Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, де просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 18.01.2020 у Кременчуцькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) за актовим записом № 45; визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з матір`ю та стягнути з відповідача судові витрати у вигляді судового збору. На обґрунтування позову зазначила, що 18.01.2020 між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. В шлюбі мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Вказала на те, що підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у них з відповідачем відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, у зв`язку з чим вони втратили один до одного почуття поваги та любові. Зазначила, що спільного господарства з відповідачем не ведуть. Вважає, що шлюб фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам. Окрім того, просила визначити місце проживання сина з нею. З урахуванням викладеного просила позовні вимоги задовольнити. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила розглядати справу у її відсутність. Вказала, що строк для примирення не потрібний, після розірвання шлюбу просить залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». Уточнила, що шлюбно-сімейні відносини з відповідачем припинили у червні-липні 2021 року. Відповідач [PERSON] у судове засіданням не з`явився, надав суду заяву, в якій зазначив, що з позовними вимогами [PERSON] згоден, просив розгляд справи проводити у його відсутність. Вказав, що строк для примирення не потрібний, шлюбно-сімейні відносини з позивачем припинили у липні 2021 року. Представник третьої особи виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області як органу опіки та піклування у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 18.01.2020 у Кременчуцькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) за актовим записом, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . В шлюбі подружжя має неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . В судовому засіданні встановлено, що шлюбно-сімейні відносини сторони припинили у липні 2021 року, проживають окремо, у них відсутні спільні інтереси, вони мають різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, спільного господарства вони не ведуть, не підтримують шлюбних відносин. Бажання та намір відновити нормальні сімейні стосунки у сторін відсутні. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі статтею 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із положеннями пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст.111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В ході розгляду справи сторонам роз`яснювалося право заявляти клопотання про надання їм часу для примирення, клопотання учасниками не заявлялися. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивач [PERSON] бажає залишити шлюбне прізвище « [PERSON] ». За викладених обставин, беручи до уваги ту обставину, що сторони не підтримують шлюбно-сімейних стосунків, наміру поновлювати сімейні стосунки не мають; приймаючи до уваги думку відповідача, який позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав в повному обсязі, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу. Щодо позовних вимог про визначення місця проживання малолітньої дитини з позивачем суд приходить до наступних висновків. Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 18.02.2022 за № 216 встановлено, що малолітній [PERSON] мешкає разом з матір`ю [PERSON] , у якої наявні всі умови для проживання сина та його гармонійного розвитку. Батько дитини [PERSON] надав службі у справах дітей Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області письмове пояснення, у якому зазначив, що не заперечує проти того, щоб місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , було визначено з матір`ю, [PERSON] . Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Частиною третьою статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частин 2, 8, 9 ст.7 СК сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст.8 Закону «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно з ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. В силу ст.141 СК України мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст.142 СК), у тому числі й на рівне виховання батьками. Судом встановлено, що батько та мати малолітньої дитини [PERSON] проживають окремо. Позивач [PERSON] має постійне місце проживання, яке відповідає вимогам до житла дитини, здатна забезпечити рівень життя дитині, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. Відповідач [PERSON] в письмових поясненнях, наданих органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області не заперечував щодо визначення місця проживання сина [PERSON] з матір`ю [PERSON] . Отже, враховуючи вік дитини, задовільний стан її здоров`я, ставлення та участь у вихованні матері, наявність належних матеріально-побутових умов для проживання дитини у матері, яка має можливість утримувати малолітнього сина та забезпечувати його матеріальні і духовні потреби, наявність згоди батька щодо місця проживання дитини з матір`ю, з метою забезпечення інтересів дитини, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог [PERSON] щодо визначення місця проживання дитини з нею, що, на думку суду, якнайкраще забезпечить інтереси дитини. З огляду на вік дитини, досягнення домовленості між батьками щодо місця її проживання, зв`ясування її думки є недоцільним. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК України та частиною 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (зі змінами) передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За викладених обставин, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу, [PERSON] , з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при подачі позову до суду, а також стягнути на її користь з відповідача сплачений нею судовий збір в розмірі 454 грн.

Outcome: approved