Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-17 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог Представник позивача - адвокат Гуменюк О.В. звернувся до суду з указаним позовом, у якому просить визнати виконавчий напис №124, виданий 14.01.2019 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. щодо звернення стягнення на нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 199\~014 доларів США 50 центів, що за курсом НБУ становить 5\~596\~055,29 грн. та 3\~500 грн. витрат пов`язаних із вчиненням виконавчого напису, а всього 5\~599\~555,29 грн. таким, що не підлягає виконанню; стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати, в тому числі витрати на правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог вказує, що під час вчинення виконавчого напису було порушено порядок вчинення нотаріальних дій, жодних вимог перед вчиненням виконавчого напису позивач не направляв, виконавчий напис було вчинено без оригіналу кредитного договору, кредитний договір припинив свою дію 22.01.2009, коли банк направив на адресу [PERSON] вимогу про дострокове погашення заборгованості. Окрім того, банк неправомірно нарахував відсотки, неустойку та пеню, з огляду на припинення дії кредитного договору, вбачається порушення строків звернення щодо вчинення виконавчого напису, відповідачем пропущено строк позовної давності. ІІ. Процедура та позиції сторін Ухвалою суду від 30.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 30.11.2021 заяву позивача про забезпечення позову задоволено; зупинено стягнення на підставі виконавчого напису №124, виданого 14.01.2019 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. Ухвалою суду від 25.01.2022 закрито проведення підготовчого провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду. 10.03.2022 на адресу суду надійшли письмові пояснення від представника відповідача Христян О.М. б/н, від 21.02.2022, яка просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції вказує, що вчинення виконавчого напису відбувається за формальними ознаками на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і нотаріус не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності; застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного боржником належним чином права не вважається подвійним стягненням. Укладений між Банком та позивачем договір іпотеки не є розірваним, припиненим, не визнаний в судовому порядку недійсним, 17.08.2007 вказаний договір не було припинено виходячи з підстав визначених ст.17 ЗУ "Про іпотеку", який зокрема за умовами договору діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. Відповідач зазначає, що у разі задоволення судом позовних вимог витрати на оплату правничої допомоги адвоката відповідно до положень ст.137 ЦПК України підлягають зменшенню. 11.05.2022 на адресу суду надійшли письмові пояснення від представника відповідача [PERSON] б/н, від 02.05.2022 ідентичного змісту з попередніми від 21.02.2022. В судове засідання позивач не з`явилась; її представник подав заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач, належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Третя особа, просить суд розглядати справу за її відсутності. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників провадження, які належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. ІІІ. Встановлені судом обставини Судом встановлено, що 17.08.2007 позивач та відповідач уклали кредитний договір № ZRSWG100000194, згідно з яким позивач отримала кредитні кошти шляхом: перерахування на поточний рахунок на строк з 17.08.2007 по 16.08.2027 включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 22240,00 долл. США на придбання нерухомості, а також у розмірі 4448,00 долл. США на сплату страхових платежів. Відповідно до п.7.1 кредитного договору позивач зобов`язувалась в період з 15 по 20 число щомісячно сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості. У визначений період оплати позивач зобов`язувалась щомісячно сплачувати банку 291,95 долл.США для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісії, а також витрат банку відповідно до умов кредитного договору. Згідно з п.4.1 кредитного договору позивач за порушення термінів оплати відсотків зобов' язувалась сплатити пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 17.08.2007 позивач та відповідач уклали договір іпотеки № ZRSWG100000194, посвідчений приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Житомирської області Пашковським Я.А. за №2300. Відповідно до п. 33.3 вказаного договору, предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: двокімнатна квартира загальною площею 61,0 кв.м., житлова площа 38,2 кв.м. Пунктом 22 цього ж договору визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено на підставі виконавчого напису нотаріуса. 14.01.2019 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис №124 про звернення стягнення на нерухоме майно - квпртиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , [INFO] . Зазначене нерухоме майно на підставі договору іпотеки №ZRSWG100000194, посвідченого 17.08.2007 приватним нотаріусом, передане в іпотеку АТ КБ "ПриватБанк". За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, задовольнити вимоги АТ КБ "ПриватБанк" шляхом перерахування коштів у розмірі: - заборгованість за кредитом - 22709,23 доларів США; - заборгованість за відсотками - 40 424,25 долари США; - комісія - 5722,45 долари США; пеня - 130 158,57 доларів США, що всього становить 199 014 доларів 50 центів, що за курсом НБУ на 01.11.2018 становить 5 596 055 грн. 29 коп. Витрати пов`язані з вчиненням виконавчого напису 3 500,00 грн. Загальна сума до стягнення становить 5 599 555 грн 29 коп. Постановою головного державного виконавця Бердичівського ВДВС у Бердичівському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) Яременко В.М. від 12.11.2021 відкрито виконавче провадження №67492370 за виконавчим написом №124, яким звернено стягнення на предмет іпотеки: квартиру, за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] ; сума грошових коштів, яка підлягає стягненню за виконавчим документом 5 599 555,29 грн. У 2013 році відповідач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №ZRSWG100000194 від 17.08.2007 в сумі 78656,50 доларів США, що еквівалентно 628465,41 грн. Постановою Житомирського апеляційного суду від 16.12.2021 заочне рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02.09.2013 у справі №274/3416/13-ц у частині стягнення із [PERSON] заборгованість за тілом кредиту у розмірі 22361,03 доларів США, процентів у розмірі 5458,82 доларів США, комісії у розмірі 785,17 доларів США, пені у розмірі 1251,56 доларів США, штрафу (фіксована частина) у розмірі 20 доларів США, штрафу (процентна складова) у розмірі 500 доларів США - скасовано, провадження у цій частині закрито. В іншій частині заочне рішення скасовано і ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. ІV. Оцінка аргументів сторін та норми права, застосовані судом Між сторонами виник спір щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Статтями 87, 88 вищевказаного Закону визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з положеннями ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Згідно з п.3.1. глави 16 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус вчиняє виконавчі написи , якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (з наступними змінами та доповненнями) затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Так, п. 1-1 вказаного Переліку визначено стягнення заборгованості за іпотечними договорами, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; довідка фінансової установи про ненадходження платежу. Таким чином, можна зробити висновок, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. З огляду на викладене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Позивач, як на підставу позову, посилається на те, що заборгованість, яка зазначена у виконавчому написі не є безспірною, це підтверджує постанова за результатами розгляду цивільної справи №274/3416/13-ц. Суд дослідивши вказану постанову Житомирського апеляційного суду від 26.12.2021 за результатами розгляду цивільної справи №274/3416/13-ц, приймає до уваги доводи позивача, та вважає, що вказане судове рішення має преюдиційне значення, оскільки у даному рішенні встановлені обставини з приводу спірних правовідносин, на які посилається представник позивача. Таким чином, вказаним рішенням встановлено, що відповідач 22.01.2009 року направив на адресу [PERSON] вимогу про дострокове погашення заборгованості. 22.09.2009 відповідач звертається до суду з позовом до ТОВ "Українське фінансове агенство "Верус" та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № №ZRSWG100000194 від 17.08.2007, укладеним між банком та [PERSON] . За наслідками розгляду вказаного позову рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.02.2010 у справі №2-5928/2010, з урахуванням ухвали від 25.06.2021 про виправлення арифметичної помилки, позов задоволено частково, рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.04.2013 рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.02.2010 скасовано в частині задоволення позову та ухвалено нове судове рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість по кредитному договору №ZRSWG100000194 від 17.08.2007 станом на 04.08.2009 всього у розмірі: 29125,02 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ - 223869,47 грн і 10 000 грн. Сума пені, що стягнута Апеляційним судом Дніпропетровської області в сумі 10000 грн, за курсом НБУ станом на день ухвалення вказаного рішення становила 1251,56 доларів США. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з 22.09.2009 закінчився строк кредитування, припинилося право відповідача нараховувати проценти та пеню за кредитом. Відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України, відповідач скористався своїм правом дострокового стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором. Таким чином, означеним судовим рішенням встановлено, що відповідач за даним позовом - АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на підставі рішення суду ще в 22.09.2009 отримав право на звернення стягнення на предмет іпотеки, крім того, відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, відповідач за даним позовом, використавши своє право дострокового стягнення з [PERSON] заборгованість за кредитним договором, змінив строк виконання основного зобов`язання, яке у нього (банку) виникло 15 08.2027 року. Як було зауважено вище, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Як встановлено судом та не спростовано відповідачем, право на вимоги у відповідача до позивача виникло 22.09.2009, а виконавчий напис було вчинено 14.01.2019, тобто через понад 9 років з моменту виникнення у банку права на вимогу до боржника, що суперечить вимогам ст. 88 Закону України «Про нотаріат», яка визначає, що виконавчий напис може бути вчинений, якщо з дня виникнення права на вимогу не минуло більше трьох років. Безспірність заборгованості позивача перед відповідачем також не підтверджена, оскільки вказаними рішеннями суду заборгованість визначена у розмірі 29125,02 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ - 223869,47 грн і 10 000 грн (пені), проте за оскаржуваним виконавчим написом нотаріуса за №124 від 14.01.2019 стягненню підляга сума: 199014 доларів 50 центів, що за курсом НБУ на 01.11.2018 становить 5596055,29 грн та витрати на вчинення виконавчого напису 3500,00 грн, загальна сума до стягнення 5599555,29 грн. Таким чином, суд вважає, що доводи позивача щодо того, що сума заборгованості не є безспірною та з часу виникнення у банку права на вимогу минуло понад три роки, є обґрунтованими та підтвердженими належними письмовими доказами, а заперечення відповідача щодо даних обставин є безпідставними. На думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, та строку виникнення права вимоги, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. V. Розподіл судових витрат На підставі ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені понесені ним судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого в розмірі 908,00 грн. при поданні позовної заяви та 454,00 грн. за заяву про забезпечення позову, що разом становить 1362,00 грн. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач подав до суду: договір від 25.11.2021 за № 95 про надання правової допомоги, укладений між нею та адвокатом Гуменюком О.В.; розрахунок до договору про надання правової допомоги №95 від 25.11.2021 щодо наданих юридичних послуг на загальну суму вартості послуг 4 000,00 грн., квитанцію до прибуткового касового ордера від 25.11.2021, якою підтверджується оплата адвокату Гуменюку О.В. від [PERSON] судових витрат за надання юридичних послуг у сумі 4 000 грн. Згідно розрахунку представника позивача судовими витратами є витрати на правничу допомогу: усна консультація з вивченням документів - 500 грн, складання процесуальних документів - 1000 грн, представництво інтересів Клієнта в суді 1 інстанції - 2500 грн., а всього 4000 грн. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачем в відзиві на позовну заяву зазначалося про завищений розмір правової допомоги адвоката, яку просить зменшити. Так, згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Так, зазначену справу віднесено до малозначних справи, тобто вона не є складною. Представник позивача участі в судових засіданнях не приймав. Враховуючи особливості предмета спору, суб`єктний склад правовідносин, ціну позову, малозначність справи, а також характер виконаної адвокатом роботи та критерій розумності її розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що зазначені витрати на професійну правничу допомогу є завищеними, а тому суд приходить до висновку про зменшення розміру зазначених витрат та стягнення у відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 1500 гривень. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини,присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат,лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

Outcome: approved