Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-19 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою до Іванківської селищної ради Київської області про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки в порядку спадкування за законом. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] . На день її смерті залишилося спадкове майно, яке складається з земельної ділянки площею 2,3412 га, кадастровий номер 3222082700:02:009:0022, яка розташована на території Обуховицької сільської ради Вишгородського району Київської області, що належала [PERSON] , який помер [INFO] , спадщину після якого прийняла його дружина, [PERSON] , але не оформила спадкових прав у встановленому законом порядку. Після смерті матері позивач прийняла спадщину, подавши заяву про прийняття спадщини до Іванківської районної державної нотаріальної контори 30.04.2010 ( спадкова справа № 198/2010) 21.07.2020 позивачці нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку у зв`язку з тим, що розпорядження на приватизацію земельної ділянки було прийняте після смерті спадкодавця. Згідно книги реєстрації сертифікатів на право на земельні частку (пай) [PERSON] належав сертифікат серії КВ № 0110017, зареєстрований за № 450 від 28.10.1997 КСП ім. Чкалова, розміром 3,28 у умовних кадастрових гектарах. Згодом було виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-КВ № 099430, який був виданий 12.07.2001 Обуховицькою сільською радою. Єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину та претендує на спадкове майно, є позивач, яка і просить визнати за нею право на завершення приватизації та отримання на її ім.*я правовстановлюючих документів на зазначену земельну ділянку. Також просить звільнити її від сплати судового збору згідно п.10 ч1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», як потерпілу від аварії на ЧАЕС 1 категорії. Ухвалою судді Іванківського районного суду Київської області від 21.03.2022 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 21.03.2022, яке у зв`язку з перебування суду на тимчасово окупованій країною агресором (РФ) території та зупиненням роботи суду не відбулося. Після де окупації та відновлення юрисдикції суду згідно з розпорядженням голови ВС від 21.04.2022, підготовче судове засідання повторно призначене на 20.04.2022. У судове засідання позивачка не з*явилась, подавши до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх з підстав, що викладені у позовній заяві. Додала квитанцію про сплату судового збору. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно. Наділслали лист, у якому не заперечують проти задоволення позовних вимог, за умови, сплати позивачем судового збору, оскільки в бюджеті Іванківської ОТГ відсутні кошторисні призначення для цього. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи. Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Відповідно до статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 22.08.2000. \~ \~ \~ \~18.09.2001 року державним нотаріусом Іванківської районної державної нотаріальної контори його дружині, [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, що залишились після смерті її чоловіка, [PERSON] : право на земельну частку (пай) землі, яка перебуває в колективній власності КСП ім. Чкалова, розміром 3.28 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки на місцевості, що належало [PERSON] на підставі сертифікату серії КВ № 0110017, виданого Іванківською РДА 28.10.1997 та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)за № 450. За життя [PERSON] не завершила процесу приватизації зазначеної земельної ділянки на своє ім*я . [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 27.04.2010. \~ \~ \~ \~З наявного в матеріалах справи свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.11.2015 вбачається, що позивачка я дочкою померлих [PERSON] та [PERSON] . Після одруження вона змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 08.09.1984 серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається із права на земельну частку (пай) землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Чкалова, розміром 3.28 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки на місцевості, що належало [PERSON] на підставі сертифікату серії КВ № 0110017, виданого Іванківською РДА 28.10.1997 та зареєстрованого у Книзі Сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 450. Згодом було виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-КВ № 099430, який був виданий 12.07.2001 Обуховицькою сільською радою на ім*я [PERSON] , земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 3222082700:02:009:0022. Позивач, [PERSON] , прийняла спадщину після смерті матері, є єдиним спадкоємцем, але у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріусом Іванківської районної державної контори їй було відмовлено, оскільки розпорядження Обуховицької сільської ради про приватизацію земельної ділянки прийняте після смерті спадкодавця [PERSON] , про що зазначено у постанові нотаріуса № 637-02-21 від 21.07.2021. З матеріалів справи вбачається, що процес приватизації розпочатий [PERSON] за життя ним не був завершений, оскільки рішення органу самоврядування, яке є підставою для виникнення права, прийняте 12.02.2001 23 сес. ХХІІІ скл. № 90, а [PERSON] помер [INFO] . \~ \~ \~ \~У відповідності до положень статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Як вбачається з листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», передбачено, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено частиною 1 статті 1225 ЦК України. За змістом статті 1296 ЦК України оформлення спадщини здійснюється шляхом видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до частин 1, 4 статті 116 ЗК України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян в межах норм, провадиться один раз по кожному виду використання. Виходячи з вимог частини 1 статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, в тому числі для ведення особистого селянського господарства. Згідно зі статтею 118 ЗК України процедура приватизації розпочинається після надання громадянину дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органом державної влади або місцевого самоврядування, який надає відповідні дозволи. Статтею 125 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Частиною 3 статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права. Згідно з пунктом «г» частини 1 статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18), а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17 (провадження №61-26091св18) викладено правовий висновок про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, що полягає в наступному. Так, положеннями ЗК України встановлено, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Згідно статті 126 Земельного Кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Якщо видача державного акта на право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Отже, у випадку, якщо спадкодавець за життя із дотриманням вимог законодавства розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, проте не отримав на неї право власності у зв`язку зі смертю, спадкодавці у порядку спадкування набувають право на завершення приватизації. У разі відмови компетентного органу спадкодавцям, належним та ефективним способом захисту їх прав у судовому порядку є звернення із позовом про визнання права на завершення приватизації. Відтак, до складу спадщини входить, у тому числі, право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому законом порядку та не завершив у зв`язку зі смертю. Це право не залежить від наявності у спадкоємця особистого права на приватизацію землі. Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). За змістом статей 22, 23 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). … слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.\~ Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділ X «Перехідні положення» ЗК України). Як вбачається\~з матеріалів\~справи,\~ [PERSON] було\~видано Іванківською\~РДА сертифікат\~серії КВ\~№ 0110017\~від 10.1997\~на земельну\~частку (пай)\~ розміром\~3,28\~га в\~умовних кадастрових\~гектарах,\~тобто він\~був власником зазначеного майнового права, які увійшли до складу спадщини. За життя [PERSON] розпочав приватизацію земельної ділянки, а його спадкоємець, [PERSON] , продовжила цей процес (земельній ділянці присвоєно кадастровий номер: 3222082700:02:009:0022), проте не завершено. Позивачка [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті спадкодавця [PERSON] , відтак вважається, що позивачка набула право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали покійній на підставі статей 1216 та 1218 ЦК України. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання права на завершення процесу приватизації земельної частки (паю) підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved