Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-31 00:00:00

У січні 2022 року позивачка звернулася до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що розташовані по [ADDRESS] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позов мотивовано тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 39. Факт родинних відносин між позивачкою та спадкодавцем підтверджується копією свідоцтва про народження та копією свідоцтва про укладення шлюбу позивачки. До дня смерті спадкодавець [PERSON] була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] . Спадкодавець [PERSON] за життя, користуючись своїм правом, зробила заповітне розпорядження, яким заповіла на її ім`я все своє майно, що належало їй на праві власності. Заповіт посвідчений 14.12.1996 року секретарем виконавчого комітету Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, зареєстрований в реєстрі за № 30. Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина, яка складається, зокрема, з житлового будинку, господарських будівель і споруд. Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] , належав [PERSON] згідно із записом погосподарської книги Очеретянського старостинського округу Вінницького району Вінницької області № 3 за 1991-1995 роки (а.с. 20). Згідно довідки виконавчого комітету Очеретянської сільської Ради народних депутатів Погребищенського району Вінницької області від 23.03.1998 року № 606 [PERSON] є єдиним спадкоємцем [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 18). Вона, як спадкоємець за заповітом на спадкове майно після смерті спадкодавця, має право на успадкування майна, зазначеного в заповіті. Заява про прийняття спадщини до нотаріального органу нею була подана у передбачений законом строк (спадкова справа № 159/99). Після її звернення до нотаріального органу із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину державним нотаріусом у частині видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами їй було відмовлено, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа, свідоцтва про право власності на будинковолодіння та його реєстрації у Вінницькому обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації. Правовстановлюючий документ, який підтверджував би право власності на житловий будинок (свідоцтво про право власності) за життя [PERSON] в КП «Вінницьке об`єднане бюро технічної інвентаризації» не був зареєстрований, а на померлих дані документи не реєструються. За таких обставин, з метою захисту своїх спадкових прав, вона змушена звернутися із цим позовом до суду. Позивачка в судове засідання не з`явилася, проте через канцелярію суду подала заяву, в якій просить позовну заяву розглянути без її участі та задовольнити позовні вимоги (а.с. 29). Представник Погребищенської міської ради в судове засідання не з`явився, проте головний спеціаліст юрист відділу правового забезпечення Погребищенської міської ради Жмурчук О.М. через канцелярію суду подала заяву, в якій вказала, що в судове засідання з`явитись не має можливості, позов визнає (а.с.50-53). Від учасників справи надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, у зв`язку з чим в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши позиції учасників справи та дослідивши її матеріали, суд вважає, що визнання позову представником відповідача слід прийняти, а позов слід задовольнити, виходячи із наступного. Так, за змістом ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що згідно із відомостями, що містяться у технічному паспорті на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , виданому фізичною-особою підприємцем [PERSON] від 21.10.2021 року, вищезазначені об`єкти нерухомості побудовані в період з 1941 по 1985 роки (а.с.13-17). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 39 (а.с.9). На день смерті вона проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] (а.с. 19). З матеріалів спадкової справи № 159/99 щодо майна [PERSON] , яка померла [INFO] , вбачається, що [PERSON] за життя, користуючись своїм правом, зробила заповітне розпорядження, яким заповіла на ім`я [PERSON] все своє майно, що належало їй за законом. Заповіт посвідчений 20.12.1996 року секретарем виконкому Очеретянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, зареєстрований в реєстрі за № 30 (а.с. 45). Також із матеріалів спадкової справи № 159/99 щодо майна [PERSON] , яка померла [INFO] , вбачається, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті спадкодавця шляхом подання відповідної заяви до державної нотаріальної контори Погребищенського району. В матеріалах спадкової справи відсутні будь - які заяви про відкликання чи скасування означеної заяви (а.с. 40-43). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається, зокрема з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в [ADDRESS] , та які належали померлій, що підтверджується довідкою щодо записів з погосподарської книги за 1991-1995 роки Очеретянського старостинського округу, виданою Погребищенською міською радою (а.с. 20). Позивачка у встановлений законом строк спадщину після смерті [PERSON] прийняла як спадкоємець за заповітом шляхом вступу у фактичне управління та володіння спадковим майном за правилами ст. 549 ЦК УРСР 1963 року (діючого на час відкриття спадщини), що підтверджується довідкою Погребищенської міської ради від 20.12.2021 року № 502 та наявністю у неї державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВН № 024281 (а.с.12, 63). Однак, нотаріусом після відкриття спадкової справи було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями, які розташовані в [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів про належність вищевказаного житлового будинку спадкодавцю за життя та відомостей про реєстрацію права власності на житловий будинок (а.с. 10). Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно із ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст.1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За змістом ч.1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. В роз`ясненнях, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Інформаційному листі №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», зазначено, що Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Частиною 1 ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права чи інтересу. Згідно із ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. В ч. 1 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. В контексті обставин справи суд вважає, що визнання позову представником відповідача не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Отже, зважаючи на те, що [PERSON] протягом встановленого законом строку прийняла спадщину, однак у неї існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд приходить до висновку, що з метою захисту майнових прав позивачки за нею необхідно визнати право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, які розташовані в [ADDRESS] . Ураховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, та беручи до уваги те, що позивачка бажає судові витрати, пов`язані з розглядом справи, залишити за собою, суд не вбачає підстав стягувати із відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір.

Outcome: approved