Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до Червонозаводського районного суду міста Харкова з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Еліт Фінанс»), в якому просить визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Клопотова С. Д., вчинений ним 12 лютого 2021 року та зареєстрований за № 145, яким стягнуто з нього 1 160 957,77 грн на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги мотивує тим, що 24 лютого 2021 року з Єдиного реєстру боржників він дізнався про наявність відкритого приватним виконавцем Амельченком В. П. виконавчого провадження № 64577909 з виконання вищевказаного виконавчого напису. Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінітсерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, оскільки відповідачем не надано всі необхідні документи, що підтверджують правомірність стягнення з позивача боргу, зокрема, оригінал нотаріально посвідченого кредитного договору. Жодних листів, вимог щодо наявності або претензій від нового кредитора ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», а також інформації щодо відступлення права вимоги позивач не отримував. Крім того, позивач зазначає, що при вчиненні виконавчого напису не було враховано того, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 вересня 2013 року, яке набрало законної сили, вже була стягнута заборгованість за кредитним договором, укладеним між ним та ВАТ «КБ Надра», що також свідчить про те, що сума боргу не є безспірною. У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та просить позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою Червонозаводського районного суду міста Харкова від 04 березня 2021 року вищевказану цивільну справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду міста Києва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 квітня 2021 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19 квітня 2021 року вказану справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Оскільки розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторони в судове засідання не викликались. Згідно з даними зворотніх повідомлень про вручення поштових відправлень, учасники справи отримали копії ухвал про відкриття та позовних заяв з додатками. 28 серпня 2021 року через підсистему «Едектронний суд» до суду надійшли письмові пояснення третьої особи - приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Клопотова С. Д., в яких останній зазначив, що при вчиненні виконавчого напису йому не було відомо і відповідач не повідомив, що спір щодо стягнення заборгованості був вирішений Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ще в 2013 році, що призвело до подвійного стягнення, яке є помилковим. Крім того, вказав, що вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений було помилковим. Зазначив, що вимоги позивача є обґрунтованими та не заперечує проти їх задоволення. 14 вересня 2021 року, на електронну пошту суду, надійшов відзив відповідача, в якому останній визнав позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та не заперечував проти їх задоволення. Водночас, відповідач заперечував проти стягнення з нього судових витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн, оскільки позивачем не надано розрахунку витрат на правничу допомогу, детальний опис робіт, виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, договору про надання правової допомоги, акту прийому-передачі наданих послуг, платіжні доручення на оплату послуг, тобто позивачем не доведено понесення таких витрат. Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Амельченко В. П. пояснення до суду не надав. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріусами виконавчих написів визначений у Главі 14 Закону України «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Суд встановив, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 вересня 2013 року, яке набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] заборгованість за договором кредитної лінії № 1/2008?МКО від 09 січня 2008 року в сумі 22 405,79 доларів США, що еквівалентно 179 089,47(а. с. 10-11). Вказаним рішенням встановлено, що 09 січня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та [PERSON] був укладений договір кредитної лінії № 1/2008-МКО, згідно з яким банк відкрив позичальнику кредитну лінію в сумі 20 000 доларів США, терміном на 48 місяців з 09 січня 2008 року по 09 січня 2013 року на умовах сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 14,4% річних, що можуть бути змінені додатковими угодами. Зазначені обставини, відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України, не доказуються при розгляді іншої справи. 12 лютого 2021 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Клопотовим С. Д. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 145, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованості за кредитним договором від 09 січня 2008 року № 1/2008 - МКО у розмірі 1 160 957,77 грн (а. с. 7). З виконавчого напису вбачається, що стягнення заборгованості проводиться за період, що утворилася станом на 24 листопада 2020 року. Сума заборгованості за виконавчим написом складає 1 160 957,77 грн, з яких: 425 438,25 грн - сума заборгованості за кредитом; 416 649,11 грн - сума заборгованості за відсотками за користування кредитом; 318 870,41 грн - сума заборгованості за штрафними санкціями. 18 лютого 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Амельченком В. П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 64577909 на підставі виконавчого напису № 145, виданого 12 лютого 2021 року про стягнення з боржника [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованості в розмірі 1 160 957,77 грн (а. с. 8). Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зі статтею 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі- Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти до наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Таким чином, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на викладене, та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 та узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19). Позивач, звертаючись до суду з указаним позовом, посилалась на те, що виконавчий напис вчинено з порушенням Закону України «Про нотаріат» та Порядку вичнення нотаріальних дій, посилаючись на те, що заборгованість не є безспірною, оскільки наданий відповідачем розрахунок не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог боржника. Як вбачається з матеріалів справи на підставі виконавчого напису від 12 лютого 2021 року № 145 з [PERSON] стягнуто на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором від 09 січня 2008 року № 1/2008-МКО у розмірі 1 160 957,77 грн, яка утворилася за період станом на 24 листопада 2020 року та складається з суми заборгованості за кредитом - 425 438,25 грн; суми заборгованості за відсотками за користування кредитом - 416 649,11 грн; сума заборгованості за штрафними санкціями - 318 870,41 грн. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Так, у матеріалах справи, що розглядається відсутні докази того, що укладений між банком та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально. Таким чином, серед документів наданих нотаріусу для вчинення виконавчого напису оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, відсутній, а отже не може бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц). Також, у матеріалах справи, що розглядається відсутні докази надсилання вимоги від стягувача про виконання умов кредитного договору від 09 січня 2008 року № 1/2008-МКО позивачу, що є порушенням підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Крім того, позивачем на підтвердження того, що заборгованість є спірною надано рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, яким стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором від 09 січня 2008 року № 1/2008-МКО у сумі 22 405,79 доларів США, що еквівалентно 179 089,47 грн (а. с. 10-11). Із зазначеного рішення вбачається, що банк стягнув усю заборгованість за вищевказаним кредитним договором, яка становить 22 405,79 доларів США, що еквівалентно 179 089,47 грн. Натомість заборгованість, що стягується з позивача за оскаржуваним виконавчим написом визначена станом на 24 листопада 2020 року та складається також із заборгованості за кредитним договором від 09 січня 2008 року № 1/2008-МКО, зокрема із заборгованості за кредитом в розмірі 425 438,25 грн та відсотками в розмірі 416 649,11 грн, а також заборгованості за штрафними санкціями - 318 870,41 грн. Отже, вчинення оскаржуваного виконавчого напису призведе до подвійного стягнення заборгованості з позивача, а також доводить відсутність факту безспірності вимог банку. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до пункту 3.4. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 вересня 2013 року встановлено, термін погашення кредиту за кредитним договором від 09 січня 2008 року № 1/2008-МКО визначений до 09 січня 2013 року. При цьому, для вчинення виконавчого напису ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» звернулося до приватного нотаріуса лише 12 лютого 2021 року, тобто через вісім років після виникнення права вимоги, що перевищує загальну позовну давність тривалістю у три роки, встановлену нормами чинного законодавства. Отже, нотаріус не перевірив додержання строків на звернення стягувача з заявою про вчинення виконавчого напису, не з`ясував, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу, не надав цим обставинам відповідної оцінки, не дотримався строків, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, та не встановив, чи підтверджують надані банком документи безспірність боргу. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач визнав позов, приведені позивачем обставини не спростував, доказів наявності законних підстав, передбачених для видачі виконавчого напису не надав. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх задоволення. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Згідно з частиною першою статті 133 та частиною першою статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем, що включають судовий збір у розмірі 908 грн, підлягають стягненню на користь держави з відповідача, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підстав пункту 10 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». Що стосується витрат на правничу допомогу, то позивач не позбавлений змоги подати відповідні докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, оскільки в позовній заяві наводив попередній розрахунок витрат, пов`язаних із правничою допомогою. На підставі викладеного,

Outcome: approved