Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-29 00:00:00

16 грудня 2019 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи приватний нотаріус Одеського нотаріального округу Буракова Олександра Ігорівна, державний виконавець Віннічук Вікторія Вікторівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позивач вказує, що 02.12.2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бураковою О.І. вчинений виконавчий напис (зареєстрований в реєстрі за №1487) про стягення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по аліментами в розмірі у сумі 98\~335 грн.На виконання напису нотаріуса, державним виконавцем Віннічук В.В. відкрито виконавче провадження. Позивачем вказано, що сума, яка вказана у виконавчому написі не є безспірною, порушено порядок вчинення виконавчого напису. Відтак, на час вчинення виконавчого напису позивач був позбавлений надати заперечення проти такої вимоги, а тому виконавчий напис вчинений з порушенням встановленої законодавством України процедури його вчинення та на підставі неправомірних вимог стягувача, а відтак є таким, що не підлягає виконанню. Зокрема, відповідачка не направляла йому будь-які документи, а нотаріус не повідомляла його про звернення для вчинення виконавчого напису, а тому він не мав змоги якимось чином заперечити проти незаконно нарахованих сум. Окрім того, у нотаріуса не було усіх документів, необхідних для вчинення виконавчого напису. Ухвалою суду від 26 грудня 2019 року відкрито провадження по справі, встановлено загальний порядок розгляду справи. Ухвалою суду від 26 грудня 2019 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечпення позову, зупинено стягнення на підставі виконавчого напису від 02.12.2019 р., вчиненого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бураковою С.І. 16 березня 2020 року від [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому вона заперечила проти задоволення позовних вимог, зазначила, що виконавчий напис вчинено на підставі наданих нею документів та сума, що вказана у ньому є безспірною. Відтак, підстави для задоволення позову відсутні. 10 серпня 2020 року від представника позивача до суду надійшла змінена в порядку ст. 49 ЦПК України позовна заява. Ухвалою суду від 04 березня 2021 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Витребувано від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Буракової О.І. належним чином посвідчену копію нотаріальної справи щодо вчинення нотаріальної дії виконавчого напису № 1487 за заявою [PERSON] від 02.12.2019 року про стягнення заборгованості з [PERSON] за договором про сплату аліментів від 08.08.2016 року на користь [PERSON] 02 квітня 2021 року від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Буракової О.І. до суду надійшли посвідчені копії нотаріальної справи щодо вчинення нотаріальної дії виконавчого напису № 1487 за заявою [PERSON] від 02.12.2019 року про стягнення заборгованості з [PERSON] за договором про сплату аліментів від 08.08.2016 року на користь [PERSON] на виконання ухвали суду від 04 березня 2021 року. Протокольною ухвалою суду від 31 травня 2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті. 27 липня 2021 року від представника відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача. Позовні вимоги не визнали в повному обсязі. В судове засідання 30 травня 2022 року учасники справи не з`явились, сповіщались належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи положення ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, надавши належну юридичну оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 08.08.2016 року між сторонами було укладено нотаріальний договір про сплату аліментів на дитину, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бураковою О.І. за реєстровим № 698. Відповідно умов даного договору, сума аліментів складає 6500 грн. щомісяця, з терміном оплати не пізніше 20 числа кожного місяця, авансовим платежем за наступний місяць. Крім того, п. 3 зазначеного договору передбачено що батько зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, її хвороба, каліцтво) у сумі 1000 грн. на місяць. 02.12.2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бураковою О.І. вчинений виконавчий напис (зареєстрований в реєстрі за № 1487) про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по аліментами в розмірі за період з 20 серпня 2019 р. по 30 жовтня 2019 р. у сумі 98\~335 грн., з яких: аліменти у розмірі 19500 грн; додаткові витрати на дитину 34000 грн.; неустойка (пеня) в розмірі 3% від несплаченої суми аліментів та додаткових витрат за кожен день прострочення зобов`язання в розмірі 44835 грн.; оплата послуг нотаріуса 2000 грн. На виконання напису нотаріуса, державним виконавцем Віннічук В.В. відкрито виконавче провадження. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом учинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, установлених законом. Порядок учинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України Про нотаріат та іншими актами законодавства (ч. 1 ст. 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції від 22.02.2012 р. № 296/5. Учинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України "Про нотаріат"). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена гл. 14 закону "Про нотаріат" та гл. 16 розд. II порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів. У ст. 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті закону нотаріус учиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше ніж 3 роки, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше ніж рік. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається в межах цього строку. Порядок учинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (п. п. 1, 3 гл. 16 розд. II порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з п. п. 2.1 п. 2 гл. 16 розд. II порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, в якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування й місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата й місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Нотаріальна дія або відмова в її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови в її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ст. 50 Закону України "Про нотаріат"). За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків. Учинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус проводить свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції та не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає та не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, по захист якого він звернувся до нотаріуса, повинне існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений у п. п. 2.3 п. 2 гл. 16 розд. II порядку вчинення нотаріальних дій, шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, учинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів стст. 15, 16, 18 ЦК, стст. 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом учинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне в стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить протилежного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) та від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557 цс 19). Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно до ст. 87 Закону України "Про нотаріат", для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно із ст. 88 Закону України "Про нотаріат", нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Частиною 1,2,3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Позивач вказує, що заборгованість у виконавчому написі є необґрунтованою та безпідставною. Перевіряючи доводи позивача, викладені у позові, суд вважає їх важливими та такими, що заслуговують уваги з огляду на наступне. Згідно оскаржуваного напису нотаріуса, грошові кошти по заборгованості по аліментам стягуються за період з 20.08.2019 року по 30.10.2019 року у сумі 98 335 грн., з яких: аліменти у розмірі 19 500 грн; додаткові витрати на дитину 34 000 грн.; неустойка (пеня) в розмірі 3% від несплаченої суми аліментів та додаткових витрат за кожен день прострочення зобов`язання в розмірі 44 835 грн.; оплата послуг нотаріуса 2 000 грн. На підтвердження не безспірності суми стягнення додаткових витрат позивач посилався на те, що нотаріусом не враховано, що згідно умов Договору про сплату аліментів на дитину від 08.08.2016 р, додаткові витрати не є обов`язковим щомісячним платежем, а виплачуються за домовленістю батьків, при умові виникнення особливих обставин. Однак, відповідачкою не було надано доказів настання будь-яких особливих умов, тому нарахування сума заборгованості зі сплати додаткових витрат є спірним. При цьому, з пояснень відповідачки вбачається, що нарахування суми додаткових виплат проведена за 34 місяці та склала 34\~000 грн, що не відповідає наведеному у нотаріальному написі періоду розрахунку заборгованості по аліментам. За період з 20.08.2019 року по 30.10.2019 року нарахування додаткових виплат не може перевищувати 2400 грн. (1000 грн. (встановлена Договором сума додаткових витрат) : 30 (кількість днів у місяці) х 72 (період, за яким вчинено нотаріальний напис). Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відсутність відомостей про період, спосіб та розмір обрахунку пені свідчить про необґрунтованість та спірність вказаної у виконавчому написі суми у розмірі 98 335 грн. Зважаючи на викладене, оскільки суду не надано доказів, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, доказів наявності заборгованості вцілому та періоду її стягнення в безспірному розмірі матеріали справи та виконавчий напис не містить, відтак суд приходить до висновку про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. При задоволенні позовних вимог на підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з відповідача 840,80 грн. судового збору.

Outcome: approved