Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-26 00:00:00

04.04.2022 року [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремстрой-Україна», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Державного реєстратора Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Хохича Руслана Вікторовича, в якій, з урахуванням заяви про зміну предмету позову та уточнення позовних вимог, просить суд визнати недійсним договір № ЛВ/Р-237 від 12.06.2014 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ремстрой-Україна» та [PERSON] ; визнати недійсним договір № ЛВ/Р-53 від 12.06.2014 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ремстрой-Україна» та [PERSON] ; визнати недійсним договір № ЛВ/Р-236 від 12.06.2014 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ремстрой-Україна» та [PERSON] ; визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Хохича Руслана Вікторовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 44805280 від 01.11.2021 12:17:49, про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] ; визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Хохича Руслана Вікторовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 44805170 від 01.11.2021 12:11:32, про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] ; визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Хохича Руслана Вікторовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 44805023 від 01.11.2021 11:55:24, про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] ; визнати за [PERSON] право приватної власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право приватної власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право приватної власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявленого позову [PERSON] посилається на те, що у лютому 2004 року між нею - [PERSON] були укладені договори про інвестування у будівництво з Товариством з обмеженою відповідальністю «Прогрес-Строй СУ №2», а саме: договір №ЛВ-1-5 від 13.02.2004 року про інвестування у будівництво, відповідно до умов якого, з урахуванням змін, ТОВ «Прогрес-Строй СУ №2» зобов`язалося передати у її власність безумовне майнове право на дві квартири: будівельні номери [NUMBER] та [NUMBER], загальною площею 72,84 кв.м., та 84,73 кв.м., розташовані на 8 поверсі житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ; договір №ЛВ-1-23 від 17.02.2004 року про інвестування у будівництво, відповідно до умов якого, з урахуванням змін, ТОВ «Прогрес-Строй СУ №2» зобов`язалося передати у її власність безумовне майнове право на квартиру будівельний номер [NUMBER], розрахунковою площею 56,95 кв.м., розташовану на 7-му поверсі житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказує, що довідкою за вих. №20/02/2004-1 від 20.02.2004 року ТОВ «Паляниця» як замовником будівництва житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , було підтверджено наявність у ТОВ «Прогрес-Строй СУ №2» підстав для відчуження безумовних майнових прав на квартири [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] та про обізнаність ТОВ «Паляниця» стосовно укладення договору №ЛВ-1-5 і Договору №ЛВ-1-23 з нею, а згідно п. 6.1. вищезазначених договорів, після внесення 100 % інвестиційних внесків та протягом 25 робочих днів після закінчення будівництва об`єкту і здачі його в експлуатацію, ТОВ «Прогрес-Строй СУ №2» зобов`язалось передати їй безумовні майнове право на зазначені квартири. Позивач зазначає, що вона - [PERSON] станом на 20.12.2007року повністю виконала свої зобов`язання з оплати згідно договору №ЛВ-1-5 та договору №ЛВ-1-23 і внесення 100 % інвестиційних внесків, що підтверджується відповідними квитанціями. У подальшому, як стверджує позивач, у 2013 року вона зверталася до замовників будівництва житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , ТОВ «Паляниця» та ТОВ «Ремстрой-Україна» з приводу надання інформації та підтверджуючих документів стосовно введення будівлі в експлуатацію, присвоєння будівлі адреси, технічних характеристик та адреси квартир, майнові права на якій їй належать, Так, позивач вказує, що з інформації, наданої ТОВ «Паляниця» у листі вих. №08/05/2013-2 від 08.05.2013 року, їй стало відомо, що житловий будинок введено до експлуатації та квартира будівельний номер [NUMBER] , майнові права на яку нею придбані відповідно договору №ЛВ-1-5 тепер має наступні характеристики: квартира [ADDRESS] ; квартира будівельний номер [NUMBER] , майнові права на яку нею придбані відповідно договору №ЛВ-1-5 тепер має наступні характеристики: квартира [ADDRESS] ; квартира будівельний номер [NUMBER] , майнові права на яку нею придбані відповідно договору №ЛВ-1-23 тепер має наступні характеристики: квартира [ADDRESS] . Таким чином, на думку позивача, прийняття до експлуатації житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та повна оплата нею інвестиційних внесків, означає, що принаймні з липня 2013 року вона - [PERSON] набула безумовні майнові права (тотожні праву власності) на квартири [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] в будинку за адресою [ADDRESS] , а відтак і право власності на об`єкт інвестування як первісний власник. Однак, як стверджує позивач, у лютому 2022 року, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, їй стало відомо, що квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , вже зареєстрована за [PERSON] на підставі договору № ЛВ/Р-237 від 12.06.2014 року, укладеного між ТОВ «Ремстрой-Україна» та [PERSON] , квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , вже зареєстрована за [PERSON] на підставі договору № ЛВ/Р-53 від 12.06.2014 року, укладеного між ТОВ «Ремстрой-Україна» та [PERSON] , квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , вже зареєстрована за [PERSON] на підставі договору № ЛВ/Р-236 від 12.06.2014 укладеного між ТОВ «Ремстрой-Україна» та [PERSON] . Разом з тим, на думку позивача, оскільки після виконання умов інвестиційного договору інвестор набуває майнові права на об`єкт інвестування, які після завершення будівництва об`єкта нерухомості та прийняття його до експлуатації трансформуються у право власності інвестора на проінвестований об`єкт з необхідністю державної реєстрації інвестором такого права за собою, то забудовник позбавлений права відчужувати об`єкт інвестування на користь будь-якої іншої особи. Тобто, позивач зазначає, що 22 лютого 2022 року їй - [PERSON] стало відомо про порушення її прав, а саме: про укладення між ТОВ «Ремстрой-Україна» та [PERSON] договорів стосовно квартир [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , безумовні майнові права на які належать їй - [PERSON] відповідно до договорів укладених раніше з ТОВ «Прогрес-Строй СУ №2». Позивач вважає, що на момент укладення 12.06.2014 року договорів № ЛВ/Р-237, № ЛВ/Р-236, № ЛВ/Р53 між ТОВ «Ремстрой-Україна» та [PERSON] , ТОВ «Ремстрой-Україна» не мав право розпоряджатись об`єктами будівництва - квартирами чи майновими правами на квартири [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] у житловому будинку по [ADDRESS] , у зв`язку із тим, що дані об`єкти вже були предметом існуючого договору інвестування з нею - [PERSON] , стороною по якому був ТОВ «Прогрес-Строй СУ №2» та були предметом зобов`язання товариства після прийому будинку в експлуатацію, а тому такий правочин був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини. Таким чином, на думку позивача, договори № ЛВ/Р-237, № ЛВ/Р-236, № ЛВ/Р53 від 12.06.2014 року укладені між ТОВ «Ремстрой-Україна» та [PERSON] , є нікчемними у зв`язку із порушення її права на право власності на майнові права, отримані згідно договору №ЛВ-1-5 та договору №ЛВ-1-23. Крім того, позивач зазначає, що оскільки інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою, у державного реєстратора були відсутні правові підстави для прийняття рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на спірні квартири. З урахуванням викладеного, [PERSON] звернулася до суду з відповідним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 05.04.2022 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою[PERSON] до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремстрой-Україна» про визнання договорів недійсними, визнання протиправними та скасування рішення державного реєстратора. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження.Призначено підготовче засідання. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 11.04.2022 року було задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову. Накладено арешт та заборонено відчуження об`єкту нерухомого майна, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Заборонено всім суб`єктам державної реєстрації, державним та приватним нотаріусам, державним реєстраторам, які уповноважені відповідно до законодавства України здійснювати реєстраційні дії, в тому числі іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії вчинення будь-яких реєстраційних дій та будь-яким іншим особам вносити будь-які відомості щодо об`єкту нерухомого майна, який розташований за адресою: [ADDRESS] , в тому числі, в Єдиному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. Накладено арешт та заборонено відчуження об`єкту нерухомого майна, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Заборонено всім суб`єктам державної реєстрації, державним та приватним нотаріусам, державним реєстраторам, які уповноважені відповідно до законодавства України здійснювати реєстраційні дії, в тому числі, іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії вчинення будь-яких реєстраційних дій та будь-яким іншим особам вносити будь-які відомості щодо об`єкту нерухомого майна, який розташований за адресою: [ADDRESS] , в тому числі, в Єдиному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. Накладено арешт та заборонено відчуження об`єкту нерухомого майна, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Заборонено всім суб`єктам державної реєстрації, державним та приватним нотаріусам, державним реєстраторам, які уповноважені відповідно до законодавства України здійснювати реєстраційні дії, в тому числі іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії вчинення будь-яких реєстраційних дій та будь-яким іншим особам вносити будь-які відомості щодо об`єкту нерухомого,майна, який розташований за адресою: [ADDRESS] , в тому числі в Єдиному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. 08.04.2022 року до канцелярії суду від [PERSON] надійшла заява про зміну предмету позов та уточнення позовних вимог, яку, у підготовчому засіданні 17.05.2022 року було прийнято судом до розгляду. 13.05.2022 року до канцелярії суду від представника відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремстрой-Україна» надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремстрой-Україна» позовні вимоги [PERSON] , з урахуванням заяви про зміну предмету позов та уточнення позовних вимог, підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Крім того, у наданому відзиві представник відповідача повідомив про те, що майнові права на спірні квартири належали ТОВ «Ремстрой-Україна» на праві приватної власності і ніяким особам, крім позивача [PERSON] , не відчужувались; вказані в позові договори з відповідачем [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ремстрой-Україна» не укладались; особа відповідача - [PERSON] . Товариству з обмеженою відповідальністю «Ремстрой-Україна» невідома, а позивач - [PERSON] , є власником спірних квартир, автентичність договорів залучених до заяви позивача укладених між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ремстрой-Україна» підтвердив; у державного реєстратора були відсутні підстави для внесення записів про державну реєстрацію прав на спірні квартири на відповідача - [PERSON] . У підготовчому засіданні 17.05.2022 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання 27.05.2022 року позивач не з`явилась, однак 24.05.2022 року представник позивача надав до канцелярії суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги, з урахуванням заяви про зміну предмету позов та уточнення позовних вимог, підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремстрой-Україна» про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, у судове засідання 27.05.2022 року не з`явився, однак у наданому відзиві просив розглянути справу за відсутності представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремстрой-Україна». Відповідач - [PERSON] про час та місце підготовчого та судового засідань повідомлявся належним чином шляхом надсилання судової ухвали та повісток на адресу, зазначену у позовній заяві, а також повідомлявся через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, у підготовче та судове засідання не з`явився, про поважність причин відсутності не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Третя особа - Державний реєстратор Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Хохич Руслан Вікторович про час та місце підготовчого та судового засідань повідомлявся належним чином, у підготовче та судове засідання не з`явився, про поважність причин відсутності не повідомив, письмові пояснення на позовну заяву не надав. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, 13 лютого 2004 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Прогрес-Строй СУ №2» були укладені договори про інвестування у будівництво, а саме: договір № ЛВ-1-5 про інвестування у будівництво, відповідно до умов якого, з урахуванням додаткової угоди, ТОВ «Прогрес-Строй СУ №2» зобов`язалося передати у власність [PERSON] безумовне майнове право на дві квартири: будівельні номери [NUMBER] та [NUMBER], загальною площею 72,84 кв.м., та 84,73 кв.м., розташовані на 8 поверсі житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . 17 лютого 2004 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Прогрес-Строй СУ №2» було укладено договір № ЛВ-1-23 про інвестування у будівництво, відповідно до умов якого, з урахуванням змін, ТОВ «Прогрес-Строй СУ №2» зобов`язалося передати у власність [PERSON] безумовне майнове право на квартиру будівельний номер [NUMBER], розрахунковою площею 56,95 кв.м., розташовану на 7-му поверсі житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 6.1. вищезазначених договорів, після внесення 100 % інвестиційних внесків та протягом 25 робочих днів після закінчення будівництва об`єкту і здачі його в експлуатацію, Товариство з обмеженою відповідальністю «Прогрес-Строй СУ №2» зобов`язується передати інвестору - [PERSON] об`єкт інвестування та документи, що підтверджують здачу об`єкта будівництва в експлуатацію, а інвестор - [PERSON] зобов`язується прийняти об`єкт інвестування та документи по акту приймання-передачі. Довідкою за вих. №20/02/2004-1 від 20.02.2004 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Паляниця» як замовником будівництва житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , було підтверджено наявність у Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес-Строй СУ №2» підстав для відчуження безумовних майнових прав на квартири [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , та про обізнаність Товариства з обмеженою відповідальністю «Паляниця» стосовно укладення договору №ЛВ-1-5 і Договору №ЛВ-1-23 з [PERSON] . [PERSON] здійснювала інвестиційні внески, відповідно до укладених договорів, що підтверджується відповідними квитанціями за №302 від 02.06.2004, №1293 від 29.05.2006, №29930 від 23.08.2006, №2631 від 01.09.2006, №37460 від 23.11.2006, №53587 від 26.02.2007, №84919 від 24.05.2007, №123306 від 30.08.2007, №185182 від 20.12.2007, №300 від 02.06.2004, №40001873 від 07.09.2004, №4178 від 28.11.2006, №1295 від 29.05.2006, №29926 від 23.08.2006, №54588 від 28.02.2007, №84913 від 24.05.2007, №123297 від 30.08.2007, №185170 від 20.12.2007. Таким чином, судовим розглядом встановлено, що [PERSON] станом на 20.12.2007 року повністю виконала свої зобов`язання з оплати згідно договору №ЛВ-1-5 та договору №ЛВ-1-23 і внесення 100 % інвестиційних внесків. У 2013 року [PERSON] звернулася до замовників будівництва житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , ТОВ «Паляниця» та ТОВ «Ремстрой-Україна» з приводу надання інформації та підтверджуючих документів стосовно введення будівлі в експлуатацію, присвоєння будівлі адреси, технічних характеристик та адреси квартир, майнові права на якій їй належать, З інформації, наданої ТОВ «Паляниця» у листі за вих. №08/05/2013-2 від 08.05.2013 року вбачається, що житловий будинок введено до експлуатації та квартира будівельний номер [NUMBER] , майнові права на яку придбані [PERSON] відповідно договору №ЛВ-1-5 тепер має наступні характеристики: квартира [ADDRESS] ; квартира будівельний номер [NUMBER] , майнові права на яку придбані [PERSON] відповідно договору №ЛВ-1-5 тепер має наступні характеристики: квартира [ADDRESS] ; квартира будівельний номер [NUMBER] , майнові права на яку придбані [PERSON] відповідно договору №ЛВ-1-23 тепер має наступні характеристики: квартира [ADDRESS] . Однак, з матеріалів справи вбачається, що 12.06.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ремстрой-Україна» та [PERSON] були укладені договір № ЛВ/Р-236 купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна, договір № ЛВ/Р-237 купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна та договір № ЛВ/Р-53 купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна. Відповідно до умов укладених договорів, продавець - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ремстрой-Україна» зобов`язується передати у власність покупця - [PERSON] майнові права на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , та на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , а покупець зобов`язується прийняти майнове право і сплатити продавцю суму договору. На даний час з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.02.2022 року вбачається, що квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована за [PERSON] на підставі договору № ЛВ/Р-237 від 12.06.2014 року, укладеного між ТОВ «Ремстрой-Україна» та [PERSON] , квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована за [PERSON] на підставі договору № ЛВ/Р-53 від 12.06.2014 року, укладеного між ТОВ «Ремстрой-Україна» та [PERSON] , квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована за [PERSON] на підставі договору № ЛВ/Р-236 від 12.06.2014 укладеного між ТОВ «Ремстрой-Україна» та [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною четвертою статті 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Водночас, частиною третьою статті 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» закріплено порядок інвестування та фінансування об`єктів житлового будівництва, зокрема, з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління, може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, а також шляхом емісії цільових облігацій підприємств, виконання зобов`язань за якими здійснюється шляхом передачі об`єкта (частини об`єкта) житлового будівництва. Відповідно до пункту 5 статті 7 та статті 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестор має право володіти, користуватися, розпоряджатися об`єктом і результатом інвестицій (об`єктами інвестиційної діяльності може бути будь-яке майно, а також майнові права). Згідно з пунктом 6 статті 7 цього Закону інвестор має право на придбання необхідного йому майна у громадян і юридичних осіб безпосередньо або через посередників за цінами і на умовах, що визначаються за домовленістю сторін, якщо це не суперечить законодавству України, без обмеження за обсягом і номенклатурою. Статтею 2 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» вказано, що об`єкт інвестування - це квартира або приміщення соціально-побутового призначення в об`єкті будівництва, яке після закінчення будівництва стає окремим майном. Згідно зі статтею 177 ЦК України до об`єктів цивільних прав відносяться речі, майнові права та інше. Майном як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України). За правилами статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування). Майнове право є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право є обмеженим речовим правом, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникає, зокрема, з договорів та інших правочинів, має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилом статті 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Волевиявлення є важливим чинником, без якого неможливо вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, установленою ст. 627 ЦК України. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За положеннями статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з приписами частини першої статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні(покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Водночас, за змістом статті 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тошої виникає з моменту завершення будівництва ("створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до частини першої статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. За положеннями пункту 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13 квітня 2011 року, прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до І-ІІІ категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Положенням пункту 47 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 р. №703, для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв`язку з набуттям права власності на новозбудовані або реконструйовані об`єкти нерухомого майна, будівництво яких здійснювалося із залученням від фізичних та юридичних осіб коштів на інвестування та фінансування об`єктів будівництва, заявник, крім документів, що зазначені в абзацах першому - шостому пункту 46 цього Порядку, подає органові державної реєстрації прав: 1) затверджений особою, що залучала від фізичних та юридичних осіб такі кошти, перелік інвесторів, які брали участь в інвестуванні та фінансуванні об`єкта будівництва та за якими здійснюється державна реєстрація прав; 2) установлений законодавством документ, що підтверджує набуття у власність інвестором закріпленого за ним об`єкта інвестування (інвестиційний договір, договір про пайову участь тощо) Зазначеними нормами встановлено первинний спосіб набуття права власності на річ, на яку раніше не було і не могло бути встановлене право власності інших осіб. Таким чином, саме інвестор, як особа за кошти якої і на підставі договору з яким був споруджений об`єкт інвестування, є особою, якою набувається первісне право власності на новостворений об`єкт інвестування. Отже інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою. Таким чином, інвестор наділений правом вимагати повернення належного йому об`єкта інвестування від будь-якої іншої особи. Аналогійна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17. Як було вказано вище, у 2013 року [PERSON] звернулася до замовників будівництва житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , ТОВ «Паляниця» та ТОВ «Ремстрой-Україна» з приводу надання інформації та підтверджуючих документів стосовно введення будівлі в експлуатацію, присвоєння будівлі адреси, технічних характеристик та адреси квартир, майнові права на якій їй належать, З інформації, наданої ТОВ «Паляниця» у листі за вих. №08/05/2013-2 від 08.05.2013 року вбачається, що житловий будинок введено до експлуатації та квартира будівельний номер [NUMBER] , майнові права на яку придбані [PERSON] відповідно договору №ЛВ-1-5 тепер має наступні характеристики: квартира [ADDRESS] ; квартира будівельний номер [NUMBER] , майнові права на яку придбані [PERSON] відповідно договору №ЛВ-1-5 тепер має наступні характеристики: квартира [ADDRESS] ; квартира будівельний номер [NUMBER] , майнові права на яку придбані [PERSON] відповідно договору №ЛВ-1-23 тепер має наступні характеристики: квартира [ADDRESS] . Таким чином, суд зазначає, що прийняття до експлуатації житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та повна оплата [PERSON] інвестиційних внесків свідчить про те, що [PERSON] набула безумовні майнові права (тотожні праву власності) на квартири [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] в будинку за адресою: [ADDRESS] , а відтак і право власності на об`єкт інвестування як первісний власник. Однак, з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.02.2022 року вбачається, що квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована за [PERSON] на підставі договору № ЛВ/Р-237 від 12.06.2014 року, укладеного між ТОВ «Ремстрой-Україна» та [PERSON] , квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована за [PERSON] на підставі договору № ЛВ/Р-53 від 12.06.2014 року, укладеного між ТОВ «Ремстрой-Україна» та [PERSON] , квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована за [PERSON] на підставі договору № ЛВ/Р-236 від 12.06.2014 укладеного між ТОВ «Ремстрой-Україна» та [PERSON] . Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17, оскільки після виконання умов інвестиційного договору інвестор набуває майнові права на об`єкт інвестування, які після завершення будівництва об`єкта нерухомості та прийняття його до експлуатації трансформуються у право власності інвестора на проінвестований об`єкт з необхідністю державної реєстрації інвестором такого права за собою, то забудовник позбавлений права відчужувати об`єкт інвестування на користь будь-якої іншої особи. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що на момент укладення 12.06.2014 року договорів № ЛВ/Р-237, № ЛВ/Р-236, № ЛВ/Р53 між ТОВ «Ремстрой-Україна» та [PERSON] , ТОВ «Ремстрой-Україна» не мав право розпоряджатись об`єктами будівництва - квартирами чи майновими правами на квартири [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] у житловому будинку по [ADDRESS] , у зв`язку із тим, що дані об`єкти вже були предметом існуючого договору інвестування з [PERSON] стороною по якому був ТОВ «Прогрес-Строй СУ №2» та були предметом зобов`язання товариства після прийому будинку в експлуатацію. Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Так, відповідно до частини першої пункту сьомого Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до роз`яснень у п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності,про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частинами першою, другою та третьою статті 228 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Також суд враховує, що у наданому відзиві на позов, представник ТОВ «Ремстрой-Україна» повідомив про те, що майнові права на спірні квартири належали ТОВ «Ремстрой-Україна» на праві приватної власності і ніяким особам, крім позивача [PERSON] , не відчужувались; вказані в позові договори з відповідачем [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ремстрой-Україна» не укладались; особа відповідача - [PERSON] . Товариству з обмеженою відповідальністю «Ремстрой-Україна» невідома, а позивач - [PERSON] , є власником спірних квартир, автентичність договорів залучених до заяви позивача укладених між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ремстрой-Україна» підтвердив; у державного реєстратора були відсутні підстави для внесення записів про державну реєстрацію прав на спірні квартири на відповідача - [PERSON] . З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що оскільки на момент укладення 12.06.2014 року спірних договорів № ЛВ/Р-237, № ЛВ/Р-236, № ЛВ/Р53 від 12.06.2014 року, ТОВ «Ремстрой-Україна» не мало право розпоряджатись об`єктами будівництва - квартирами чи майновими правами на квартири [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] у житловому будинку по [ADDRESS] , у зв`язку із тим, що дані об`єкти вже були предметом існуючого договору інвестування з [PERSON] стороною по якому був ТОВ «Прогрес-Строй СУ №2» та були предметом зобов`язання товариства після прийому будинку в експлуатацію, вказані договори купівлі-продажу майнових прав на об`єкти нерухомого майна є недійсними, тобто такими, що не створюють жодних юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, то, відповідно право власності на спірні квартириза цими договорами [PERSON] не набуто, в силу недійсності зазначених договорів. У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 року у справі №355/385/17 (провадження №61-30435сво18) зроблено висновок, що у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; розірванні договору в судовому порядку; відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, їх обтяжень визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до п.п.1.2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою; фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження. Пунктом 9 ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що реєстраційна дія - державна реєстрація прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, а також інші дії, що здійснюються державним реєстратором у Державному реєстрі прав, крім надання інформації з цього реєстру. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав. Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою. За приписами ч. 2 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. В силу ч. 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно п. 78 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ №1127 від 25.12.2015року, державна реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб або у результаті діяльності житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного т чи іншого кооперативу, проводиться за заявою власника такого майна або за умова і уповноваження власником такого майна на підставі договору - за заявою особи, що залучала кошти фізичних та юридичних осіб, у порядку, передбаченому пунктами 30-34 цього Порядку Як вбачається з п. 78 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та ї обтяжень, затвердженого постановою КМУ № 1127 від 25.12.2015 року, для державної реєстрації права власності на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо), розміщене в об`єкті нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб, власником такого майна подаються документ, що підтверджує набуття у власність особою закріпленого за особою об`єкта інвестування, передбачений законодавством (інвестиційний договір, договір про пайову участь, договір купівлі-продажу майнових прав тощо). Судом було встановлено, що договори інвестування щодо спірних квартир в 2004 році були укладені саме з позивачем - [PERSON] . На момент укладення 12.06.2014 року спірних договорів № ЛВ/Р-237, № ЛВ/Р-236, № ЛВ/Р53 від 12.06.2014 року між ТОВ «Ремстрой-Україна» та [PERSON] , ТОВ «Ремстрой-Україна» не мало право розпоряджатись об`єктами будівництва - квартирами чи майновими правами на квартири [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] у житловому будинку по [ADDRESS] , у зв`язку із тим, що дані об`єкти вже були предметом існуючого договору інвестування з [PERSON] стороною по якому був ТОВ «Прогрес-Строй СУ №2» та були предметом зобов`язання товариства після прийому будинку в експлуатацію. За положеннями пункту 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13 квітня 2011 року, прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до І-ІІ1 категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Положенням пункту 47 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 р. №703, для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв`язку з набуттям права власності на новозбудовані або реконструйовані об`єкти нерухомого майна, будівництво яких здійснювалося із залученням від фізичних та юридичних осіб коштів на інвестування та фінансування об`єктів будівництва, заявник, крім документів, що зазначені в абзацах першому - шостому пункту 46 цього Порядку, подає органові державної реєстрації прав: 1) затверджений особою, що залучала від фізичних та юридичних осіб такі кошти, перелік інвесторів, які брали участь в інвестуванні та фінансуванні об`єкта будівництва та за якими здійснюється державна реєстрація прав; 2) установлений законодавством документ, що підтверджує набуття у власність інвестором закріпленого за ним об`єкта інвестування (інвестиційний договір, договір про пайову участь тощо). Зазначеними нормами встановлено первинний спосіб набуття права власності на річ, на яку раніше не було і не могло бути встановлене право власності інших осіб. Таким чином саме інвестор, як особа за кошти якої і на підставі договору з яким був споруджений об`єкт інвестування, є З особою, якою набувається первісне право власності на новостворений об`єкт З Інвестування. Отже, інвестор, після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою. Таким чином, у державного реєстратора були відсутні правові підстави для прийняття рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на спірні квартири. Згідно ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правовику та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації. Згідно ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Згідно ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч. 1 та 2 ст. 319 ЦК України). В силу ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У пунктах 106-107 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс 19) вказано, що відповідно до статті 392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 цього Кодексу, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрали законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Таким чином, рішення в цій справі є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 115, 116), від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/ 14-ц (провадження № 14-256цс1 8, пункт 98). З урахуванням викладеного, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремстрой-Україна», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Державного реєстратора Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Хохича Руслана Вікторовича про визнання договорів недійсними, визнання протиправними та скасування рішення державного реєстратора, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved