Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовну заяву мотивувала тим, що постановою державного виконавця Острозького відділу ДВС у Рівненському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) відкрито виконавче провадження №67451988 від 10.11.2021 про стягнення з неї на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості в сумі 65135,48 грн. на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. від 30.06.2020 за умовами кредитного договору №Z62.00600.004553047 від 19.11.2018, укладеного з АТ «Ідея Банк». Позивачка зазначає, що заборгованість не є безспірною, оскільки вона не погоджується з її розміром, в тому числі з розміром процентів, пені та інших плат, вказаних у виконавчому написі, як таких, що нараховані всупереч умовам договору. Також, зазначаючи про те, що станом на дату вчинення виконавчого напису нотаріусом законодавство передбачало можливість вчинення такого напису лише на підстав оригіналу нотаріально посвідченого договору, а оскільки договір між нею та АТ «Ідея Банк» не було посвідчено нотаріально, то вважає, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. не мав права вчиняти виконавчий напис. Ухвалою суду від 14.01.2022 було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення йому ухвали, протягом якого він має право подати суду відзив на позовну заяву, встановлено третім особам строк п`ятнадцять днів з дня вручення їм ухвали про відкриття провадження у справі, протягом якого вони мають право подати суду письмові пояснення щодо позову або відзиву. Цією ж ухвалою витребувано від відповідача оригінал кредитного договору №Z.62.00600.004553047 від 19.11.2018, укладеного між [PERSON] та АТ "Ідея Банк". Відповідач АТ «Ідея Банк» подало відзив на позовну заяву, в якому позов не визнало та зазначило, що на виконання вимог п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999, надало нотаріусу кредитний договір, довідку про ненадходження платежів, вимогу до [PERSON] про усунення порушень кредитних зобов`язань, довідку-розрахунок заборгованості за кредитним договором, що дозволило нотаріусу встановити безспірність заборгованості [PERSON] та видати виконавчий напис. Відповідач зазначив, що 12.05.2020 звертався до [PERSON] з вимогою про погашення заборгованості, зазначивши про розмір боргу і його складові, та вважає, що [PERSON] , не висловивши заперечень проти боргу, погодилась з його наявністю та його розміром. Вважає помилковими твердження позивачки про те, що станом на дату вчинення виконавчого напису п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 був не чинний, оскільки постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 не визначено моменту з якого втрачає чинність зазначена постанова. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. та Острозький відділ ДВС у Рівненському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку, пояснень щодо позову не подали. Суд, визначивши юридичну природу правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши в судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази у їх сукупності, вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до кредитного договору №Z62.00600.004553047 [PERSON] отримала в позику від відповідача 47036 грн. строком на 60 днів та взяла на себе зобов`язання повернути суму кредиту, сплатити відсотки за користування кредитом, плату за обслуговування кредиту та пеню в порядку та строки, визначені договором. Водночас, з п.1.10 зазначеного документу вбачається, що позичальник зобов`язалась сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Таким чином, Графік щомісячних платежів за кредитним договором має міститись в самому кредитному договорі, або бути додатком до нього. Кредитний договір не містить відомостей про те, що він має додатки і таких суду не надано. В той же час, кредитний договір містить п.6 «Графік щомісячних платежів за кредитним договором» та п.6.1, який містить інформацію про те, що щомісячні внески наведені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Нижче у договорі міститься таблиця, де наведені, в тому числі, розмір плати за обслуговування (без зазначення, що це є розмір плати за обслуговування саме кредитної заборгованості), реальна річна процентна ставка в розмірі 101,76506043% та загальна вартість кредиту у розмірі 152232,77 грн. Таким чином, оскільки в п.6.1 кредитного договору міститься саме Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, а не Графік щомісячних платежів за кредитним договором, то суд приходить до висновку, що зазначеним договором не визначено розмір плати за обслуговування кредитної заборгованості та порядок проведення її оплати. Водночас, суд звертає увагу на те, що розмір плати за обслуговування, який наведений в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит значно перевищує розмір процентів за користування кредитом. З виконавчого напису від 30.06.2020, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., який зареєстрований в реєстрі за №1511 вбачається, що нотаріус пропонує задовольнити вимоги АТ «Ідея Банк» шляхом звернення стягнення з [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк» за кредитним договором №Z62.00600.004553047 від 19.11.2018, укладеним між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] , заборгованості в розмірі 65135,48 грн., яка складається з заборгованості за строковим основним боргом у розмірі 41847,74 грн., заборгованості за простроченим основним боргом у розмірі 2417,53 грн., заборгованості простроченими процентами в розмірі 3500,17 грн., заборгованості за строковими процентами в розмірі 416,72 грн., заборгованості за строковою платою за обслуговування кредиту в розмірі 1542,78 грн., заборгованості за простроченою платою за обслуговування кредиту в розмірі 11194,56 грн., 2315,98 грн. пені, а також 1900 грн. витрат за вчинення виконавчого напису. Судом встановлено, що постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження №67451988 від 10.11.2021 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості в сумі 65135,48 грн. Статтею 18 ЦК України визначено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно до п.19 ч.1 ст.34 Закону України «Про нотаріат», вчинення нотаріусом виконавчого напису є нотаріальною дією. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Умови вчинення виконавчих написів визначені Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (далі - Порядок). Згідно п.п.2.1 п.2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Відповідно до п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 (далі Перелік), яким і керувався нотаріус при вчиненні виконавчого напису, що вбачається з його змісту, для одержання виконавчого напису за кредитним договором додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відповідно до п.3.5 Глави 16 Порядку, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. Разом з тим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі №826/20084/14 від 22.02.2017 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №622 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема пункту 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних відносин 2.Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою про непогашення заборгованості». Таким чином, оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою про непогашення заборгованості виключено з переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а отже нотаріус не мав права видати виконавчий напис у спірних правовідносинах. За змістом ст.88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Безспірний борг це борг, який визнається боржником та кредитором і про суму якого вони не сперечаються. Тобто у разі відсутності заперечень боржника щодо суми боргу, вимога кредитора вважається безспірною. Позивачка, звертаючись до суду з позовом, зазначає про те, що борг нею в розмірі, який зазначений у виконавчому написі нотаріуса, не визнається. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи та ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідач та приватний нотаріус доказів безспірності боргу на час вчинення виконавчого напису суду не подали. Таким чином, суд виходить з того, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не пересвідчився у безспірності заборгованості позивачки перед відповідачем. При цьому, суд виходить і з того, що з кредитного договору №Z62.00600.004553047 не вбачається, що між сторонами було досягнуто домовленості про сплату [PERSON] плати за обслуговування кредитної заборгованості в певному розмірі та порядку її сплати, а інших доказів щодо існування такої домовленості між сторонами суду не надано. З урахуванням приписів ст.16, 18 ЦК України та ст.50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Вирішуючи спір, суд керується положеннями ч.1 ст.13 ЦПК України, якою визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом, а відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Водночас, ч.3 ст.83 ЦПК України визначено, що відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Відповідач та третя особа - приватний нотаріус не подали суду доказів того, що при вчиненні напису нотаріус отримував від відповідача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 12.05.2020, а тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед АТ «Ідея Банк» зазначений у написі є безспірним. Наведені обставини також вказують на те, що розмір кредитної заборгованості, зазначений нотаріусом в оспорюваному виконавчому написі, не є безспірним, оскільки позивачка звернулась одразу до суду після початку стягнення з неї заборгованості по виконавчому напису нотаріуса, заперечила розмір боргу. Це є достатньою правовою підставою для визнання даного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а відповідач не позбавляється можливості вирішити спірні питання у позовному провадженні. Позивачка у позовній заяві зазначила, що вона не визнає розмірів заборгованості нарахованих АТ «Ідея Банк», оскільки позбавлена будь-якої інформації зі сторони відповідача щодо кредитних зобов`язань. В матеріалах справи відсутні будь-які відомості на підтвердження того, що лист банку від 12.05.2020 з вимогою про усунення порушень за кредитним договором [PERSON] отримувала, у зв`язку з чим остання була позбавлена можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги АТ «Ідея Банк», або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Таким чином встановлено, що [PERSON] не отримувала вимоги про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Нотаріусом, в свою чергу, не було перевірено надіслання такої вимоги і отримання її позивачкою, на що посилається відповідач, що унеможливило подання останньою обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди, чи не пропущено відповідачем строк позовної давності, не встановлено коли було здійснено останню оплату по кредиту. Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, чим не виконав норми ст.88 Закону України «Про нотаріат», п.284 Інструкції та п.1 Переліку. При вирішенні спору, суд виходить і з того, що кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Стаття 50 Закону України "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Частиною 1 ст.133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачка просить стягнути на свою користь витрати в сумі 908 грн., понесені нею у зв`язку зі сплатою судового збору. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що судове рішення ухвалене на користь позивачки, з відповідача на користь позивачки слід стягнути 908 грн. витрат на сплату судового збору. Статтею 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до наданих \~доказів вбачається, що 25.11.2021 між [PERSON] та адвокатським об`єднанням «РівнеПраво» в особі старшого партнера Величка О.М. було укладено договір про надання правової допомоги, представництво інтересів, захист та Згідно додатку №1 до договору вартість послуг становить 4000 грн. Згідно детального опису наданих послуг\~до договору на представництво від 25.11.2021\~вбачається, що [PERSON] були надані правничі\~послуги: надання консультації та роз`яснень щодо підстав та порядку оскарження виконавчого напису нотаріуса, ознайомлення із судовою практикою в подібних категоріях справ, підготовка та надсилання адвокатського запиту, підготовка та подання позовної заяви, заяви про забезпечення позову, інших процесуальних документів, здійснення представництва інтересів клієнта в суді першої інстанції, загальною вартістю\~4000 грн. З меморіального ордеру від 25.11.2021 встановлено, що [PERSON] сплатила отримувачу АО «РівнеПраво»\~4000 грн. гонорару згідно з договором від 25.11.2021. Водночас, в судовому засіданні встановлено, що представник позивача адвокат Величко О.М. участі в судових засіданнях в суді першої інстанції не брав у зв`язку з тим, що справа розглядалась без виклику сторін. Таким чином, сума судових витрат, заявлених до відшкодування, не відповідає умовам договору про надання професійної (правничої) допомоги в цій частині. Відповідно до ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Також вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Окрім того судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Судом встановлено, що такий документ позивачем було подано, однак всупереч вимог ч.3 ст.137 ЦПК України він не містить розміру витрат по кожному з виду робіт, а містить загальний розмір витрат по всіх видах робіт. З врахуванням того, що розмір витрат на надання правової допомоги, які просить стягнути позивачка по тих видах робіт (наданих послугах), які дійсно надавались позивачці не є явно завищеним, то відповідно до приписів п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, стягненню з відповідача підлягають витрати, пов`язані з розглядом справи і понесені позивачкою на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн., з врахуванням того, що послуга у виді здійснення представництва інтересів [PERSON] в суді першої інстанції їй не надавалась.

Outcome: approved