Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 10 лютого 2007 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] , який вони зареєстрували у відділі реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Донецька, і прожили з ним спільною сім`єю до червня 2012 року. Від даного шлюбу позивачка має дітей - неповнолітню [PERSON] , [INFO] та малолітнього [PERSON] , [INFO] , який є дитиною-інвалідом. Рішенням Київського районного суду м. Донецька від 2 серпня 2013 року по справі № 257/8379/13-ц (провадження № 2/257/2282/13) шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано, прізвище « [PERSON] » змінено на « [PERSON] », стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки від усіх видів доходів, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 2 липня 2013 року і до досягнення дітьми повноліття. Діти залишились жити з позивачкою. Після початку збройного конфлікту, позивачка з дітьми виїхала жити на підконтрольну Україні територію, до міста Слов`янська, де проживає і зараз. Позивачка зазначає, що постійно дбає про малолітнього сина, [PERSON] , займається його розвитком, лікуванням, оскільки він має інвалідність. Доказами проживання дитини з позивачкою є довідка про склад сім`ї, акт обстеження матеріально-побутових умов родини, акт фактичного проживання, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб. Крім того, рішенням виконавчого комітету Слов`янської міської ради від 17.03.2021 № 297 вирішено продовжити строк проживання сім`ї позивачки (в тому числі малолітнього сина) у житловому приміщенні (квартирі) за адресою: [ADDRESS] , виділеною як внутрішньо переміщеним особам. Батько не опікується дітьми, аліменти не сплачує, розвитком дитини не займається, про нього взагалі не піклується. На підставі викладеного, позивачка просить визначити місце проживання сина, малолітнього, [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Донецька Донецької області, разом з нею, [PERSON] . Крім того, позивачка просить стягувати з відповідача додаткові витрати на дитину, малолітнього [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2000 щомісячно, до досягнення ним повноліття. Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився по невідомій суду причині, про день, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, через оголошення на веб-сайті Дзержинського міського суду Донецької області. Заяви про відкладення розгляду справи, або відзиву на позов не надав. У зв`язку з чим зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився подав заяву про розгляд справи без участі органу опіки та піклування Слов`янської міської ВЦА. До заяви додав висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини. Згідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідив матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. 10 лютого 2007 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] , який вони зареєстрували у відділі реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Донецька, і прожили з ним спільною сім`єю до 2012 року, що підтверджується копією рішення Київського районного суду міста Донецька від 02 серпня 2013 року у справі №257/8379/13-ц провадженні 2/257/2282/13. Від даного шлюбу позивачка має дітей - неповнолітню [PERSON] , [INFO] та малолітнього [PERSON] , [INFO] . Рішенням Київського районного суду м. Донецька від 2 серпня 2013 року по справі № 257/8379/13-ц (провадження № 2/257/2282/13) шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано, прізвище « [PERSON] » змінено на « [PERSON] », стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки від усіх видів доходів, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 2 липня 2013 року і до досягнення дітьми повноліття. Зміна прізвища позивачки також підтверджується копією свідоцтва про зміну імені від 08.06.2018, виданого Слов`янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №20. Після припинення шлюбу спільний син сторін- [PERSON] , [INFO] , залишився проживати із позивачкою та перебуває на її повному утриманні,. Після початку збройного конфлікту, позивачка з дітьми виїхала жити на підконтрольну Україні територію, до міста Слов`янська, де проживає з ними і зараз. Факт того, що малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] , підтверджується копіями довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №1429-64362 від 18.07.2017 і №1429-53101 від 07.09.2016. Крім того, доказами проживання дитини з позивачкою, є: 1) копія рішення виконавчого комітету Слов`янської міської ради від 17.03.2021 № 297 про продовження строку проживання сім`ї позивачки (в тому числі малолітнього сина) у житловому приміщенні (квартирі) за адресою: [ADDRESS] , виділеною як внутрішньо переміщеним особам; 2) копія договору найму житлового приміщення з фонду житла для тимчасового проживання від 17.03.2021; 3) копія акту комітету мікрорайону «ЖЕУ 3» про те, що позивачка проживає за вищезазначеною адресою разом зі своїми дітьми; 4) копія акту обстеження матеріально-побутових умов родини №216 від 20.08.2021; 5) копія довідки про склад сім`ї №218 від 20.08.2021. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов родини №216 від 20.08.2021 для дитини забезпечені всі необхідні умови для проживання та виховання. Не визначення місця проживання дитини негативно впливає на процес виховання дитини та реалізації її прав та інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. За приписами ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Положеннями частин 1,2 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. З аналізу практики Європейського суду з прав людини встановлено, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Положеннями ст. 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення ч.1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Крім того, поняття "розлучення дитини та матері" не є тотожним поняттю „визначення різних місць проживання матері та дитини", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання. Таким чином, положення статті 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини. Як роз`яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Слов`янської міської ВЦА про визначення місця проживання дитини №29/03-422 від 26.11.2021, орган опіки та піклування Слов`янської міської ВЦА вважає визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , [INFO] . З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. При вирішенні питання про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , суд в контексті першочергового урахування інтересів дитини, враховуючи тривалість проживання малолітньої дитини з матір`ю, добросовісне виконання позивачкою [PERSON] , [INFO] , батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, приходить до висновку про обґрунтованість позову в цій частині та визначення місця проживання малолітньої дитини, з матір`ю - позивачкою [PERSON] , [INFO] . При цьому, визначення місця проживання дитини разом із матір`ю не позбавляє права відповідача у справі спілкуватися з дитиною та не обмежує його у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки батько дитини у разі визначення місця проживання останньої з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, прояву турботи відносно неї та участі у її вихованні. Що стосується вимоги позивачки про стягнення додаткових витрат на дитину, суд зазначає наступне. Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , яка наявна в матеріалах справи, його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії посвідчення серії [NUMBER] , виданого 27.11.2014 року, яке наявне в матеріалах справи, [PERSON] , 2009 року народження, є дитиною з інвалідністю, законним представником (опікуном) якого є [PERSON] , 1987 року народження. Відповідно до копії індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда №333/6 від 12.11.2020, виданої ЛКК КНП СМР «УПМСД» [PERSON] , 2009 року народження, є дитиною з інвалідністю, має клініко-функціональний діагноз: атиповий аутизм зі зниженням інтелекту ступеня помірної відсталості. З копії рішення Виконавчого комітету Слов`янської міської ради №1151 від 19.12.2018 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , з 2014 року спостерігається дитячим психіатром, є дитиною з інвалідністю підгрупи «А», дитина потребує лікування у дитячому психіатричному стаціонарі. При цьому у зв`язку з розірванням шлюбу між батьками дитини, відсутністю інформації про місце перебування батька дитини, було дозволено комунальному закладу охорони здоров`я «Обласна клінічна психіатрична лікарня м. Слов`янська» на госпіталізацію малолітнього [PERSON] , [INFO] , без згоди батька. Згідно до ст. 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) Відповідно до ч.2 ст. 185 Сімейного кодексу України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Верховний Суд України роз`яснив, що вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з її хворобою. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Верховний Суд України звернув увагу, що, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі (постанова від 13.09.2017 у справі № 6-1489цс17). Отже, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Відповідно до роз`яснень п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, звернуто увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 Сімейного кодексу України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved