Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-31 00:00:00

У жовтні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд змінити розмір аліментів, визначений рішенням Бахчисарайського районного суду Автономної Республіки Крим від 05 вересня 2013 року у справі № 103/3737/13-ц про стягнення з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи 24.07.2013 до повноліття дитини, зменшивши їх розмір до 1500,00 (однієї тисячі п`ятсот) гривень щомісячно, починаючи з моменту подання даного позову до суду і до повноліття дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що 16 лютого 2012 року рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в справі № 7737/11 мiж сторонами розірвано шлюб. Від шлюбу народилася донька [PERSON] , [INFO] , яка залишилася проживати разом з матір`ю. Рiшенням Бахчисарайського районного суду Автономної Республіки Крим від 05 вересня 2013 року у справі № 103/3737/13-ц було задоволено позовні вимоги та стягнуто з позивача на користь відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24.07.2013 до повноліття дитини. Починаючи з 2008 року по лютий 2019 року позивач перебував у лавах Збройних Сил України згідно з контрактом з Державною прикордонною службою України. 22 лютого 2019 року позивача було звільнено в запас на підставі закінчення строку контракту. Позивач вказує, що у зв`язку з втратою постійного офіційного працевлаштування його матеріальне становище значно погіршилося. Позивач зазначає, що до сьогоднішнього дня йому якось вдавалося не допускати заборгованості за аліментами на користь колишньої дружини, однак станом на тепер він перебуває в безпорадному стані і не може сплачувати аліменти в розмірі, який нараховує йому вiдділ Державної виконавчої служби. Позивач стверджує, що в повній мірі визнає свiй обов`язок сплачувати аліменти, однак у зв`язку зі зміною свого матеріального стану змушений звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. 19 листопада 2015 року позивач повторно одружився - уклав шлюб з громадянкою [PERSON] , з якою у них [INFO] народився син [PERSON] . Син [PERSON] з моменту народження постійно проживає разом з позивачем та його дружиною і перебуває на його утриманні. Дружина ніде не працює, є домогосподаркою і здійснює догляд за спільним сином та своїм сином від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] , який також постійно проживає разом із сім`єю позивача і є дуже хворою дитиною. [PERSON] , [INFO] поставлений діагноз лімфома. Практично всі кошти, які є доходом сім`ї йдуть на лікування хворої дитини, що ставить позивача в фактично безвихідне становище утримувати сім`ю в умовах хоча б наближених до нормальних. Позивач вказує, що житлові умови проживання також бажають бути кращими. Сім`я фактично проживає в однокімнатній квартирі, яка належить тестеві позивача і становить всього 43,13 м. кв. З огляду на вказані обставини, позивач просить зменшити розмір аліментів. Ухвалою Київського апеляційного суду від 28.10.2021 визначено Деснянський районний суд міста Києва для забезпечення розгляду позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. 17.11.2021 вищевказана справа надійшла на адресу Деснянського районного суду м. Києва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.11.2021 справу передано судді Гринчак О.І. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 22.11.2021 вказану позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків, оскільки позивачем не виконано вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України. Від позивача надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 10.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, підготовче засідання призначено на 17.02.2022. 19.01.2022 від позивача надійшла заява, в якій він просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Ухвалою суду від 17 лютого 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 14 квітня 2022 року. Розгляд справи 14.04.2022 відкладено на 01.06.2022 у зв`язку з неявкою сторін. У судове засідання 01.06.2022 сторони не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. 28.07.2007 позивач та відповідач уклали шлюб. Від шлюбу народилася донька [PERSON] , [INFO] . 16 лютого 2012 року рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в справі № 7737/11 шлюб мiж сторонами розірвано, неповнолітню дитину - [PERSON] залишено проживати разом з матір`ю. Рiшенням Бахчисарайського районного суду Автономної Республіки Крим від 05 вересня 2013 року у справі № 103/3737/13-ц було задоволено позовні вимоги [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24.07.2013 року до повноліття дитини. Положеннями частини першої статті 4 ЦПК України передбачено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Таким чином, вказана норма закону визначає такі самостійні підстави для зміни розміру аліментів: 1. зміна матеріального стану; 2. зміна сімейного стану; 3. погіршення чи поліпшення здоров`я; 4. інші передбачені законом підстави. Встановлення наявності будь-якої з цих обставин є підставою для зміни розміру стягуваних аліментів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивач вказує, що 19 листопада 2015 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 19.11.2015, виданим виконкомом Дубриницької сільської ради Печеринського району Закарпатської області. Також у позивача народилась друга дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим 02.08.2016 Великоберезнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області. Таким чином, як на підставу зменшення аліментів позивач вказує на те, що у нього змінилось сімейне становище; також на утриманні позивача перебуває син дружини, який має складну хворобу; а також посилається на складні побутові умови проживання його сім`ї. У постанові Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 565/2071/19 міститься правовий висновок про те, що зміна сімейного стану позивача, а саме укладення іншого шлюбу та народження дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Позивач надав Витяг із наказу начальника 94 прикордонного загону Західного регіонального управляння Державної прикордонної служби України «По особовому складу», датований 22 лютого 2019 року, згідно з яким старшого прапорщика [PERSON] звільнено в запас. Однак з 2019 року по день ухвалення рішення позивачем не надано жодних доказів на підтвердження його матеріального становища, в тому числі інформації про доходи. При цьому, в матеріалах справи відсутня інформація щодо відкриття виконавчого провадження та примусове стягнення з позивача аліментів на утримання доньки. Таким чином, суд позбавлений можливості встановити розмір доходу позивача та розмір сплачуваних ним аліментів. Отже, доказів, які б вказували на зменшення доходу позивача, внаслідок зміни його сімейного стану (укладення нового шлюбу та народження ще однієї дитини), у матеріалах не міститься. Тому, сама по собі зміна сімейного стану позивача, а саме укладення іншого шлюбу та народження дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Що стосується доводів позивача в обґрунтування позову про те, що він несе витрати з утримання дитини дружини від першого шлюбу - [PERSON] , [INFO] , якому поставлений діагноз лімфома, слід зазначити таке. Позивач надав копію паталогогістологічного дослідження № 3853/19 від 20.05.2019, копію скерування на імуногістохімічне дослідження № 3981/19 вiд 21.05.2019. Вказані вище обстеження датовані 2019 роком, натоміть доказів того, що на даний час позивач надає фінансову допомогу на лікування [PERSON] , або несе інші витрати матеріали справи не містять. Враховуючи, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що за своїм матеріальним, сімейним становищем та через стан здоров`я він не здатний сплачувати аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі, який встановлений рішенням суду, підстав для зменшення розміру аліментів у суду немає. З огляду на зазначене, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів слід відмовити.

Outcome: dismissed