Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-18 00:00:00

ТОВ «Вердикт Капітал» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики № 2554804644-42923 від 07 лютого 2021 року в загальному розмірі 27 416,11 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 07 лютого 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та [PERSON] був укладений договір позики № 2554804644-42923 «Проста позика» відповідно до якого, кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в сумі 4 500,00 грн шляхом перерахування кредитних коштів на банківську карту позичальника, зареєстровану для цієї цілі в особистому кабінету на сайті кредитодавця, строком на 20 днів, тобто з 07 лютого 2021 року по 27 лютого 2021 року зі сплатою плати за користування кредитними коштами в розмірі 1,95 % за кожен день. Договір позики укладено в електронній формі на умовах Пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики № 2554804644-42923 від 07 лютого 2021 року, що акцентована відповідачем 07 лютого 2021 року, шляхом підписання електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису), який було надіслано за допомогою СМС-повідомлення на телефонний номер зазначений позивальником в особистому кабінеті на сайті кредитодавця. [PERSON] здійснила дії, спрямовані на укладення договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з веденням коду підтвердженням, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої надалі ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» було перераховано кошти у розмірі 4 500, 00 грн, що підтверджується квитанцією та довідкою. Перерахування грошових коштів на карту позичальника було здійснено за допомогою компанії ТОВ «Універсальні платіжні рішення», яка відповідно до умов договору доручення на здійснення переказу коштів № ФК-П-20/08-08 від 20 серпня 2020 року, що укладений між ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс», зобов`язалась надавати технічну можливість в перерахуванні коштів на карту позичальника на підставі укладеного договору позики. 23 червня 2020 року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення права вимоги №23-06/20, відповідно до якого ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників за договорами позики, які зазначені у Реєстрах боржників укладеними між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал». Крім того, 07 липня 2021 року відповідно до п. 6.2.3 договору про відступлення право вимоги вищевказаного договору було підписано додаток №2 до даного договору відповідно до якого ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за договорами позики, в тому числі і договором № 2554804644-42923 від 07 лютого 2021 року, укладеним з [PERSON] , тобто внаслідок укладення вказаного договору відбулася зміна кредитора, а саме ТОВ «Вердикт Капітал»» набуло статусу нового кредитора за вищевказаним договором позики. Позивач звертає увагу на те, що відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, чим грубо порушує істотні умови договору у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 21 грудня 2021 року становить 27 416,11 грн, з яких: 4500,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 1 738,00 грн заборгованість по відсоткам, яка нарахована за акційною відсотковою ставкою, 21 178,11 грн заборгованість по відсоткам, яка нарахована відповідно до п.9.7 договору. Зважаючи на викладене позивач звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором\~позики в розмірі 27 416,11 грн, та відшкодувати судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 2270,00 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 лютого 2022 року вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрите спрощене позовне провадження у справі із викликом сторін. Відповідач правом на відзив не скористався. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак в позовній заяві просив розгляд справи провести у відсутність представника позивача, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Виклик відповідача [PERSON] в судове засідання здійснений через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, що відповідає положенню ст.128 ЦПК України. Відповідач у судове засідання вкотре не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомила, відзиву не надала, а тому суд ухвалив (без винесення окремого процесуального документа із занесенням ухвали до протоколу судового засідання) провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом установлено, що 07 лютого 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та [PERSON] укладено договір позики № 2554804644-42923, на підставі якого шляхом перерахування кредитних коштів на банківську картку відповідачки вказаною фінансовою компанією було перераховано 4500 грн, строк користування 20 діб, тобто до 27 лютого 2021 року включно (п.п.2.2, 2.3 договору). Позичальник зобов`язувався здійснити повернення суми кредиту та нараховані відсотки за користування кредитом одноразовим платежем в розмірі 6262 грн шляхом зарахування власних коштів на рахунок товариства не пізніше 27 лютого 2021 року (п.3.9 договору). Розмір плати за користування кредитом у вигляді процентної ставки за кожен день користування кредитом у акційний період згідно графіку розрахунків становить 1,95%, у базовий - 3,9%. Пунктом 9.7 договору сторони домовились, що після закінчення строку дії цього договору, проценти за користування кредитом можуть бути нараховані згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі передбаченому п.п. 9.4 цього договору та підлягають сплаті не пізніше дня, що слідує за днем відправлення відповідної вимоги позикодавця позичальнику засобами ІТС та/чи на адресу електронної пошти позичальника. Відповідно до п. 9.4 договору позичальник сплачує товариству плату за користування кредитом з розрахунку 702,00% річних. Згідно п.п.9.2. та 9.3 розділу 9 вказаного договору, договір позики укладено в електронній формі та є електронним договором, підписання якого відбувається у відповідності до вимог ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних Позичальником, який прийняв пропозицію (оферту) укласти цей договір, надсилаються Товариству та призначені для ідентифікації підписувача цих даних. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором, вказаний у п.9.2 цього договору, має юридичну силу власноручного підпису. Відповідно до розділу 10 договору позики банківський рахунок відповідача є [NUMBER] . За приписами ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. У відповідності до ч.1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За приписами п.п. 6,12 ч. 1 ст.3 цього Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Пунктом 12 ст.11 Закону передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а ч.1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З матеріалів справи слідує, що вказаний договір позики укладено в електронній формі на умовах оферти на укладення електронного договору позики № 2554804644-42923 від 07 лютого 2021 року, що акцептована відповідачем 07 лютого 2021 року, шляхом підписання електронним підписом відповідача вчиненим одноразовим ідентифікатором (а.с.17). Генерація і надсилання одноразового ідентифікатора, використаного для підписання заявки та укладення договору, проведено на підставі п.п. 6, 12 ч.1 ст.3, ст.12, ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», ч.1 ст.205 Цивільного Кодексу України. Відповідачка [PERSON] здійснила дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з веденням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої надалі ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» було перераховано грошові кошти у розмірі 4500 гривень. Факт отримання позичальником коштів у розмірі 4500,00 грн підтверджується листом сервісу iPay.ua №2873_210930164236 від 30 вересня 2021 року та квитанцією про сплату послуг через сервіс онлайн платежів iPay.ua із змісту яких слідує, що 07 лютого 2021 року о 14:12 год. відбулося зарахування коштів на суму 4500,00 грн., маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 79759315, призначення платежу: «зачисление 4500,00 грн на карту [NUMBER] » (а.с.26). 23 червня 2020 р. між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 23-06/20, відповідно умов якого ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» передає за плату ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників за договорами позики вказаними у реєстрах боржників (додаток № 1 до договору (а.с. 38)), укладеними між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал». Відповідно до п.6.2.3 цього договору право вимоги переходить до нового кредитора з моменту підписання сторонами додатку №2 до цього договору, після чого новий кредитора стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. Відповідно до п.6.3 цього договору в редакції від 23 червня 2020 року разом з правами вимоги до нового кредитора переходять всі інші пов`язані з ними права, в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав. З дати відступлення права вимоги новий кредитор має право здійснювати нарахування та стягнення процентів (в тому числі за період користування коштами до моменту переходу прав за цим договором, якщо вони не були нараховані) за договорами позики за умови дотримання вимог чинного законодавства України, нарахування та стягнення штрафних санкцій за порушення боржниками грошових зобов`язань, нарахування будь-яких платежів і комісій, а також право вимагати у боржників відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням грошових зобов`язань, відповідно до законодавства та умов договору позики. 07 липня 2021 року відповідно до п. 6.2.3. договору про відступлення прав вимоги №23-06/20 від 23 червня 2020 року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було підписано додаток №2 до договору про відступлення права вимоги № 23-06/20, відповідно до якого ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, у тому числі за договором позики № 2554804644-42923 від 07 лютого 2021 року, укладеним між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та [PERSON] . Відповідач своїх зобов`язань не виконала ні в установлений договором строк, ні на час ухвалення рішення. Доказів протилежного матеріали справи не містять. За наданим позивачем розрахунком заборгованість відповідача за вказаним договором позики станом на 21 грудня 2021 року становить 27 416,11 грн, з яких: 4500,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 1 738,00 грн заборгованість по відсоткам, яка нарахована за акційною відсотковою ставкою, 21 178,11 грн заборгованість по відсоткам, яка нарахована відповідно до п.9.7 договору (а.с.22-25). Дані обставини встановлені судом і ніким не оспорюються. Перевіривши надані позивачем розрахунки та взявши до уваги умови договору позики, суд вважає доведеним обставину порушення умов договору в частині своєчасного повернення сум отриманих коштів та своєчасної сплати нарахованих за користування коштами відсотків, а тому дійшов висновку, що права позивача порушенні, існує заборгованість за договором, розмір якої встановлений і становить в цілому 27 416,11 грн, в добровільному порядку заборгованість не погашена, а тому сума заборгованості підлягає стягненню в примусовому порядку, а позов задоволенню. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 2270,00 грн. Щодо витрат на правничу допомогу, то слід зазначити, що ч.1 ст.133 ЦПК України\~передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу віднесені саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата ), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу. Згідно зі\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За змістом ст.\~137,\~141 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір\~розумним\~з огляду на складність справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26.02.2015у справі «Баришевський проти України», пункті 80 рішення від 12.10.2006у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення від 30.03.2004у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були\~фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23.01.2014у справі «East|WestAlianceLimited» проти України», заява № 19336/04), обґрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05.09.2019у справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved