Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: [PERSON] та Долинська міська рада ОТГ Калуського району Івано-Франківської області, в якому просив зобов`язати відповідачку усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, що належить йому на праві приватної власності та знаходиться по [ADDRESS] , кадастровий номер: 2622086004:01:002:0103, шляхом демонтажу металевої огорожі з проїзної частини дороги, яка веде до вказаної земельної ділянки. Свої вимоги мотивував тим, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0746 га, кадастровий номер: 2622086004:01:002:0103, для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в [ADDRESS] . Однак, користуватись в повному обсязі цією земельною ділянкою він не має можливості, оскільки в березні 2019 року відповідачка разом зі своєю дочкою [PERSON] та зятем [PERSON] самовільно перекрили єдиний існуючий заїзд до неї, встановили паркан з металевих стовпчиків і сітки. Після перекриття заїзду залишилась лише вузька стежка для проходу, тобто він позбавлений можливості під`їхати до своєї земельної ділянки. Через порушення своїх прав він звертався із заявою до Долинської міської ради, де було створено комісію, яка склала акт від 14.05.2021 року, згідно з яким встановлено факт перекриття відповідачкою єдиного під`їзду до його земельної ділянки. Крім того, перекритий відповідачкою проїзд (дорога) відзначений і на кадастровому плані його земельної ділянки. На неодноразові прохання прибрати огорожу з проїжджої частини дороги загального користування, що веде до його земельної ділянки, відповідачка відповідає агресією та вчиняє сварки і скандали, тому за захистом своїх прав і законних інтересів він змушений звернутися до суду. \~ \~ \~ \~Позивач та його представник згідно ордеру серії ІФ № 083247 на надання правової допомоги від 29.09.2021 року (а.с. 36) адвокат Ільницький Я.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з вищевикладених підстав та просили позов задоволити. Представник відповідачки згідно ордеру серії ІФ № 009854 на надання правничої (правової) допомоги від 29.09.2021 року (а.с. 37) адвокат Кобилинець\~Т.В.\~позов не\~визнала та\~пояснила,\~що складений\~комісією Долинської\~міської ради\~акт від\~14.05.2021\~року,\~на який\~посилається позивач,\~складено ще\~до того,\~як він\~став власником\~земельної ділянки,\~тобто на\~час розгляду\~спору комісією\~жодного права\~позивача порушено\~не було.\~При цьому\~в акті\~вказано,\~що з\~вул.\~Шевченка генеральним\~планом с.Якубів\~передбачений проїзд.\~Однак,\~на викопіюванні\~з генерального\~плану села\~такий заїзд\~відсутній.\~Також у\~акті вказано,\~що ширина\~земельної ділянки\~ [PERSON] \~має становити\~20\~м,\~до березня\~2019\~року становила\~25\~м,\~а тепер\~становить 31\~м,\~однак,\~яким чином\~комісія визначила\~межі земельних\~ділянок відповідачки\~не зрозуміло,\~оскільки з\~копій документів,\~якими користувалися\~члени комісії\~під час\~складання акту,\~неможливо встановити,\~що на\~них відображено\~і тим\~більше неможливо\~визначити жодних\~меж.\~При цьому\~позивач ні\~в прохальній\~частині позову,\~ні в\~інших матеріалах\~справи не\~вказав площу\~земельної ділянки,\~яку начебто\~незаконно захопила\~відповідачка та\~яку частину\~огорожі вона\~має демонтувати.\~Насправді,\~дороги (заїзду)\~з вулиці\~Шевченка до\~земельної ділянки\~позивача не\~існує,\~вона не\~передбачена генеральним\~планом населеного\~пункту та\~відсутня в\~натурі,\~а тому ніякі права [PERSON] не порушено і в задоволенні його позову слід відмовити. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримала позов [PERSON] , пояснивши, що відповідачка незаконно закрила єдиний проїзд до земельної ділянки позивача, а тому його позов слід задоволити та зобов`язати [PERSON] усунути позивачу перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу металевої огорожі з проїзної частини дороги. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Долинської міської ради ОТГ Калуського району Івано-Франківської області згідно довіреності № 55/05-19/14в від 12.01.2022 року (а.с. 94) [PERSON] також підтримала позовні вимоги [PERSON] та просила їх задоволити. \~ \~ \~ \~Дослідивши та\~оцінивши здобуті\~й перевірені\~в судовому\~засіданні докази,\~суд вважає,\~щозаявлений позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступного. Згідно зі ст.ст. 15,16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Згідно ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею певних дій, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 цього ж кодексу передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 158 ЗК України, земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органу місцевого самоврядування спір вирішується у судовому порядку. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] згідно заповіту прийняла спадщину після смерті своєї тітки [PERSON] та користується земельною ділянкою, яка є суміжною із ділянкою позивача, що підтверджується заповітом від 17.02.1998 року та її заявою від 17.08.2006 року в Солуківську сільську раду (а.с. 48-49,100). Згідно рішення дев`ятої сесії восьмого скликання Долинської міської ради Івано-Франківської області № 353-9/2021 від 22.04.2021 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 259131139 від 31.05.2021 року (а.с. 11,12), [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0746 га, кадастровий номер: 2622086004:01:002:0103, для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в [ADDRESS] . Як вбачається з дослідженого в судовому засіданні генерального плану с.Якубів, розробленого Івано-Франківською філією НДІ «Діпромісто» в 1990 році (а.с. 47), дорога (проїзд) до спірної земельної ділянки, що належить [PERSON] , зі сторони [ADDRESS] відсутня. Даний факт також підтверджується листом-відповіддю начальника управління Держкомзему у Долинському районі Тишківського В.В. № 05/057 від 04.06.2010 року (а.с. 54) та поясненнями в судовому засіданні допитаної в якості свідка землевпорядника Солуківського старостинського округу [PERSON] . Про відсутність дороги, про усунення перешкод якою заявлено позов, свідчить також рішення виконкому Солуківської сільської ради № 4 від 23.02.1978 року (а.с. 55), з якого вбачається, що земельна ділянка, яка була надана під забудову [PERSON] і якою тепер користується відповідачка, не межує із землями загального користування (дорогою). При цьому суд критично оцінює акт комісії Долинської міської ради ТГ від 14.05.2021 року (а.с. 13), у відповідності до якого нa відстані 12 метрів від вул. Шевченка до проїзду на місцевості наявна грунтова дорога, шириною 4 метри, яка підсипана вздовж гравієм і яка є єдиною під`їзною дорогою до земельної ділянки [PERSON] , оскільки з пояснень допитаних в судовому засіданні як свідків [PERSON] та [PERSON] , що його складали, встановлено, що до вказаного висновку вони прийшли на підставі пояснень [PERSON] та [PERSON] , які вказували, що там раніше існувала дорога, а також на підставі інветаризаційних матеріалів Солуківської сільської ради за 1993 рік, згідно яких земельна ділянка [PERSON] повинна мати 20 метрів ширини, а фактично має ширину 31 метр, що є свідченням самовільного захоплення земельної ділянки. Однак, такий висновок осіб, що складали вказаний акт, суд вважає хибним, оскільки пояснення заінтересованих осіб не можуть замінити собою генеральний план населеного пункту, який є основним документом, що визначає питання, пов`язані з розвитком, плануванням, забудовою та використанням території населеного пункту, де позначаються кордони і функціональне призначення земельних ділянок, розраховується площа житлової та виробничої забудови, передбачається інженерна та соціальна інфраструктура, необхідна для функціонування і розвитку поселення та в якому відсутня дорога (проїзд) з [ADDRESS] до земельної ділянки позивача. Безпідставним, на думку суду, є також посилання вищезазначених осіб на інветаризаційні матеріали Солуківської сільської ради (а.с. 45), оскільки з них неможливо встановити, про яку саме земельну ділянку йдеться, неможливо її ідентифікувати та визначити її розміри, також з цих матеріалів не вбачається, що біля земельних ділянок [PERSON] передбачено проїзд. Що стосується посилання позивача на кадастровий план його земельної ділянки (а.с. 14), то зазначена на ньому дорога не має відношення до даного спору, оскільки знаходиться з протилежної сторони від земельної ділянки, якою користується відповідачка. За таких обставин суд приходить до висновку, що дослідженими доказами не підтверджено факту існування дороги (проїзду) зі сторони вул. Шевченка до земельної ділянки позивача, про усунення перешкод в користуванні якою заявлено позов, а тому відсутні докази порушення його прав, що є підставою для відмови в позові. Враховуючи вищевикладене, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якого суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до задоволення не підлягає. На підставі наведеного, ст.ст. 15,16,215,386,391 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», ст.ст. 103,158 Земельного кодексу України, ст. 81 ЦПК України,

Outcome: dismissed