Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-25 00:00:00

Позивач ТОВ «Меганівест Сервіс» звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що 28.11.2007 між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11259623000, відповідно до умов якого відповідачу надано кредитні кошти в розмірі 125 000 дол. США, що еквівалентно 631 250 грн., зі сплатою 12,9 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 28 листопада 2028 року. Згідно п.1.4 кредитного договору, цільове призначення (мета) кредиту - для особистих потреб, а саме купівля квартири [ADDRESS] . Вказаний договір забезпечено заставою квартири та порукою [PERSON] . Крім того, 28.11.2007 року було укладено договір іпотеки № 71190. В подальшому, 04.02.2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та позивачем було укладено договір № 2144/К купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого права вимоги за кредитним договором відповідача, майнових поручителів та інші права, що виникають з прав вимоги, перейшли до позивача. Як зазначає позивач, відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання за договором, внаслідок чого має заборгованість за тілом кредиту та нарахованими відсотками в розмірі 54 690,88 грн. Крім того, відповідачем порушено п.4.2 кредитного договору, оскільки відсутні будь-які підтвердження того, що кредитні кошти були витрачені відповідно до цільового призначення, а тому відповідач має сплатити штраф в розмірі 168 750,00 грн. Також, з відповідачів належить стягнути витрати на правовий супровід в розмірі 190 000,00 грн. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити його вимоги. 29.10.2021 ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. 13.12.2021 до суду надійшов відзив відповідачів на позовну заяву. У даному відзиві відповідачі Позивач ТОВ «Меганівест Сервіс» звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що 28.11.2007 між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11259623000, відповідно до умов якого відповідачу надано кредитні кошти в розмірі 125 000 дол. США, що еквівалентно 631 250 грн., зі сплатою 12,9 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 28 листопада 2028 року. Згідно п.1.4 кредитного договору, цільове призначення (мета) кредиту - для особистих потреб, а саме купівля квартири [ADDRESS] . Вказаний договір забезпечено заставою квартири та порукою [PERSON] . Крім того, 28.11.2007 року було укладено договір іпотеки № 71190. В подальшому, 04.02.2020 між ПАТ «Дельта Банк» та позивачем було укладено договір № 2144/К купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого права вимоги за кредитним договором відповідача, майнових поручителів та інші права, що виникають з прав вимоги, перейшли до позивача. Як зазначає позивач, відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання за договором, внаслідок чого має заборгованість за тілом кредиту та нарахованими відсотками в розмірі 54 690,88 грн. Крім того, відповідачем порушено п.4.2 кредитного договору, оскільки відсутні будь-які підтвердження того, що кредитні кошти були витрачені відповідно до цільового призначення, а тому відповідач має сплатити штраф в розмірі 168 750,00 грн. Також, з відповідачів належить стягнути витрати на правовий супровід в розмірі 190 000,00 грн. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити його вимоги. 29.10.2021 ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. 13.12.2021 до суду надійшов відзив відповідачів на позовну заяву. У даному відзиві відповідачі заперечують проти позовних вимог, вказуючи на те, що відповідач [PERSON] станом на 04.02.2020 (на час придбання позивачем права вимоги) не мав простроченої заборгованості, а вчиняв оплату наперед графіку, в зв`язку з чим його поточна заборгованість, яку він мав сплатити до 2033 року, становила лише 54 690,88 грн. Однак, 14.02.2020, без його (відповідача) повідомлення, директором позивача було вчинено протиправне відчуження предмету іпотеки - квартири за 119 935,00 грн. на користь своєї матері [PERSON] в порядку ст.38 ЗУ «Про іпотеку», чим задовольнив усі свої вимоги та позбавивши його (відповідач) права власності на майно, вартістю приблизно 1,5 млн. грн., не повернувши жодних коштів. Відтак, в даний час зобов`язання за кредитним договором є припиненим. Він (відповідач) оскаржив вказаний протиправний правочин в суді і рішенням суду від 01.10.2021 року у справі № 754/4514/20 позов задоволено та визнано вказаний договір недійсним, однак дане рішення не набрало законної сили. Щодо витрат на адвоката в розмірі 190 000,00 грн. за період з 02.03.2020 по 01.10.2021, то відповідачами зауважено, що вказані витрати мають розподілятись судом під час вирішення кожної конкретної справи в порядку, передбаченому ст.141 ЦПК України. Посилаючись на викладені обставини, відповідачі просили відмовити в задоволенні позову в частині вимог про стягнення заборгованості в розмірі 54 690,88 грн. та в частині витрат на юридичний супровід в розмірі 190 000,00 грн. Крім того, відповідачі просять закрити провадження у справі в частині стягнення штрафу за порушення вимог умов п.42 договору споживчого кредиту за нецільове використання кредитних коштів в розмірі 5 % на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України. Відповідачі вказують на те, що позивач вже звертався до суду з аналогічним позовом і рішенням суду від 26.04.2021 у справі № 754/3744/20 в задоволенні вимог відмовлено, рішення суду набрало законної сили. Ухвалою судді Деснянського районного суду міста Києва від 19.01.2022 ухвалено здійснювати судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 26.05.2022 провадження у справі в частині вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині вимог про стягнення штрафу в розмірі 168 750,00 грн. закрито. В судове засідання представники сторін не з`явились, надавши суду клопотання про розгляд справи в їх відсутність. Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути клопотання відповідачів у відсутність представників сторін на підставі наявних матеріалів. У порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 28.11.2007 між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11259623000, відповідно до умов якого відповідачу надано кредитні кошти в розмірі 125 000 дол. США, що еквівалентно 631 250 грн., зі сплатою 12,9 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 28 листопада 2028 року. Згідно п.1.4 кредитного договору, цільове призначення (мета) кредиту - для особистих потреб, а саме купівля квартири [ADDRESS] . З метою забезпечення зобов`зань за вказаним договором, 28.11.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір поруки, за п.1.1 якого остання, як поручитель, зобов`язується відповідати перед кредитором за невиконання [PERSON] усіх його зобов`язань, що виникли з вищевказаного договору. Згідно п.1.4 договору, відповідальність поручителя і боржника є солідарною. Крім того, 28.11.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 71190, за умовами якого в забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором в іпотеку передано квартиру [ADDRESS] . В подальшому, 04.02.2020 між ПАТ «Дельта Банк» та позивачем було укладено договір № 2144/К купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого права вимоги за кредитним договором відповідача, майнових поручителів та інші права, що виникають з прав вимоги, перейшли до позивача. Позивач просить задовольнити його вимоги, посилаючись на те, що відповідачі свої зобов`язання за кредитним договором не виконали, а тому просить стягнути з них заборгованість за тілом кредиту та нарахованими відсотками в розмірі 54 690,88 грн., а також витрати на правовий супровід в розмірі 190 000,00 грн. в якості збитків відповідно до ст.22 ЦК України. Відповідачі у відзиві проти даних вимог заперечували, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними. Надаючи виниклим між сторонами по справі належну правову оцінку, суд зазначає, що згідно із ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК України, за якою зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно із ст. 11 ч.1, ч.2 п.1 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Як встановлює ст. 626 ч.1 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Щодо ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. У силу ст. 1054 ч. 1, 2 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із ст.1055 ч. 1, 2 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 1046 ч.1 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до положень ст. 1049 ч. 1, 3 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вказує ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 530 ч. 1 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. У силу ст. 536 ч.ч.1,2 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно із ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Як наводить ст. 612 ч.1 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. А відповідно до ст. 614 ч.1 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 625 ч. 1, 2 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, відповідно до вимог ст. 553 ч. 1 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Так, згідно з ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Крім того, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною другою ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про те, що на підставі вищевказаних правочинів змінилась сторона у кредитних зобов`язаннях, а саме змінився первісний кредитор АКІБ «»УкрСиббанк», правонаступником якого було АТ «Дельта-Банк» на його ТОВ «ФК «Меганівест Сервіс», яке набуло прав вимоги до відповідачів в солідарному порядку. Відповідно до наданих позивачем доказів вбачається, що на момент набуття прав вимоги 04.02.2020 заборгованість відповідача за кредитним договором становила: за тілом кредиту - 54 027,73 грн., за відсотками - 663,15 грн., а всього 54 690,88 грн. Проте, з матеріалів справи також вбачається, що листом від 10.03.2020 року відповідач [PERSON] звернувся до позивач з проханням надати платіжні реквізити для здійснення оплати його зобов`язань, а в разі коригування суми - точний її розмір і обґрунтування зміни її розміру (а.с.35, 36). На вказаний лист позивач надав відповідь, згідно якої оскільки відповідачем порушувались умови кредитного договору та договору іпотеки, ТОВ «Меганівест Сервіс» було змушено звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку ст.38 ЗУ «Про іпотеку» задля виконання основного зобов`язання за кредитним договором. В зв`язку з викладеним, основне зобов`язання за кредитним договором виконано (а.с.37). У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено його вимоги про стягнення з відповідачів вищевказаної заборгованості. Натомість, наявні докази свідчать про виконання основного зобов`язання за кредитним договором. Посилання відповідачів на судове рішення у справі № 754/4514/20 суд до уваги не приймає, оскільки вказане рішення на час розгляду даної справи не набрало законної сили. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на судовий супровід за період з 02.03.2020 по 01.10.2021 в розмірі 190 000,00 грн. на підставі ст.22 ЦК України, то суд зауважує наступне. Згідно із ч.ч.1,2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). На підтвердження своїх вимог в цій частині позивач надав акт здачі-прийняття виконаних робіт по кредитній справі [PERSON] за договором «Про надання правової допомоги» (сам договір про надання правової допомоги суду не надано). Відповідно до вказаного акту, адвокатом здійснено юридичний супровід, представництво клієнта по кредитній справі Іслама Тарікула. Перелік наданих юридичних послуг за період з 02.03.2020 по 01.10.2021: аналіз матеріалів кредитної справи - 2000,00 грн.; збір інформації по кредитній справі та розробка правової стратегії щодо досудового врегулювання (стягнення заборгованості) - 3000,00 грн.; підготовка (подача) заяв, клопотань звернень та інших (супровідних документів), пов`язаних з веденням кредитної справи в межах досудового врегулювання спору - 50 000,00 грн.; супровід справи № 754/3744/20, суддя Грегуль О.В., що перебуває у провадженні Деснянського районного суду м.Києва - 60 000,00 грн.; супровід справи № 754/3094/21, суддя Зотько Т.А., що перебуває у провадженні Деснянського районного суду м.Києва - 60 000,00 грн.; супровід справи № 754/4514/20, суддя Грегуль О.В., що перебуває у провадження Деснянського районного суду м.Києва - 60 000,00 грн. Загалом за надання правової допомоги виконано робіт на суму 190 000,00 грн. Відтак, зважаючи на наведене вбачається, що предметом судового розгляду в цій частині є не захист порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача, а питання про розподіл судових витрат, понесених позивачем в інших цивільних справі, порядок вирішення яких визначається нормами глави 8 параграфу 8 розділу 1 ЦПК України,а не нормами матеріального права і здійснюється у тій справі, в якій вони понесені,в тому числі, і шляхом ухвалення додаткового рішення. В той же час, виходячи із змісту позовної заяви, позивач ототожнює розмір майнової шкоди із судовими витратами, зокрема, його витратами, пов`язаними із розглядом цивільних справ № 754/3744/20, № 754/3094/21, № 754/4514/20. Проте такі міркування є помилковими та не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства. Витрати, понесені позивачем у вищевказаних цивільних справах, є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді відповідної справи у суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні. Така позиція відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові цієї палати від 14 квітня 2020 року у справі № 925/1196/18, зокрема у п.6.19, де зазначено, що процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством. Також такі висновки викладено у п. 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 462/6473/16-ц, пункті 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц, пункті 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 489/5045/18. З урахуванням наведеного, в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку, що позивачем належним чином не доведено та не обґрунтовано його вимоги, в зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, то відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed