Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-02 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась із заявою [PERSON] , за участю заінтересованої особи: Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, за якою просить встановити юридичний факт проживання [PERSON] разом з чоловіком [PERSON] за місцем проживання останнього в квартирі [ADDRESS] , починаючи з 22 лютого 2018 року і по день його смерті, яка настала [INFO] , а також факт перебування заявниці [PERSON] на утриманні чоловіка [PERSON] під час їх спільного проживання. [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти прийняття рішення не заперечує. Заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області в особі представника Єпур Т.В. подала до суду клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача у зв`язку із введенням на території України воєнного стану. Суд, дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви. 22 лютого 2018 року позивач зареєструвала шлюб із громадянином [PERSON] . Після реєстрації шлюбу позивач переїхала до чоловіка, який проживав за адресою: [ADDRESS] , де фактично проживає станом на сьогодні після смерті [PERSON] , яка сталася [INFO] . Під час перебування у шлюбі позивач фактично перебувала на утриманні [PERSON] , оскільки вона отримує невелику пенсію, а чоловік отримував більшу пенсію і продовжував працювати, та відповідно, отримував заробітну плату. Після смерті чоловіка [PERSON] 23 грудня 2021 року звернулася до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про проведення їй перерахунку пенсії, як дружині, що фактично знаходилася на його утриманні, на що отримала Рішення за № 951370837559 від 29 грудня 2021 року про відмову у задоволенні її вимог, оскільки позивачем до заяви не були додані докази того, що вона перебувала на повному утриманні її чоловіка, а саме документ про реєстрацію місця проживання разом з годувальником за однією адресою, виданий згідно із вимогами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Надати такий документ позивач була не в змозі, оскільки 16 січня 2019 року отримала від Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради відмову в проведенні реєстрації за адресою: [ADDRESS] , без надання на це письмової згоди з боку усіх власників цієї квартири. Вказане житло на той час належало двом особам-співвласникам: [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ), чия частка дорівнювала 1/3 від цілого об`єкту нерухомості, та його сину [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ), чия частка дорівнювала 2/3 від цілого об`єкту нерухомості. Останній не погоджувався надати дозвіл на реєстрацію позивача в цій квартирі. У 2020 році звертався до Суворовського районного суду м. Одеси із позовом про примусове виселення [PERSON] , в чому йому було відмовлено рішенням, що було ухвалено 16 вересня 2021 року у справі № 523/12809/20, яке в цій частині набрало законної сили. За цим рішенням в мотивувальній частині вказано, що матеріалами справи встановлено, що відповідачі у справі\~ [PERSON] та [PERSON] є чоловіком та дружиною, шлюб яких було зареєстровано згідно довідки\~ЖБК «Центральний -23» 22.02.2018 року. Таким чином, судом встановлено, що відповідач у справі [PERSON] є власником 1/3 частини квартири, а відтак\~ [PERSON] в розумінні ст. 64\~Житлового кодексу України, яким регулюються взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї - є членом сім`ї власника 1/3 частини квартири, а тому наділена правом на користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням (а. с. 19 22). Згідно даних ЄДРСР рішення суду набрало законної сили 22.10.2021 р. Крім того, на підтвердження факту проживання в квартирі [ADDRESS] надано акт, складений 09 листопада 2021 року сусідами будинку [ADDRESS] , затверджений головою правління ЖБК «Центральний-23» (а. с. 23). На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що заява підлягає задоволенню, на підставі доказів, наданих до суду та оцінених в їх сукупності. Відповідно до статті 293 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно пункту 1 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Судом роз`яснюється, що це рішення є достатнім документом для підтвердження юридичного факту, про встановлення якого просить заявник. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Outcome: approved