Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-19 00:00:00

25.06.2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до ТОВ «Росвен Інвест Україна» про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 5 603,17 грн. В обґрунтування позову представник позивача зазначає, що 18.06.2020 року приватний нотаріус КМНО Баршацький І.В. вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 6641, про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором № 1740 pv 11-07 від 18.10.2007 року в розмірі 375 469,63 грн. за період з 12.11.2018 року по 16.06.2020 року та 400,00 грн. плати за вчинення виконавчого напису, а всього - 375 869,63 грн. На підставі вказаного виконавчого напису та заяви стягувача від 24.09.2020 року приватним виконавцем Доготар М.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 63176538 від 01.10.2020 року. Під час здійснення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса в рамках виконавчого провадження, за рахунок отриманих з рахунків боржника - [PERSON] коштів, стягувачу - ТОВ «Росвен Інвест Україна» було перераховано грошові кошти на загальну суму 5 603,17 грн. Разом з тим, рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02.02.2021 року у справі № 727/10611/20, що набрало законної сили 16.03.2021 року, визнано таким, що не підлягає виконанню зазначений вище виконавчий напис. Вважає, що, так як підставою отримання відповідачем суми у розмірі 5 603,17 грн. було стягнення з [PERSON] у примусовому порядку заборгованості на підставі виконавчого напису нотаріуса, який рішенням суду визнано таким, що не підлягає виконанню, вищевказана сума вважається безпідставно набутою та підлягає поверненню, оскільки правової підстави, на якій було набуто грошові кошти, на теперішній час не існує. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 02.08.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. В ухвалі про відкриття провадження у справі учасникам справи було визначено строк на подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень. Уповноваженою особою сторони відповідача копія ухвали про відкриття провадження та позовна заява з додатками отримані 17.02.2022 року, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подано. Положеннями ч. 8 ст. 178 ЦПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Так як розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, сторони у судове засідання не викликалися. Суд вважає за можливе розглянути справу за матеріалами наявними у справі. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Доготар М.В. від 01.10.2020 року було відкрито виконавче провадження № 63176538 про примусове виконання виконавчого напису, вчиненого 18.06.2020 року приватним нотаріусом КМНО Баршацьким І.В., зареєстрованого в реєстрі за № 6641, про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором № 1740 pv 11-07 від 18.10.2007 року в розмірі 375 469,63 грн. за період з 12.11.2018 року по 16.06.2020 року та 400,00 грн. плати за вчинення виконавчого напису, а всього - 375 869,63 грн. З відповіді приватного виконавця від 20.04.2021 року за вих. №1283 на адвокатський запит представника позивача вбачається, що під час здійснення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса № 6641 від 18.06.2020 року, виданого приватним нотаріусом КМНО Баршацьким І.В., в рамках виконавчого провадження № 63176538, з рахунків [PERSON] було стягнуто грошові кошти у сумі 6 113,49 грн. Вказані кошти розподілені наступним чином: - повернуто авансовий внесок стягувачу ТОВ «Росвен Інвест Україна» у розмірі 500,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №406 від 05.11.2020 р. на суму 19,59 грн., платіжним дорученням №444 від 13.11.2020 р. на суму 49,41 грн., платіжним дорученням №445 від 13.11.2020 р. на суму 431,00 грн. - задоволено вимоги стягувача ТОВ «Росвен Інвест Україна» згідно виконавчого напису нотаріуса №6641 від 18.06.2020 р. у сумі 5 103,17 грн., що підтверджується платіжним дорученням №446 від 13.11.2020 р. на суму 5 103,17 грн. При цьому, рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02.02.2021 року (справа № 727/10611/20), яке набрало законної сили 16.03.2021 року, визнано таким, що не підлягає виконанню зазначений виконавчий напис. За правилами ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, відповідно до ст. 1212 ЦК України (глава 83) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз цієї статті дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Вiдсутнiсть правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Оскільки суд прийшов до висновку про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, то правові підстави набуття відповідачем грошових коштів на виконання зазначеного виконавчого напису відсутні, у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 1212 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 06.03.2019 року (справа № 910/1531/18). Враховуючи, викладене вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо стягнення заявлених витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн., суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частинами 2, 3 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За вимогами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу стороною надано наступні документи: договір про надання правової допомоги від 12.04.2021 року; додаток № 2 від 18.06.2021 року до договору; акт наданих послуг від 18.06.2021 року; довідка про сплату коштів від 18.06.2021 року; розрахункова квитанція серії ББАЄ № 369730 від 18.06.2021 року; копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; ордер на надання правової допомоги серії СЕ № 1025371. З поданих документів вбачається, що розмір ставки адвокатського гонорару за одну годину роботи адвоката поза судовим засіданням за домовленістю сторін складає 2000,00 грн./одна год. роботи. У розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу, що є додатком № 2, а також акті наданих послуг до договору про надання правової допомоги наявний зміст (опис) наданої правової допомоги, згідно якого адвокатом було надано наступні послугу зі складання та подання до суду позовної заяви, на яку витрачено 3 год. (з розрахунку 2000 грн. за 1 год.). Суд враховує практику Європейського суду з прав людини, згідно якої заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Враховуючи категорію та складність справи, яка при цьому відноситься до малозначних, суд вважає, що послання позивача на те, що адвокатом витрачено на складання та подання позовної заяви 3 години, вартість 1 години при цьому складає 2000 грн., є завищеною та не є відповідає критерію розумності. Крім того, КАС ВС у своїй постанові від 15.04.2021 року (справа № 160/6899/20) зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved