Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просить розділити будинковолодіння, що знаходиться по [ADDRESS] , шляхом стягнення з [PERSON] на її користь грошової компенсації вартості належної їй Ѕ частки у праві спільної сумісної вартості в сумі 318 848 грн. з припиненням її права на 1/2 частку у праві спільного сумісної власності спірного нерухомого майна. Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.11.1996, який вони розірвали 19.12.2011. В період шлюбу ними було придбано житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] , право власності на який зареєстровано за нею. Угоди про добровільний поділ вказаного вище майна між сторонами не досягнуто, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Представник позивача та позивач в судовому засіданні просили змінити порядок поділу майна, виділивши по Ѕ ідеальній частці подружжя в будинковолодінні без їх реального поділу і залишивши майно у спільній частковій власності сторін, оскільки в позивача не має власного житла. При цьому позивач заперечувала щодо припинення за нею права власності на спірне будинковолодіння та не надала згоди на отримання грошової компенсації. У судовому засіданні відповідач вказав на можливість поділу будинку шляхом сплати ним на користь позивача половини його вартості та за умови реєстрації права власності за ним. Потім у судові засідання не з`явився. Представник відповідача у відзиві вказала, що відповідач не має змоги сплатити позивачу компенсацію за Ѕ частку будинку, однак у судовому засіданні змінені позовні вимоги визнала. В подальшому в ході судового розгляду, посилаючись на неприязні та складні відносини між сторонами, вказала на можливість поділу майна шляхом виділення по Ѕ ідеальній частці подружжя в будинковолодінні без їх реального поділу і залишення майна у спільній частковій власності сторін. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.11.1996, який розірвано 19.12.2011 (а.с.13, т.1). Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 19.12.2011 неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] залишено проживати з матір`ю. Відповідно до договору купівлі-продажу від 12.07.2005, посвідченого державним нотаріусом Козятинської державної нотаріальної контори 12.07.2005 та зареєстрованого в реєстрі за №1-912, [PERSON] придбала у [PERSON] цілий житловий будинок з господарськими будівлями за номером [ADDRESS] . Право власності зареєстровано за [PERSON] (а.с.6-12, т.1). Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертиз № 6079/6081/6081/19-21 від 19.11.2019 дійсна ринкова вартість житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , в цінах, сформованих станом на час проведення експертизи, становить 637696 грн. Поділити в натурі житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з дотриманням рівності ідеальних часток співвласників житлового будинку у співвідношенні Ѕ та Ѕ та надати можливі варіанти поділу в натурі досліджуваного будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що найбільш відповідають часткам співвласників житлового будинку, в тому числі з відступом від розміру ідеальних часток у співвідношенні Ѕ та Ѕ, не вбачається можливим (а.с.133-156, т.1). [PERSON] відповідно до свідоцтва про зміну імені (а.с.38, т.2) змінила прізвище на " [PERSON] ". 03.11.2020 [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на " [PERSON] ", що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.111, т.2). В силу статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина перша статті 70 СК України визначає, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Судом встановлено, що спірний будинок придбаний 12.07.2005, тобто під час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, а тому за правилами статті 60 СК України належить їм на праві спільної сумісної власності, що сторонами не заперечується. Згідно з частинами першою, другою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України). За змістом частини четвертої статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Так, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України. Положеннями цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Крім того, відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Згідно із частиною п`ятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов`язань перед іншою. У пункті 25 постанови від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного суду України роз`яснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Враховуючи те, що набутий сторонами в період шлюбу житловий будинок є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, виходячи із загального принципу рівності часток подружжя у спільному майні, суд приходить до висновку, що спірний житловий будинок належить сторонам у рівних частках по Ѕ кожному, у зв`язку з цим в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя за позивачем та відповідачем підлягає визнання право власності за кожним на 1/2 частині житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial