Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до Теплицького районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 53\~514 грн. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Гайсинського районного суду від 11.04.2019 року з відповідача стягнуто на її користь аліменти на утримання двох спільних дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі по 1500 грн. на кожного, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 04.10.2018 року і до їх повноліття. Виконавчий лист щодо примусового виконання вказаного рішення перебуває на виконанні у Теплицькому РВ ДВС Центрально-Західного МУ МЮ (м. Хмельницький). Відповідачем сплата аліментів проводилась у неповному обсязі, у зв`язку з чим виникла заборгованість зі сплати аліментів у сумі 53 514 грн, розмір якої, відповідачем в судовому порядку не оскаржувався. Враховуючи викладене, позивач звернулася до суду з указаним позовом. Ухвалою судді Теплицького районного суду Вінницької області від 13 травня 2022 року у вказаній справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомлення сторін. Згідно з даними зворотнього повідомлення про вручення поштових відправлень та розписки, яка міститься в матеріалах справи, учасники справи отримали копії ухвал про відкриття провадження, а відповідач також і копію позовної заяви з додатками. Позивач надала суду письмову заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі та участі її представника адвоката Панченка Д.І., позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач, у встановлений судом строк, не скористався своїм правом на подання відзиву, тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. В судовому засіданні відповідач проти позову заперечив, стверджував, що про існування рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 11.04.2019 року дізнався лише у 2020 році. Дітям допомагає регулярно, аліменти сплачує по мірі можливостей. Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд встановив, що між [PERSON] та [PERSON] 03 серпня 2012 року було зареєстровано шлюб у встановленому законом порядку, який рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 11 квітня 2019 року було розірвано (а.с. 10-11). [PERSON] та [PERSON] мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з матір`ю (позивачем) та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданою виконавчим комітетом Соболівської сільської ради №230 від 11.02.2022 року (а.с. 8), що відповідачем не спростовано. Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 11 квітня 2022 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1500 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 жовтня 2018 року і до їх повноліття (а.с. 10-11). На виконання вказаного рішення 03 червня 2019 року видано виконавчий лист, на підставі якого Теплицьким РВ ДВС Центрально-Західного МУ МЮ (м. Хмельницький) відкрито виконавче провадження №60046623. Відповідно до розрахунку державного виконавця у виконавчому провадженні №60046623 заборгованість зі сплати аліментів станом на 22 лютого 2022 року становить 53 514 грн (а.с. 12-13). Вказаний розрахунок на момент вирішення даного спору не оскаржений та не визнаний необґрунтованим. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою-другою статті 196 СК України визначено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідно до роз`яснень, наведених в пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не було належними і допустимими доказами доведено факт того, що йому не було відомо про існування судового рішення про стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання малолітніх дітей до досягнення повноліття. Крім того, аліменти сплачував не в повному обсязі, доказів того, що існуюча заборгованість виникла з незалежних від нього причин суду не надав. Отже, суд приходить до висновку про доведеність того факту, що заборгованість з аліментів виникла з вини відповідача, у зв`язку з чим позивач набула права на стягнення неустойки (пені). У постанові від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц Верховний Суд зазначає, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Аналогічний правовий висновок міститься також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі Справа № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В матеріалах справи наявний розрахунок розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, згідно з яким сукупний розмір пені за період з жовтня 2018 року по 01 березня 2022 року, становить 116 310 грн (а.с. 16-17). Такий розрахунок зроблено позивачем відповідно до діючих норм законодавства, його правильність щодо розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів ніким не оспорювалась. Згідно з частиною першою статті 196 СК України одержувач аліментів має право на стягнення пені у розмірі не більшому 100 відсотків заборгованості. Заходи примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» до відповідача не застосовувались. Враховуючи, що сума неустойки (пені) за порушення [PERSON] аліментних зобов`язань становить 116\~310 грн, тобто перевищує 100 % заборгованості по даному аліментному зобов`язанню, суд прийшов до висновку про стягнення пені в межах наявної заборгованості по аліментам, а саме у розмірі 53\~514 грн. На підставі викладеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх задоволення у повному обсязі. Водночас, за змістом статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі, передбаченому статтею 4 Закону України «Про судовий збір». З урахуванням практики Верховного Суду щодо відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу, критерію реальності та розумності адвокатських витрат та фінансового стану обох сторін, дослідивши всі надані докази у їх сукупності на підтвердження здійснення таких послуг, а також врахувавши відсутність письмового клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, суд прийшов до висновку про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі, заявленому позивачем, 800 грн., що є співмірним із складністю виду правничої допомоги у даній справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved