Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-29 00:00:00

У червні\~ 2021 року [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 17.05.2018 року у Чернігівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, актовий запис № 28, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». В обґрунтування позовних вимог вказала, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що спільне життя з відповідачем не склалось, оскільки вони втратили почуття взаємної поваги та любові, мають різні погляди на життя та ведення домашнього господарства, шлюб носить формальний характер. Позивач вважає, що збереження шлюбу неможливе та буде суперечити їх інтересам. 08.06.2021 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 12.07.2021 року ухвалою судді відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом)\~ учасників справи, копії ухвали надіслані сторонам. 20.09.2021 та 25.11.2021 року позивач зверталась до суду із заявами, в яких остання просила суд\~ проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. В заяві від 25.11.2021 року просить судові витрати залишити за нею. 25.11.2021 року заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області задоволено позов [PERSON] про розірвання шлюбу. Розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 17.05.2018 року Чернігівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, актовий запис № 28. У грудні 2021 року від [PERSON] до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла заява про перегляд заочного рішення. В обґрунтування вказаної заяви було вказано, що згідно довідки, яку додано до заяви, відповідач перебував на стаціонарному лікуванні з хворобою «Ковід», тому не міг отримувати виклик до суду та з`явитися у судове засідання, що позбавило його передбаченого цивільним законодавством права надати до суду докази, якими останній заперечує проти позову. 18.02.2022 року ухвалою суду задоволено заяву відповідача про перегляд заочного рішення, скасовано заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.11.2021 року та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні. 18.02.2022 року відповідачем подано до суду заяву з проханням надати строк на примирення терміном п`ять місяців. Заява мотивована - "для збереження шлюбу". Судове засідання у справі було призначено 16.03.2022 року, про що повідомлено відповідача згідно наявної у справі розписки від 18.02.2022 року. 16.03.2022 року справа знята з розгляду у зв`язку з введенням на території Київської області комендантської години. 19.04.2022 року сторони в судове засідання не з`явились, ухвалою суду частково задоволено заяву [PERSON] від 18.02.2022 року про надання строку на примирення, призначено сторонам у справі строк на примирення терміном 1 місяць та призначено дату судового засідання 30.05.2022 року. В судове засідання 30.05.2022 року сторони не з`явились, від позивача через канцелярію суду подана заява з проханням слухати у справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Враховуючи відомості про рух даної справи, обізнаність відповідача про цю справу та відсутність відзиву на позов, зважаючи на подану позивачем заяву від 30.05.2022 року, суд ухвалив провести розгляд даної справи за відсутності сторін. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 17.05.2018 року сторони по справі перебувають у шлюбі, який зареєстровано Чернігівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, актовий запис № 28. Відповідно до змісту копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] є громадянином Азербайджанської Республіки. Позивач по справі є громадянкою України, що вбачається з копії паспорта останньої, виданого Білоцерківським РВ ГУ МВС України в Київській області 07.12.2010 року серії [NUMBER] .\~ Згідно наявної у справі копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . В матеріалах справи міститься копія посвідки на тимчасове проживання [PERSON] , [INFO] , номер посвідки [NUMBER] , дата видачі 05.07.2021 року, дата закінчення строку дії 01.07.2022 року. Сторони по справі зареєстровані за різними адресами проживання. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.\~ При вирішенні справи, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Відповідно до змісту частини 1 статті 58 та статті 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. 22 січня 1993 року в Мінську (Республіка Білорусь) в рамках країн СНД, з метою забезпечення належного захисту прав і законних інтересів громадян та осіб, що проживають на їхніх територіях, була підписана Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах (далі - Конвенція), яку 10 листопада 1994 року ратифіковано Верховною Радою України, та 14 квітня 1995 року Конвенція набула чинності для України. Зазначену Конвенцію слід застосовувати у відносинах України, зокрема, з Азербайджанською Республікою, Частиною другою статті 1 Конвенції передбачено, що громадяни кожної з Договірних Сторін, а також інші особи, що проживають на її території, мають право вільно і безперешкодно звертатися до суду, прокуратури й інших установ других Договірних Сторін, до компетенції яких відносяться цивільні, сімейні і кримінальні справи (далі - установи юстиції), можуть виступати в них, подавати клопотання, пред`являти позови і здійснювати інші процесуальні дії на тих же умовах, що і громадяни цієї Договірної Сторони. Відповідно до статті 28 Конвенції по справах про розірвання шлюбу застосовується законодавство Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя на момент подачі заяви (пункт перший статті). Якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу (пункт другий статті). По справах про розірвання шлюбу у випадку, передбаченому пунктом 1 статті 28, компетентні установи Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя на момент подачі заяви. Якщо на момент подачі заяви подружжя проживає на території іншої Договірної Сторони, то компетентні також установи цієї Договірної Сторони. По справах про розірвання шлюбу у випадку, передбаченому пунктом 2 статті 28, компетентні установи Договірної Сторони, на території якої проживає подружжя. Якщо один з подружжя проживає на території однієї Договірної Сторони, а другий - на території іншої Договірної Сторони, по справах про розірвання шлюбу компетентні установи обох Договірних Сторін, на територіях яких проживає подружжя (стаття 29 Конвенції). Слід зазначити, що відповідач має посвідку на тимчасове проживання в Україні, а місце реєстрації проживання останнього є [ADDRESS] . В судовому засіданні відповідач вказував, що проживає в [ADDRESS] . Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу (СК) України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Норми частин 3 і 4 ст. 56 СК України передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. У даній справі суд враховує позицію позивача, яка з позовом звернулась у червні 2021 року, підтримала вимоги про розірвання шлюбу в поданих до суду заявах 20.09.2021, 25.11.2021 року та 30.05.2022 року, а також наданий сторонам по справі строк на примирення. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому наявні підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Outcome: approved