Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

16.07.2019 року [PERSON] звернувся до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що перебував з відповідачкою у шлюбі, який 12.02.2014 року було розірвано. За час сумісного проживання у них народились діти: донька [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу залишились проживати разом з ним та перебувають на його утриманні. Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 11.03.2015 року відповідачка була позбавлена батьківських прав відносно неповнолітніх дітей та з неї стягнуто аліменти на їх утримання. На підставі рішення суду було видано виконавчий лист, який пред`явлено стягувачем до виконання. Однак, відповідачка рішення суду належним чином не виконує, ухиляться від сплати аліментів, у зв`язку із чим станом на 01.07.2019 року за вищевказаним виконавчим листом утворилась заборгованість в розмірі 76\~178 грн. 51 коп. З часу виникнення заборгованості зі сплати аліментів у відповідачки не було жодних перешкод для своєчасного погашення боргу, вказана заборгованість виникла з її вини, так як вона достовірно знаючи про наявність рішення, не виконує обов`язок по сплаті аліментів. Діти потребують постійного матеріального забезпечення; витрат на харчування, одяг та взуття. У зв`язку із цим позивач просить стягнути неустойку (пеню) за весь час прострочення сплати аліментів за період з 01.12.2014 року по 01.07.2019 року в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів, але не більше 100% заборгованості по аліментах, тобто 23\~262 грн. 43 коп. Ухвалою суду від 19.07.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження. Відповідачці направлено копію ухвали про відкриття провадження, позовну заяву разом з наданими документами, та роз`яснено право подати відзив на позов. Відповідачку попереджено, що у разі ненадання відзиву і доказів у встановлений судом строк без поважних причин справу буде вирішено за наявними матеріалами справи. 16.09.2019 року за клопотанням представника відповідачки провадження в даній справі було зупинено до набрання законної сили рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області у справі № 504/1773/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про часткове звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Ухвалою суду від 10.12.2021 року провадження у справі поновлено. Ухвалою суду від 11.05.2022 року закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність; позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явилися, хоча були своєчасно та належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи; причини своєї неявки суду не повідомили. Відповідачка відзиву та доказів проти позову не надала, хоча судом було надано достатньо часу для підготовки відзиву та подання доказів на підтвердження власної позиції щодо заявленого позову. Сторонами не подано будь-яких інших заяв і клопотань по суті позовних вимог. Усі необхідні підготовчі дії проведені судом на стадії підготовчого розгляду, у зв`язку із чим суд вважає за необхідне відповідно до статей 211, 223 ЦПК України здійснювати судовий розгляд справи на підставі наданих сторонами письмових доказів за відсутності сторін. Вирішуючи справу на основі наявних доказів, дослідивши наявні у справі письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, від якого мають спільних неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 08.04.2008 року та серії [NUMBER] від 03.04.2009 року. Заочним рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 11.03.2015 року у справі № 504/4131/14-ц відповідачку [PERSON] позбавлено батьківських прав по відношенню до неповнолітніх дітей та стягнуто з неї на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання спільних дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів її доходу (заробітку), щомісячно, починаючи з 03.12.2014 року до повноліття старшої дитини [PERSON] , тобто до [INFO] включно, а потім у розмірі 1/4 частини з усіх видів її доходу (заробітку) на утримання молодшої дитини [PERSON] , щомісячно, до досягнення її повноліття, тобто до [INFO] включно. Позивачем пред`явлено виконавчий лист до відділу ДВС для виконання. Постановою Комінтернівського відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області 14.12.2016 року відкрите виконавче провадження № 53104413 з примусового виконання рішення суду. В подальшому виконавчий лист направлено для виконання за місцем проживання боржника до Первомайського МРВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області (нині Первомайський відділ ДВС у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Згідно довідки державного виконавця від 10.07.2019 року заборгованість [PERSON] перед [PERSON] по сплаті аліментів за період з грудня 2014 року по червень 2019 року станом на 01.07.2019 року становить 76\~178 грн. 51 коп.; у довідці зазначено розмір заборгованості за кожен місяць. З часу перебування виконавчого листа на виконанні відповідачкою аліменти взагалі не сплачувались, лише з жовтня 2018 року нею сплачувались певні суми, розмір яких був значно менший ніж визначений законом мінімальний розмір аліментів. Наданий державним виконавцем розрахунок про наявний розмір заборгованості за аліментами відповідачкою в установленому законом порядку не оскаржувався та його дані не спростовані. Відповідачка зверталася до суду з позовом про часткове звільнення від сплати заборгованості за аліментами, однак рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 21.10.2021 року, яке набрало законної сили 22.11.2021 року, у справі № 504/1773/22 [PERSON] було відмовлено в задоволенні позову через відсутність підстав для звільнення її від сплати заборгованості відповідно до ч.2 ст. 197 СК України. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч.9 ст. 7 СК України). Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідач достовірно знаючи про наявність рішення суду про стягнення аліментів, не виконує покладений на нього обов`язок по сплаті аліментів. Згідно ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Частиною 1 ст. 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. З роз`яснень, викладених в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосуванням судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Тобто, обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається саме на боржника. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про поважність причини несплати аліментів відповідачкою, що свідчить про наявність її вини у виникненні заборгованості. Встановивши факт виникнення заборгованості по аліментам та наявність вини відповідачки в цьому, суд прийшов до висновку про наявність у позивача права на стягнення неустойки на підставі ст. 196 СК України. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.11.2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25.04.2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03.04.2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18). У постанові від 03.04.2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18), Велика Палата Верховного Суду вирішила відступити від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02.11.2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16.03.2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03.02.2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16.03.2016 року у справі № 6-300цс16, і вважає, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Відповідно до ч.1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Суд керується правовою позицією, викладеною в зазначених вище постановах, при вирішенні даної справи. Відповідно до ст. 20 СК України до вимог про стягнення неустойки за несвоєчасну сплату аліментів позовна давність не застосовується. Наданий позивачем розрахунок пені суд вважає невірним, оскільки він здійснений за раніше існуючим підходом до порядку розрахунку пені. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Судом зроблено розрахунок пені, який відповідає правовій позиції, викладеній у постанові КЦС ВС від 19.01.2022 року у справі № 711/679/21, зміст якої свідчить, що вона стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Зокрема, у цій справі вирішено такі питання: (а) як враховуються часткові платежі (частковий платіж) при наявності заборгованості за аліментами за попередні періоди (попередній період)?; (б) що розуміється під формулюванням «не більше 100 відсотків заборгованості»? Згідно розрахунку розмір неустойки (пені) за період з грудня 2014 року по липень 2019 року включно становить 538\~996 грн. 19 коп. Однак, враховуючи, що відповідно до ст. 196 СК України розмір пені не може перевищувати 100 % заборгованості по аліментах, тому з відповідачки мало б бути стягнуто 76\~178 грн. 51 коп. Разом з тим, відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі № 450/1686/17 та від 15.07.2019 року у справі № 235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За таких обставин, враховуючи, що суд не може вийти за межі позовних вимог, які значно менші розміру пені, що могла б бути стягнута за законом, суд вважає, що пеня за прострочення сплати аліментів повинна бути стягнута з відповідачки у межах позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За наведених обставин, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, оскільки позов задоволено, а позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачки в дохід держави слід стягнути судовий збір. Розмір судового збору, який необхідно сплатити відповідачці за вимогу майнового характеру з урахуванням ціни позову становитиме 992 грн. 40 коп.

Outcome: approved