Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 100000 грн. Також позивачка просила судові витрати покласти на відповідача. Зі змісту позову вбачається, що позивачка 55 років пропрацювала вчителем у Мощенській загальоосвітній школі Городнянського (наразі Чернігівського) району Чернігівської області. Відповідач з 2000 року працює у вказаній школі на посаді директора. За час роботи між сторонами склалися неприязні відносини через нагетивне ставлення відповідача до позивачки. Протягом тривалого часу відповідач дозволяв собі нетактовне відношення до позивачки, налаштував проти неї інших педагогічних працівників. Врешті відповідач незаконно звільнив позивачку. За рішенням суду позивачку було поновлено на роботі, після чого вона, бажаючи припинити її цькування, вийшла на пенсію. Позивачка наполягає, що внаслідок негативного до неї ставлення відповідача у неї погіршився стан її здоров`я, вона змушена лікуватися та витрачати на це кошти. Позивачка стверджує, що діями відповідача їй було завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в 100000 грн та просить суд стягнути вказану суму на її користь. У судове засідання учасники справи не з`явилися, заявили клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності. Позивачка заявлені вимоги підтримала. Відповідач позов не визнав. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. 03.02.2022 до суду надійшов відзив на позов, за змістом якого відповідач заявлені позовні вимоги не визнав у повному обсязі та у задоволенні позову просив відмовити. Вказує, що вони з відповідачкою працювали в одній школі, яку він очолює. Відповідачка перебуває з ним у неприязних відносинах з невідомих йому причин. Остання протягом тривалого часу пише листи - звернення до органів системи освіти та правоохоронних органів, в яких у принизливій формі висловлюється на його адресу та звинувачує його у вчиненні протиправних вчинків, яких він не робив. Вважає, що накопичення у позивачки негативних емоцій виникло внаслідок тривалого часу її перебування на посаді вчителя (55 років) та її професійного вигорання. (а.с. 38-41) Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Зі змісту позовної заяви та письмових доказів справи вбачається, що відповідач працював з 1992 року по 1996 рік та з 2006 року працює на посаді директора Мощенської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, в якій позивачка 55 років працювала вчителем. Між сторонами існує тривалий конфлікт. Користуючись правом на вільне висловлювання та критику, позивачка неодноразово зверталася до різних державних органів та установ зі скаргами, в яких звинувачувала відповідача як директора школи у протиправних діях та неналежній поведінці. Звільнення [PERSON] у 2019 році з роботи за вчинення аморального проступку було предметом судового розгляду. В судовому порядку відповідачку було поновлено на роботі на посаді вчителя вказаної школи, на користь позивачки було вирішено питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди за незаконне звільнення. На час судового розгляду справи позивачка звільнена з роботи у зв`язку з досягненням пенсійного віку. У заявах по суті справи позивачка вказує, що внаслідок порушення відповідачем її цивільних прав їй заподіяно моральну шкоду, оскільки вона тривалий час змушена була прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, перебувала у стані нервової, психологічної напруги, перенесла хвилювання, що у свою чергу позначилося на її стані здоров`я. Поведінка відповідача негативно позначилася на репутації позивачки. Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує особа, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Частинами ч.3 ст.12, ч 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з того, що незаконне звільнення позивачки з роботи у 2019 році було предметом судового розгляду, за наслідками якого на користь позивачки судом було стягнуто в тому числі моральну шкоду. Дослідженням матеріалів справи, яка розглядається, достовірно не можливо встановити, якими саме іншими (крім незаконного звільнення) неправомірними діями відповідача позивачці завдано моральну шкоду. Твердження у позовній заяві про те, що саме внаслідок негативного до позивачки ставлення відповідача у неї погіршився стан її здоров`я, об`єктивно не підтверджені. З огляду на це, суд дійшов висновку про те, що заявлені [PERSON] у цій справі позовні вимоги є недоведеними, а підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди судом не встановлено. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed