшкодувати завдану внаслідок ДТП матеріальну шкоду. Отже, відповідно до страхового акту № 509/20 ГО від 10 листопада 2020 року (а. с. 21) та умов Договору страхування № АМ/8819368 від 01 березня 2019 року, розмір страхового відшкодування склав 36 510,89 грн., що з вирахуванням франшизи та ПДВ становить 29 425,89 грн., яке позивачем було сплачено [PERSON] відповідно до платіжного доручення № 2538 від 10 листопада 2020 року (а. с. 22). Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а понесені ПрАТ «СК АСКО ДС» витрати пов`язані із виплатою страхового відшкодування в розмірі 29 425,89 грн. підлягають стягненню з відповідача. Також згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 2 270 грн., який був сплачений позивачем при поданні позовної заяви до суду (а. с. 25).

Outcome: approved