Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-07 00:00:00

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до відділу освіти виконавчого комітету Личківської сільської ради про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, визнання незаконним наказу про надання щорічної основної відпустки, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позивач посилається на те, що з 01 жовтня 1977 року по 03 січня 1986 року, з 28 травня 1997 року по 20 липня 2021 року вона призначалася на посаду директора Пролетарської середньої школи, яка в подальшому перейменовувалась в Пролетарську середню загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів, а потім - комунальний заклад «Приорільський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів» Личківської сільської ради. У зв`язку із запровадженням контрактної форми трудових договорів, позивач була призначена директором Пролетарської середньої школи за контрактом і вчителем біології. Після реорганізації навчального закладу і зміни його підпорядкування наказом від 18.07.2019 року № 7-К позивач була переведена з посади директора Пролетарської ЗОШ І-ІІІ ступенів на посаду директора комунального закладу «Приорільський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів» Личківської сільської ради. 01.07.2020 року відділом освіти, культури, молоді та спорту Личківської сільської ради з позивачем був укладений контракт, згідно якого позивач була призначена директором комунального закладу «Приорільський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів» Личківської сільської ради терміном з 01.07.2020 року по 30.06.2021 року. 19.05.2021 року відділом освіти, культури, молоді та спорту Личківської сільської ради був продовжений термін дії контракту до 20.07.2021 року. Наказом відділу освіти культури, молоді та спорту Личківської сільської ради від 20.07.2021 року № 55-К позивач була звільнена з посади директора комунального закладу «Приорільський заклад загальної середньої освіти І-ІП ступенів» Личківської сільської ради, у зв`язку із закінченням строку дії контракту за п. 2 ст. 36 КЗпП України. Напередодні, наказом відділу освіти культури, молоді та спорту Личківської сільської ради від 04.06.2021 року № 21-к/тм позивачеві була надана щорічна основна відпустка з 23.06.2021 року по 20.07.2021 року. Даний наказ позивачеві для ознайомлення не надавався, а тому про його зміст позивач дізналася тільки після звільнення. Позивач вважає наказ відділу освіти культури, молоді та спорту Личківської сільської ради від 04.06.2021 року № 21-к/тм про надання щорічної основної відпустки, та наказ від 20.07.2021 року № 55-К про звільнення з посади директора комунального закладу «Приорільський заклад загальної середньої освіти І-ІП ступенів Личківської сільської ради», а також звільнення з посади вчителя біології комунального закладу «Приорільський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Личківської сільської ради» незаконними, необґрунтованими, як такі, що прийняті з порушенням норм законодавства. 28.05.1997 року позивач була призначена директором Пролетарської середньої школи за контрактом і вчителем біології, тобто прийом на роботу на посаду директора навчального закладу здійснено відповідачем на певний строк, а прийом на роботу на посаду вчителя біології - на невизначений строк, тобто безстроково. Звільняючи позивача з посади директора навчального закладу, у зв`язку із закінченням строку дії контракту, відповідач одночасно звільнив позивача і з посади вчителя біології, тобто в порушення трудового законодавства. Позивач зазначає те, що відповідач не мав повноважень на звільнення з посади вчителя біології, оскільки таке рішення приймається керівником навчального закладу, а не його засновником. При звільненні з посади вчителя біології також допущено порушення ст. 43 КЗпП України, згідно якої розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Таким чином, звільнення позивача з посади вчителя біології є незаконним, оскільки здійснене не уповноваженою особою, з порушенням порядку звільнення, за відсутності підстав для звільнення, передбачених ст. ст. 40, 41 КЗпП України. У зв`язку з незаконним звільненням з посади вчителя біології, позивач вважає, що вона повинна бути поновлена на даній посаді та з відповідача підлягає стягненню середня заробітна плата за час вимушеного прогулу в сумі 109 742,71 грн. Після звільнення з роботи позивач позбавлена була можливості своєчасно звернутися до суду з позовом про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку, так як наказ про звільнення відповідачем не вручався. Крім того, знаючи про намір оспорювати звільнення, відповідач при звільненні не надав позивачеві довідки з місця роботи та про заробітну плату. Це позбавило позивача можливості своєчасної подачі позову з відповідним розрахунком. Довідка про заробітну плату була надана відповідачем тільки 22.09.2021 року, за межами місячного строку, наданого для оскарження. На підставі наведеного, позивач звертається до суду та прохає: - поновити строк для пред`явлення позову, визнавши поважними причини його пропуску; - визнати незаконним та скасувати наказ відділу освіти культури, молоді та спорту Личківської сільської ради від 04.06.2021 року № 21-к/тм про надання щорічної основної відпустки з 23.06.2021 року по 20.07.2021 року; - визнати незаконним та скасувати наказ відділу освіти культури, молоді та спорту Личківської сільської ради від 20.07.2021 року № 55-К про звільнення з посади директора комунального закладу «Приорільський заклад загальної середньої освіти І-ІП ступенів Личківської сільської ради», та з посади вчителя біології комунального закладу «Приорільський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Личківської сільської ради»; - поновити позивача на посаду вчителя біології комунального закладу «Приорільський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Личківської сільської ради»; - стягнути з відділу освіти культури, молоді та спорту Личківської сільської ради на користь позивача - 109 742,71 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти позовних вимог, посилаючись на обставини, які викладені у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача зазначила, що позивача було звільнено з посади директора закладу освіти та вчителя біології, у зв`язку із закінченням строку контракту. Оскільки позивач працювала директором та за суміщенням вчителем біології, у зв`язку із чим обґрунтовано була звільнена також з посади вчителя біології. Представник відповідача зазначила, що у відповідності до вимог законодавства позивачеві надано щорічну основну відпустку, оскільки педагогічним працівникам надається відпустка в період літніх канікул незалежно від прийняття їх на роботу. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Наказом Магдалинівського районного відділу освіти від 28.05.1997 року №11 [PERSON] призначена директором Пролетарської середньої школи Магдалинівського району за контрактом і вчителем біології (а. с. 14). З 11 червня 1999 року по 20 липня 2021 року позивач призначалася на посаду директора Пролетарської середньої школи, яка в подальшому перейменовувалась в Пролетарську середню загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів, в подальшому - комунальний заклад «Приорільський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів» Личківської сільської ради (а. с. 15-18). Наказом відділу освіти культури, молоді та спорту Личківської сільської ради від 04.06.2021 року № 21-к/тм позивачеві була надана щорічна основна відпустка з 23.06.2021 року по 20.07.2021 року (а. с. 21). Наказом відділу освіти культури, молоді та спорту Личківської сільської ради від 20.07.2021 року № 55-К позивач була звільнена з посади директора комунального закладу «Приорільський заклад загальної середньої освіти І-ІП ступенів» Личківської сільської ради, у зв`язку із закінченням строку дії контракту за п. 2 ст. 36 КЗпП України (а. с. 79). Згідно наказу КЗ «Приорільський заклад загальної середньої освіти І-ІП ступенів» Личківської сільської ради» № 163 від 31.08.2020 року «Про затвердження навчального плану та розподіл педагогічного навантаження педагогічних кадрів на 2020-2021 навчальний рік», [PERSON] 1 ставка директора та 12 годин вчителя природи, біології і екології, основ здоров`я (а. с. 81). Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно з ст. 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Визначення трудового договору міститься у частині першій статті 21 КЗпП України та означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачено законодавством, колективним договором або угодою сторін (ч.2 ст.21 КЗпП України). Статтею 23 КЗпП України визначено, що трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. У п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» надано роз`яснення, що згідно з ч.2 ст.23 КЗпП (в редакції від 19 січня 1995 року) трудовий договір на визначений строк укладається лише у разі, коли трудові відносини на невизначений строк не може бути встановлено з урахуванням характеру роботи або умов її виконання, або інтересів працівника (наприклад, його бажання), або в інших випадках, передбачених законодавчими актами, укладення трудового договору на визначений строк при відсутності зазначених умов є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку. Абзацом другим п. 7 вказаної постанови\~\~передбачено, що при укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт). Робота за сумісництвом регламентується постановою Кабінету Міністрів України від 03 квітня 1993 року №245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» та Положенням про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженим спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 28 червня 1993 року №43, яким визначені додаткові підстави для звільнення з роботи за сумісництвом. Вказані нормативно-правові акти регулюють питання роботи на умовах сумісництва в установах, організаціях, що фінансуються з бюджетів усіх рівнів, отже, їх дія поширюється на комунальні заклади, утворені органом місцевого самоврядування, та комунальні установи, організації, що фінансуються з бюджету. Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 квітня 1993 року №245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» робітники, спеціалісти і службовці державних підприємств, установ і організацій мають право працювати за сумісництвом, тобто виконувати, крім своєї основної, іншу роботу на умовах трудового договору. На умовах сумісництва працівники можуть працювати на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина у вільний від основної роботи час. Згідно з пунктом 1 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого наказом Міністерства праці України, Міністерство юстиції України, Міністерства фінансів України від 28 червня 1993 року №43 сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина (підприємця, приватної особи) за наймом. Пунктом 8 Положення передбачено, що звільнення з роботи за сумісництвом проводиться, зокрема, з підстав, передбачених законодавством, а також у разі прийняття\~працівника, який не є сумісником. Відповідно до ч. 1 ст. 102-1 КЗпП\~України працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу. У статті 105 КЗпП України визначено, що працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов`язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професій (посад) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника. Розміри доплат за суміщення професій (посад) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника встановлюються на умовах, передбачених у колективному договорі. Верховний Суд у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 804/3583/17 зазначив, що суміщення професій/посад розцінюється як виконання працівником на тому ж підприємстві поряд із основною роботою, встановленою його трудовим договором, додаткової роботи за іншою професією\~(посадою). Водночас, суміщення професій (посад) має такі особливості: робота за другою посадою не відображається в табелі обліку використання робочого часу; друга посада залишається вакантною; для допущення працівника до роботи за суміщенням посад, за загальним правилом, достатньо подання заяви працівником та видачі керівником наказу про суміщення; окремий трудовий договір не укладається, запис у трудову книжку про суміщення не вноситься; порядок оплати праці встановлюється на підставі положень колективного договору та вказується у наказі про суміщення; оплата роботи за другою посадою на законодавчому рівні класифікується як надбавка до заробітної плати. Відтак, суміщення професій (посад), на відміну від сумісництва, - це виконання працівником на тому ж підприємстві поряд із основною роботою, встановленою його трудовим договором, додаткової роботи за іншою професією (посадою) без укладення додаткового трудового договору. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальну середню освіту», трудові відносини в системі загальної середньої освіти регулюються законодавством України про працю, Законом України «Про освіту», цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Згідно з положеннями ст. 25 вказаного Закону педагогічне навантаження вчителя закладу загальної середньої освіти незалежно від підпорядкування, типу і форми власності - це час, призначений для здійснення освітнього процесу. Педагогічне навантаження вчителя включає 18 навчальних годин протягом навчального тижня, що становлять тарифну ставку. Педагогічне навантаження вчителя закладу загальної середньої освіти незалежно від підпорядкування, типу і форми власності обсягом менше тарифної ставки, передбаченої частиною першою цієї статті, встановлюється тільки за його згодою. Перерозподіл педагогічного навантаження протягом навчального року допускається у разі зміни кількості годин з окремих предметів, що передбачається робочим навчальним планом, або за письмовою згодою педагогічного працівника з додержанням законодавства України про працю. Умови оплати праці керівних та педагогічних працівників загальноосвітніх навчальних закладів визначені Інструкцією про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженою наказом Міністерства освіти України від 15 квітня 1993 року №102, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 27 травня 1993 року за № 56. Зі змісту пункту 91 зазначеної Інструкції вбачається, що керівним працівникам закладів освіти надано право вести викладацьку роботу в цьому закладі, але не більше 9 годин на тиждень (360 годин на рік), якщо вони по основній посаді отримують повний посадовий оклад (ставку). У сільській місцевості директори і їх заступники при відсутності вчителів або викладачів з відповідних предметів можуть вести викладацьку роботу в обсязі не більше 12 годин на тиждень (480 годин на рік) з дозволу відповідного органу управління освіти. З матеріалів справи вбачається, що наказом Магдалинівського районного відділу освіти від 28.05.1997 року № 11 позивач була призначена директором Пролетарської середньої школи за контрактом та вчителем біології, що свідчить про сумісництво професій/посад. Крім того, педагогічне навантаження позивача в кількості 12 годин на тиждень свідчить про виконання обов`язків вчителя біології. Оскільки, позивач незаконно була звільнена з посади вчителя біології, суд вважає, що існують правові підстави для поновлення позивача в правах щодо роботи на посаді вчителя, яку вона виконувала в порядку сумісництва. Статтею 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Як вбачається з тарифікаційного списку викладачів та інших педагогічних працівників КЗ «Приорільський ЗЗСО І-ІІІ ступенів», заробітна плата [PERSON] як вчителя біології, основ здоров`я, природознавства становила 5\~833 грн. 75 коп. (а. с. 84-85). Тобто виходячи з обставин того, що тривалість вимушеного прогулу позивача становила два місяці та 16 днів (5\~833,75+5833,75+3111,33=14\~778,83 грн.) Суд вважає, що позовні вимоги\~\~ про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимог про поновлення її в правах педагогічного працівника вчителя біології КЗ «Приорільський ЗЗСО І-ІІІ ступенів», а тому вони також підлягають частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача середнього заробітку вчителя біології в розмірі 14\~778,83 грн. Частиною 1 ст. 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» надано роз`яснення, що встановлені\~\~статтями\~\~228,\~\~223\~\~ КЗпП\~\~строки звернення до суду застосовуються незалежно\~\~від\~\~заяви\~\~сторін.\~\~У кожному\~\~випадку\~\~суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків,\~\~а також навести у рішенні мотиви,\~\~чому він поновлює\~\~ або вважає\~\~ неможливим\~\~ поновити\~\~порушений\~\~строк. Передбачений ст. 233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний\~\~чи\~\~тримісячний\~\~строк\~\~пропущено без поважних причин, у\~\~позові\~\~може\~\~бути\~\~відмовлено\~\~з\~\~цих\~\~підстав.\~\~ Як вбачається з матеріалів справи, позивач 07 жовтня 2022 року звернулася до суду з даним позовом, однак відсутні відомості щодо обізнаності позивача про її звільнення з посади вчителя біології, у зв`язку із чим суд вважає за необхідне поновити строк для пред`явлення позову, визнавши поважними причини його пропуску. Вирішуючи питання щодо визнання незаконним та скасування наказу відділу освіти культури, молоді та спорту Личківської сільської ради від 04.06.2021 року № 21-к/тм про надання щорічної основної відпустки з 23.06.2021 року по 20.07.2021 року, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до\~п.2 Порядку надання щорічної основної відпустки тривалістю до 56 календарних днів керівним працівникам закладів та установ освіти, навчальних (педагогічних) частин (підрозділів) інших установ і закладів, педагогічним, науково- педагогічним працівникам та науковим працівникам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.04.1997 року №346, керівним, педагогічним, науковим і науково-педагогічним працівникам закладів освіти та навчальних (педагогічних) частин (підрозділів) інших установ і закладів щорічна основна відпустка повної тривалості, визначеної в додатку до цього Порядку, у перший та наступні роки надається у період літніх канікул незалежно від часу прийняття їх на роботу. Згідно із п.З зазначеного вище Порядку, керівникам установ щорічна основна відпустка надається за погодженням з вищестоящим органом управління. А відповідно до п.6 Порядку, у разі звільнення керівних працівників закладів та установ освіти, навчальних (педагогічних) частин (підрозділів) інших установ і закладів, педагогічних, науково- педагогічних працівників та наукових працівники їм виплачується грошова компенсація за всі не використані ними дні щорічної основної відпустки. Таким чином, щорічна відпустка була надана позивачеві у відповідності до зазначеного Порядку, у період літніх канікул, а за невикористану її частину, у зв`язку із закінченням строку дії контракту відповідачем виплачено компенсацію, про що зазначено у наказі про звільнення. Отже зазначена вимога позивача щодо визнання незаконним та скасування наказу від 04.06.2021 року №21-к/тм про надання щорічної відпустки не підлягає задоволенню. Крім того, в силу статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. На підставі\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 984 грн. 80 коп., враховуючи частину задоволених позовних вимог.

Outcome: partial