Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-02 00:00:00

14 лютого 2022 року позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом до відповідача [PERSON] , обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в 2004 році між нею та відповідачем було укладено шлюб, який 08 жовтня 2021 року Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі №369/10604/21 розірвано. Від спільного шлюбу у сторін є дитина [PERSON] , [INFO] Позивач зазначає, що відповідач ухиляється від покладеного на нього у відповідності до ст. 180 СК України обов`язку утримувати свою дитину, матеріальної допомоги добровільно не надає, хоча аліменти нікому не сплачує, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків немає. На підставі вище наведеного позивач просила суд, стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини всіх видів доходів щомісячно але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні не заперечували проти задоволення позовних вимог. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи. З листопада 2004 року [PERSON] (далі, також Позивач) та [PERSON] (далі, також Відповідач) до 2021 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від спільного шлюбу у сторін є дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, яке видане 19 травня 2009 рокуВиконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, Серія [NUMBER] . Спільний син проживає разом зі матір`ю, що не спростовувалося відповідачем у судовому засіданні. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 5 Протоколу №7\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У відповідності зі ст.ст. 11, 15 вказаного Закону, кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За приписами ч. 2\~ст. 182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.\~Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. По змісту ст. 80 СК України\~аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому аліменти на дітей необхідно стягувати починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 14 лютого 2022 року. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 14 лютого 2022 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне з метою забезпечення інтересів дитини, допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць. Згідно вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати, а саме судовий збір, від сплати якого звільнено позивача, в розмірі 922 грн. 40 коп.

Outcome: approved