Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-22 00:00:00

06.12.2021 року представник позивача звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача суму в розмірі 1 500,00 грн. суму франшизи встановлену згідно полісу серії ЕР № 157967551 та судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. Позовні вимоги мотивував тим, що 25.01.2021 року о 21 год. 25 хв. в м. Києві по вул. Декабристів, 12/37, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів, а саме: «HYUNDAI SONATA», д.н.з. [NUMBER] , на момент скоєння ДТП за кермом перебував відповідач; «MITSUBISHI OUTLANDER» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП власнику (позивачу) транспортного засобу «MITSUBISHI OUTLANDER» д.н.з. [NUMBER] , була завдана матеріальна шкода. Відповідно до постанови Дарницького районного суду м. Києва від 26.02.2021 по справі № 753/2475/21 - ДТП сталася внаслідок порушення вимог ПДР України відповідачем, якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та стягнуто штраф передбачено за ст. 124 КпАП України. На підставі ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник, або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон України «ОСЦПВВНТЗ») - розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотків від страхової суми в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Також, відповідно до п. 36.6 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсовано сума франшизи, яка була передбачена договором страхування. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована АТ «СГ «ТАС», згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладеного у формі полісу серії ЕР № 157967551. На адресу Позивача надійшла відповідь АТ «СГ «ТАС» від 12.02.2021 вх. № 02239/9121 в якій зазначено, що розмір страхового відшкодування була зменшено на розмір франшизи, згідно з полісу, яка становить - 1 500,00 грн. Згідно ст. 9 Закону України «Про страхування» визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Тобто, франшиза це ті збитки, попередньо прописані в договорі, які страхових відшкодовує в разі виникнення страхового випадку. Враховуючи викладене позивач просить суд стягнути франшизу в розмірі 1 500,00 грн. з відповідача. Ухвалою судді від 16.12.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, до суду не з`явився, причини не явки суду не повідомив. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду невідомі, у встановлений судом термін відповідач не подав відзив на позовну заяву, а тому суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України, ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів, позивач не заперечує проти такого порядку вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 14 ЦК України визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Так, судом встановлено, що 25.01.2021 року о 21 год. 25 хв. в м. Києві по вул. Декабристів, 12/37, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів, а саме: «HYUNDAI SONATA», д.н.з. [NUMBER] , на момент скоєння ДТП за кермом перебував відповідач; «MITSUBISHI OUTLANDER» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП власнику (позивачу) транспортного засобу «MITSUBISHI OUTLANDER» д.н.з. [NUMBER] , була завдана матеріальна шкода. Відповідно до постанови Дарницького районного суду м. Києва від 26.02.2021 по справі № 753/2475/21 - ДТП сталася внаслідок порушення вимог ПДР України відповідачем, якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та стягнуто штраф передбачено за ст. 124 КпАП України. На підставі ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник, або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон України «ОСЦПВВНТЗ») - розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотків від страхової суми в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Також, відповідно до п. 36.6 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсовано сума франшизи, яка була передбачена договором страхування. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована АТ «СГ «ТАС», згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладеного у формі полісу серії ЕР № 157967551. На адресу Позивача надійшла відповідь АТ «СГ «ТАС» від 12.02.2021 вх. № 02239/9121 в якій зазначено, що розмір страхового відшкодування була зменшено на розмір франшизи, згідно з полісу, яка становить - 1 500,00 грн. Згідно ст. 9 Закону України «Про страхування» визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Тобто, франшиза це ті збитки, попередньо прописані в договорі, які страхових відшкодовує в разі виникнення страхового випадку. Таким чином, франшиза відповідачем згідно з полісу позивачу не відшкодовано. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу. За загальними правилом ч. 2 ст.1187ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела. Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Аналіз положень ст. ст. 1166, 1187, 1188ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода, завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо). Правило генерального делікту закріплено у ст.1166ЦК України стосовно майнової шкоди. Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача. Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. Так, ст.1187ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки . Згідно з ч. 2 ст.1187ЦК України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Крім того, Верховний Суд України у справі № 6-2808 цс15 від 20 січня 2016 року зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно - правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. А тому, така шкода повинна відшкодовуватися відповідачем, яка є особою, яка заподіяла шкоду за правилом генерального делікту. ІІ вина встановлена та має причинно наслідковий зв`язок із завданою шкодою. За змістом ч. 1, ч. 3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч.2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно п. 14 постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки від 01 березня 2013 року № 4, збитки, завданні джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовуються винною особою в повному обсязі, відповідно до реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Враховуючи вищевикладене та те, що вина відповідача є встановленою у заподіянні шкоди позивачу, тому право позивача на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення в сумі 1 500,00 грн. Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного, ст.ст. 16, 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України,

Outcome: approved