Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідачки [PERSON] в якому просить в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділити йому 1/2 частину будинковолодіння, що розташоване по [ADDRESS] та стягнути з відповідачки судові витрати. В обгрунтування позовних вимог позивач зіслався на те, що з 09.01.2002 по 11.02.2022 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. У період перебування в шлюбі, а саме 12.11.2004 року ними з відповідачкою було придбано будинковолодіння по [ADDRESS] , оформлене договором купівлі-продажу на його попереднє прізвище [PERSON] . На даний час вони не можуть досягнути добровільної згоди щодо розподілу зазначеного будинковолодіння, у зв`язку із чим він змушений звернутися до суду із даним позовом. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Родіков І.С. у судове засідання не з`явилися, направили до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили про задоволення позову. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не прибула, направила до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала повністю, не заперечила проти задоволення позову, а розгляд справи просила проводити без її участі. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Сторони з 09.01.2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 11 лютого 2022 року, що підтверджується копією рішення Рожнятівського районного суду від 11.02.2022 року (а.с. 8). У [ADDRESS] знаходиться будинковолодіння, яке складається з житлового будинку «А», що підтверджено копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виданого Івано-Франківським ОБТІ 17.07.2004 року (а.с. 14-16). Згідно копій свідоцтв про зміну імені від 02.11.2006 року та 04.03.2010 року, позивач [PERSON] 02.11.2006 року змінив прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », ім`я « [PERSON] » на « [PERSON] », а 04.03.2010 року змінив прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », ім`я « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 5-6). Копією договору купівлі-продажу від 12.11.2004 року підтверджено, що [PERSON] діючи від імені [PERSON] купила у [PERSON] для [PERSON] будинковолодіння по [ADDRESS] (а.с. 17). Вищевказане будинковолодіння зареєстроване за [PERSON] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно від 11.01.2022 року (а.с. 7). Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За положеннями ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до вимог ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 Сімейного кодексу. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. За правилами ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. В судовому засіданні встановлено, що спірний житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] , був придбаний за час перебування сторін у шлюбі, а отже є спільною сумісною власністю подружжя, тому вимога позивача про визнання за ним права власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку є підставною та підлягає до задоволення.

Outcome: approved