Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-01 00:00:00

Позивач 13.12.2021 р. звернувся в суд з позовом до відповідача «УМ ФАКТОРИНГ» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Заявлений позов обґрунтовував тим, що 27.08.2021 р. йому стало відомо про відкриття щодо нього виконавчого провадження, яке відкрите державним виконавцем Григорківим С.С. на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. від 18.03.2021 р. № 34421. Вважає, що виконавчий напис вчинений з порушенням чинного законодавства та не підлягає до виконання. Відповідно до приписів ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше ніж 3 роки. Однак нотаріус при вчиненні виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності суми, що підлягає стягненню. Вважає виконавчий напис вчинено із грубим порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій, і відповідачем пропущено строк, протягом якого останній міг звернутися із заявою про вчинення оскаржуваного виконавчого напису. Просив визнати оскаржуваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, та стягнути судові витрати. Позивач у судове засідання не з`явився, у поданій суду заяві представник позивача просила справу розглянути у відсутності сторони позивача, позов підтримала і просила його задоволити. Представник відповідача ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» у судове засідання не з`явився, у поданій суду заяві представник відповідача просила справу розглянути у відсутності свого представника, позов визнала, не заперечувала щодо його задоволення. Третя особа - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, не повідомив суду про причини неявки, не подав пояснень щодо позову. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що 18.03.2021 р. приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 34421, про стягнення з позивача [PERSON] , який є боржником за кредитним договором № 526847 від 10.03.2020 р., заборгованості за період з 09.04.2020 р. по 26.01.2021 р. у розмірі 10570 грн, та за вчинення виконавчого напису (а.с.4). Постановою головного державного виконавця Тисменицького відділу ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Григорківа С.С. від 27.08.2021 р. відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного виконавчого напису (а.с.11). Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадку і в порядку, встановлених законом. Порядок та умови вчинення виконавчого напису нотаріусом передбачені ст. 87-88 Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5, зареєстрованим в МЮУ 22.02.2012 р. за № 282/20595, та Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою КМУ від 29.06.1999 р. № 1172. Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за якими вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис. Документи, що встановлюють заборгованість, насамперед мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості за кредитом. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статтей 15, 16, 18 ЦК України, статтей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 р. у справі № 6-887цс17. Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 27.03.2019 р. у справі № 137/1666/16-ц та від 02.07.2019 р. у справі № 916/3006/17 підтвердила вказаний правовий висновок ВСУ. Суд піддає сумніву безспірність заборгованості позивача перед відповідачем з огляду на сумнівність розміру заборгованості за кредитним договором, вказаному у виконавчому написі. Суд враховує, що вказані вище постанови Верховного Суду стосуються оспорювання виконавчих написів, вчинених на нотаріально посвідчених іпотечних договорах, тобто за цими виконавчими написами звернуто стягнення на предмети іпотеки у рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами, забезпеченими іпотекою. У рамках розгляду даної цивільної справи оспорюється виконавчий напис, вчинений на кредитному договорі, за яким боржником допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Встановлено, що Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» згідно постанови КМ України від 26.11.2014 р. № 662. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 р. № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, у частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 р. постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 р. відмовлено у задоволенні заяви ПАТ «КБ «ПриватБанк» про перегляд ухвали ВАСУ від 01.11.2017 р. у справі № 826/20084/14. Таким чином, судом встановлено, що як на день вчинення оспорюваного виконавчого напису, так і на сьогодні редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Незважаючи на це, нотаріус Горай О.С. вчинив оспорюваний виконавчий напис на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, що свідчить про незаконність вчиненого виконавчого напису. З урахуванням встановлених обставин, визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову, який підлягає до задоволення. Враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідності з вимогами ч.1 ст.142 ЦПК України повертає позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 454 грн. З огляду на вимоги ч.1 ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, решта сплаченого позивачем судового збору в розмірі 454 грн. підлягає стягненню з відповідача. На підставі наведеного, відповідно до ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5, зареєстрованого в МЮУ 22.02.2012 р. за № 282/20595, Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою КМУ від 29.06.1999 р. № 1172,

Outcome: approved