Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.05.2008 року співвласниками квартири [ADDRESS] зазначені: [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] та [PERSON] . Форма власності приватна спільна сумісна без визначення часток. Зазначає, що [INFO] помер [PERSON] , а визначення часток кожного із співвласників у вищевказаному майні необхідне для оформлення спадщини після смерті останнього, яку позивач прийняла своїм фактичним проживанням, проте до цього часу нотаріально не оформила. Тому просить суд визначити за кожним співвласником спірної квартири в рівних частках право власності на таку, а саме по 1/6 частки. Сторони в судове засідання не з`явилися. Позивач надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності (а.с. 25). Відповідачі в судове засідання не з`явилися по невідомим суду причинам, хоча про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 37-39). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд встановив наступне. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.05.2008 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №18928076 від 23.05.2008 року, квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної сумісної власності без визначення часток [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5-6). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13.10.2020 року, [PERSON] помер [INFO] , актовий запис №176 від 13.10.2020 року (а.с. 7). Відповідно до довідки від 24.11.2021 року №611 виданої ФОП [PERSON] , вартість квартири за адресою [ADDRESS] становить 87\~772 грн. (а.с. 8). На вищевказану квартиру виготовлено, 22.07.2005 року, технічний паспорт (а.с. 9). Відповідно до ст. 355 ЦК України - майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. За роз`ясненнями п. 5 Пленуму Верховного Суду України у своїй Постанові Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності за № 20 від 22.12.1995 року, розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім`ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"). В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності. Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна. При визначенні розміру часток у майні, суд виходить із положень ч. 1 ст. 357 ЦК України - вважаючи, що частки є рівними, оскільки будь-якого договору між сторонами про розмір часток суду не надано. Як зазначено у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, що ...зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. За ст. 368, 369 ЦК України - спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 5 Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав від 07.02.2014 року, п. 17 роз`яснив, що, розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю, зокрема: квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду»). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ч.4 ст. 355 ЦК), тобто діє презумпція спільної часткової власності. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Отже, якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається з урахуванням вкладу кожного із співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Відповідно до ч.1 ч.3 ст. 370 ЦК України - співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 ЦК України. Відповідно до ч.2. ч.3 ст. 372 ЦК України - у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити та визначити за кожним співвласником 1/6 частки спірної квартири.

Outcome: approved