Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-18 00:00:00

13.09.2021 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що між нею та відповідачем 02.06.2000 року було зареєстровано шлюб, який було розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Києва 11.06.2014 року. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 14.01.2016 року за нею було визнано право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] в порядку поділу майна подружжя. Постановою Київського апеляційного суду від 29.07.2019 року за позивачкою визнано право власності на кв. [ADDRESS] в порядку поділу майна подружжя. Відповідач у справі після розлучення та поділу спільного майна залишився зареєстрованим у кв. [ADDRESS] , не дивлячись на те, що не проживає в квартирі з 2014 року. Відповідач з 2014 року проживає з своєю новою дружиною в квартирі [ADDRESS] . В квартирі [ADDRESS] відсутні речі відповідача, його майно, він не з`являється до квартири, не цікавиться нею та не сплачує комунальні послуги. Реєстрація місця проживання фактично відсутнього тривалий час відповідача за спірною адресою змусило позивачку звертатись до суду з вказаним позовом, у якому вона просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою судді [PERSON]. від 28.09.2021 року відкрито провадження за даним позовом з призначенням справи до підготовчого судового засідання. Розпорядженням керівника апарату суду від 03.11.2021 року №368 призначено повторний авто розподіл цієї справи в зв`язку із звільненням судді [PERSON] . Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.11.2021 року визначено головуючим у справі суддю Панченко О.М. Ухвалою судді Панченко О.М. від 08.11.2021 року вказану вище цивільну справу прийнято до провадження судді, призначено її підготовчий розгляд. Протокольною ухвалою суду від 20.01.2022 року закрито підготовче засідання, розгляд справи призначено по суті. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, від представника позивачки до суду надійшла письмова заява в якій він позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд ухвалити рішення про задоволення позову, проти заочного розгляду справи не заперечував та просив проводити розгляд справи без участі сторони позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позов, відповідач не подав. Суд, відповідно до ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутність сторони позивача та відповідача, оскільки їх неявка не перешкоджає постановленню заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що між позивачкою та відповідачем 02.06.2000 року було зареєстровано шлюб, який в подальшому було розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Києва 11.06.2014 року. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 14.01.2016 року за позивачкою було визнано право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] в порядку поділу майна подружжя. Постановою Київського апеляційного суду від 29.07.2019 року за позивачкою визнано право власності на кв. [ADDRESS] в порядку поділу майна подружжя. Як зазначила в своєму позові позивачка, відповідач у справі після розлучення та поділу спільного майна залишився зареєстрованим у квартирі [ADDRESS] , не дивлячись на те, що не проживає в квартирі з 2014 року. Відповідач з 2014 року проживає з своєю новою дружиною в квартирі [ADDRESS] . В квартирі [ADDRESS] відсутні речі відповідача, його майно, він не з`являється до квартири, не цікавиться нею та не сплачує комунальні послуги. Реєстрація місця проживання фактично відсутнього тривалий час відповідача за спірною адресою змусило позивачку звертатись до суду з вказаним позовом. Відповідно до п.1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. З положень ст. 317 ЦК України вбачається, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Положеннями статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. За ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим приміщенням у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ч.3 ст.12 , ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення по справі і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не звертався до суду з вимогою про продовження строку на відсутність у спірній квартирі. Вище викладені обставини свідчать про те, що відповідач не проживає у квартирі за місцем реєстрації без поважних причин тривалий час. Крім того, суду не надані докази, які б свідчили про те, що відповідач не проживає в спірній квартирі з поважних причин. Він виїхав із спірної квартири добровільно, ніяких перешкод у користуванні спірним житлом з боку позивачки відповідачу не чинилися. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи той факт, що відповідач без поважних причин в квартирі [ADDRESS] не проживає, суд визнає вимоги позову обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимог позову про стягнення витрат на правничу допомогу, то судом встановлено наступне. Згідно зі ст. 133 ЦПК України, 1. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 2. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. 3. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до додаткової угоди №3 до договору про надання правової допомоги з наданням всіх повноважень як представнику та захиснику від 28.01.2019 року адвокат Гарницький П.П. взяв на себе обов`язки по представництву інтересів позивачки [PERSON] в даній цивільній справі. Правова допомога клієнту у відповідності до цієї угоди становить 25 000.00 грн. Позивачкою до матеріалів позову додано відповідну квитанцію до прибуткового касового ордеру №38 від 09.09.2021 року на суму 25 000.00 грн., крім того, в матеріалах цивільної справи також міститься попередній (орієнтовний) розрахунок надання послуг за договором про надання правової допомоги. Таким чином вимоги позову про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правничу допомогу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 908.00 грн.

Outcome: approved