Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах якого діє адвокат Шкорка І.М. звернувся в суд із позовом до першого відповідача Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, другого відповідача Закарпатської обласної прокуратури, третього відповідача Державної казначейської служби України за яким просить суд: стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] шляхом безспірного списання з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України шкоду в розмірі 5 007 600,31 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив наступне. Відповідно до Довідки № 2026 від 03.11.2015 р. [PERSON] (надалі - Позивач) разом із своєю матір`ю - [PERSON] , 1954 р.н. зареєстровані та проживають разом однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Позивач займався різного роду будівельними роботами в т.ч. і закордоном, таким чином заробляючи собі на життя та утримуючи свою стареньку матір. Для цього мав відповідні інструменти. 19 лютого 2019 р. Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області виніс вирок, яким визнано Позивача невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 185 ч. 3 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення. 11 лютого 2020 р. Закарпатський апеляційний суд виніс ухвалу, якою апеляційну скаргу начальника Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури Галая М.М. залишено без задоволення, а вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.02.2019 р. щодо Позивача без змін. 24.09.2020 р. Верховний суд виніс Постанову, якою Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 лютого 2019 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року щодо Позивача залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення. Позивачу та його матері діями працівників поліції, прокуратури та суду завдано значної шкоди, через незаконне притягнення Позивача до кримінальної відповідальності, через незаконний обшук та незаконні дії вчиненні під час цього (психологічний, моральний тиск, знущання, образи, застосування сльозогіного газу, тощо), через доведення до самогубства (замах), через незабезпечення права на захист під час обшуку, через порушення презумпції невинуватості, через втручання в приватне життя позивача та його матері, через незаконне переслідування та фальсифікацію кримінальної справи, тощо. Через всі вищезазначені страждання починаючи з 21.02.2015 року і до прийняття 24.09.2020 р. остаточної Постанови Верховним судом, Позивач дуже сильно хвилювався, нервував та переживав, у нього виникло відчуття несправедливості, меншовартості через примус, який до нього незаконно застосували правоохоронні органи держави. Сон Позивача був порушений, спочатку його намагалися взяти під варту, але в кінці кінців обмежилися призначенням йому запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання. Позивач весь цей час не міг вільно могти та пересуватися за межі свого дому, оскільки був змушений відвідувати судові засіданні (не міг їх пропускати) на протязі 5 років в м. Свалява, м. Мукачево та м. Ужгороді. Позивач проживаючи в с. Неліпино за власний кошт добирався до судів та поліції. А постійні переживання негативно вплинули на здоров`я Позивача, яке суттєво погіршилося. Позивач змушений був проходити медичні огляди та лікування. Приватне життя Позивача зазнало суттєвих змін у зв`язку з вищенаведеним. Враховуючи обставини справи, тяжкість висунутого обвинувачення проти Позивача та порушення допущені проти нього, позивач вважає, що розмір морального відшкодування має бути вищим ніж один мінімальний розмір заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Позивач перебував під слідством та судом 5 років та 7 місяців = 67 місяців. Слід звернути увагу на той факт, що у провину позивачу ставилася ст. 185 ч. 3 КК України, яка відноситься згідно ст. 12 КК України до тяжких злочинів. Також, потрібно врахувати, що це вже друга незаконна спроба правоохоронних органів притягнути незаконно позивача до кримінальної відповідальності за відсутності на те підстав. 27 лютого 2015 р. Позивачу оголошено Повідомлення про підозру в кримінальному провадженні №12015070150000104 внесеному до ЄРДР 11.02.2015 р. за ознаками злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. На першій сторінці Повідомлення про підозру виділено абзац, де зазначено «про те, що він своїми навмисними діями, вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна «крадіжка», поєднана із проникненням у інше приміщення». На другій сторінці Повідомлення про підозру виділено абзац, де зазначено «Своїми умисними діями [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 3 ст.185 КК України, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана із проникненням у інше приміщення». Також, на другій сторінці внизу Повідомлення про підозру виділено абзац, де зазначено «Своїми умисними діями [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 3 ст.185 КК України, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана із проникненням у інше приміщення». На третій сторінці Повідомлення про підозру виділено абзац, де зазначено «В сукупності своїми умисними діями, [PERSON] вчинив кримінальні правопорушення (злочини), передбачені ч. 3 ст. 185 КК України». 27.03.2015 р. Позивачу вручено та оголошено Повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри з аналогічними порушеннями принципу презумпції невинуватості стосовно позивача. Таким чином слідчим, який складав Повідомлення про підозру та її зміну, та прокурором, який їх погодив, порушено принцип «презумпції невинуватості», закріплений у п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі-Конвенція), ст.62 Конституції України та 4.1.5 ст. 17 КПК України: п.2 ст. 6 Конвенції Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Враховуючи все вищенаведене, Позивач вважає що за понесенні моральні страждання держава повинна компенсувати йому 5 000\~000,00 грн. моральної шкоди. Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 09.12.2021 року, вказану справу було розподілено на суддю Дергачову Н.В. За ухвалою від 14.12.2021 року судом було відкрите провадження у цій справі за правилами загального позовного провадження та призначено справи до розгляду у підготовчому судовому засіданні. За ухвалою від 23.02.2022 року судом було клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Шкорки І.М. про витребування доказів від 29.10.2021 року та від 23.02.2022 року задоволено частково. Витребувано: із Мукачівської окружної прокуратури Закарпатської області матеріали кримінального провадження № 12015070150000104, внесеного до ЄРДР 11.02.2015 року; із Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області матеріали справи № 306/2629/17; із Свалявського районного суду Закарпатської області матеріали справ: № 306/915/15-к, № 306/1351/17, № 306/1506/16-к. Зазначена ухвала суду була виконана у повному обсязі. За ухвалою від 05.05.2022 судом було закрите підготовче провадження у цій справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 25 травня 2022 року на 14 год. 30 хв. та на 02 червня 2022 року на 10 год. 15 хв. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали у повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві та наполягали на його задоволенні судом у повному обсязі. Представник першого відповідача - Головного управління\~Національної поліції\~в Закарпатській\~області позов не визнав у повному обсязі, просив суд відмовити у його задоволенні повністю, подав до суду письмовий відзив на позов, в обґрунтування кого зазначив наступне. Особа перебуває під слідством чи судом до набрання законної сили виправдувальним вироком або судовим рішенням, яким закрито провадження, а не до завершення його перегляду судом касаційної інстанції. Оскільки вирок Мукачівського районного суду від 19 лютого 2019 року, яким виправдано позивача у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушення, ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року залишено без змін, то саме із вказаної дати (з дня набрання вироком законної сили) позивач вважається таким, що реабілітований, а не з моменту винесення постанови Верховним судом 24.09.2020 р. Однак, позивач помилкового вказав, що період перебування його під слідством та судом, що дає право на відшкодування шкоди за період з 21.02.2015 р. по 24.09.2020 рік. Також, не має підстав для задоволення відшкодування позивачу витрат на придбання ліків в сумі 7 600,31 грн. оскільки надані позивачем фіскальні чеки на придбання ліків не можуть прямо вказувати на необхідність їх придбання саме позивачем і саме у зв`язку з необхідністю лікування за характером ушкодженню здоров`ю, спричиненого внаслідок незаконного перебуванням його під слідством та судом. Представник другого відповідача - Закарпатської обласної\~прокуратури позов не визнав у повному обсязі, просив суд відмовити у його задоволенні повністю, подав до суду письмовий відзив на позов, в обґрунтування кого зазначив наступне. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач не долучає жодних доказів, які б підтверджували настання вищевказаних негативних наслідків (в тому числі висновків експертиз щодо стану здоров`я) та не зазначає у чому полягають погіршення стану здоров`я, негативний вплив на звичайний ритм життя. Жодних доказів про завдання позивачу моральної шкоди викладених у позовній заяві (моральних страждань, образ, вдруге притягнення до кримінальної відповідальності, тощо) та доказів встановлення причинного зв`язку між діями, якими на думку позивача завдано шкоду та їх наслідки не надано, а обґрунтування настання такої шкоди є лише припущеннями позивача викладених в позовній заяві. Таким чином, за відсутності доказів, та не встановлення причинно-наслідкового зв`язку між діями, якими на думку позивача завдано шкоду та їх наслідки, вимога про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000 000 грн. є безпідставною. Оскільки вирок Мукачівського районного суду від 19 лютого 2019 року, яким виправдано позивача у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушення, ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року залишено без змін, то саме із вказаної дати (з дня набрання вироком законної сили) позивач вважається таким, що реабілітований, а не з моменту винесення постанови Верховним судом 24.09.2020 року. Однак, позивач помилкового вказав, що період перебування його під слідством та судом., що дає право на відшкодування шкоди за період з 21.02.2015 р. по 24.09.2020 рік. У позовній заяві [PERSON] наводить ряд обставин, якими він мотивує розмір компенсації моральної шкоди. Разом з тим, позивач жодним чином не обґрунтовує якими саме доказами доводяться обмеження, яких він зазнав під час розслідування та судового розгляду вказаної вище кримінального провадження щодо погіршення життєвих зв`язків, тощо. З огляду на викладене, розмір компенсації моральної шкоди, який просить стягнути [PERSON] , є завищеним та не підтверджений належними доказами. Таким чином, сума стягнення має відповідати принципам рівності, поміркованості, розумності та справедливості. Розмір відшкодування не має бути більшим, аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен призводити до його збагачення. Також, відсутні підстави для задоволення відшкодування позивачу витрат на придбання ліків в сумі 7600,31 грн., оскільки надані позивачем фіскальні чеки на придбання ліків не можуть прямо вказувати на необхідність їх придбання саме Заявником і саме у зв`язку з необхідністю лікування за характером ушкодженню здоров`ю, спричиненого внаслідок незаконного перебуванням його під слідством та судом. Представник третього відповідача - Державної казначейської служби України позов не визнав у повному обсязі, просив суд відмовити у його задоволенні повністю, подав до суду письмовий відзив на позов, в обґрунтування кого зазначив наступне. Оскільки, Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало (до того ж сам позивач не вказує на Казначейство як на порушника своїх прав), то відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства, й обов`язкових висновків Конституційного суду України Казначейство не повинно нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу внаслідок незаконних дій, зокрема, інших державних органів. Також звертає увагу Суду на те, що за результатами розгляду справи № 910/23967/16 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що з необхідності зазначення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, процесуальний закон не встановлює, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення. Враховуючи компетенцію Казначейства України, органів прокуратури та органів Національної поліції жодні правові зв`язки Казначейства України з позивачем не виникали і не могли виникнути, оскільки Казначейство України відповідно до наданих повноважень не веде слідство, не порушує кримінальні справи та не спричинило ніякої шкоди Позивачеві. Відтак спірні правовідносини виникли виключно між позивачем, Закарпатською обласною прокуратурою та правоохоронними органами, а тому Казначейство України не завдало та не могло завдати шкоди позивачу. Цей факт підтверджується і тим, що позов не містить жодних посилань на незаконні дії, рішення чи бездіяльність посадових осіб Казначейства України, що виключає їх відповідальність за порушення прав позивача. В період з 11.02.2015 (внесення відомостей до ЄРДР відносно [PERSON] ) до 11.02.2020 (ухвала Закарпатського апеляційного, суду про залишення без задоволення апеляційну скаргу начальника Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури), а саме: 60 місяців - [PERSON] зможе отримати 96 000 грн. Слід зазначити, що судом неодноразово відкладався розгляд цивільної справи у підготовчому судовому засіданні задля розгляду всіх поданих сторонами клопотань, витребування доказів та забезпечення процесуальних прав сторін (в тому числі і на подання письмових заяв у цій справі), а також з огляду на обмеженнями, впроваджені Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а також пов`язані і з введенням воєнного стану в Україні, тому у сторін було достатньо часу задля подання клопотань та письмових заяв у цій справі. У відповідності до ч. 6 ст. 259 ЦПК України складання повного рішення суду було відкладено на строк не більш як десять днів через складність справи. Судом також було задоволено клопотання представника позивача про виклик задля допиту у якості свідка лікаря [PERSON] , ( [ADDRESS] ), на підтвердження факту отримання ряду захворювань позивачем через постійне переслідування його правоохоронними органами, завдання шкоди та інших фактів, що стосуються справи, проте свідок до суду у встановлений день та час не прибув, причини неприбуття суду не повідомив. Позивач та його представник у судовому засіданні 02.06.2022 року відмовився від допиту свідка [PERSON] та просив суд невідкладно завершити розгляд справи, тому суд, з урахуванням думки всіх учасників розгляду цієї справи та введенням в Україні воєнного стану, що значно ускладнює повідомлення учасників справи та прибуття їх до суду, ухвалив закінчити розгляд справи за відсутності свідка, оскільки позивач та його представник не підтримують своє клопотання про допит свідка. Заслухавши сторін та їх представників, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши в судовому засіданні надані сторонами докази, а також матеріали витребуваних судом кримінальних проваджень, суд дійшов до наступних висновків. Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 12015070150000104, 11.02.2015 року до реєстру були внесені відомості про кримінальне правопорушення із попередньою правовою кваліфікацією за ч. 3 ст. 185 КК України та 18.02.2015 року за ч. 3 ст. 185 КК України. Досудове розслідування проводилося Свалявським РВ (з обслуговування Свалявського та Воловецького районів) УМВС України в Закарпатській області. 27.02.20215 року [PERSON] було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 3 ст. 185 КК України у межах кримінального провадження № 12015070150000104 від 11.02.2015 року. 27.03.2015 року [PERSON] було повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у межах кримінального провадження № 12015070150000104 від 11.02.2015 року за ч. 3 ст. 185 КК України. Згідно матеріалів кримінального провадження № 1-кп/306/77/16 (справа № 306/915/15-к) 20.04.2015 року до суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно [PERSON] , внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 12015070150000104 від 11.02.2015 року, про обвинувачення його за ч. 3 ст. 185 КК України. За вироком Свалявського районного суду Закарпатської області від 29.10.2015 року у справі № 306/915/15-к (провадження №\~1-кп/306/92/15) [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч. 3 КК України призначено чотири роки позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] \~від відбування покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком три роки та з покладенням відповідно до ст. 76 КК України обов`язку не виїзжати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції. Міру запобіжного заходу відносно\~\~ [PERSON] \~\~ до вступу вироку в законну силу обрано особисте зобов`язання. Стягнуто з\~\~ [PERSON] \~на користь держави 1557 грн. 38 коп. витрат за проведення експертиз. Речові докази - шуруповерт марки Маnnеsmаnn Lеmpstr 24 , перфоратор марки ZІС _DY31-26, пластмасові коробки, мідні кабеля (опалені) повернуто власнику [PERSON] , електрокабель, навісний замок повернути [PERSON] , сліди низу взуття на гіпсових зліпках, ботінок знищено.\~\~\~\~ За ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 29.03.2016 року у справі № 306/915/15-к апеляційні скарги захисника адвоката Гуштана Г.Г., прокурора та обвинуваченого [PERSON] було задоволено частково. Вищезазначений вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 29.10.2015 року щодо [PERSON] за ч. 3 ст. 185 КК України скасовано і призначено новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання. За ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 20.04.2016 року у справі № 306/915/15-к (провадження 1-кп/306/77/16) було обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України - повернуто прокурору Свалявського відділу Мукачівської місцевої прокуратури Логвіну Д.О. Як вбачається з матеріалів справи № 306/1134/16-к (провадження № 1-кп/306/101/16) 03.06.2016 року до Свалявського районного суду Закарпатської області повторно надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно [PERSON] , внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 12015070150000104 від 11.02.2015 року, про обвинувачення його за ч. 3 ст. 185 КК України. За ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 13.09.2016 року у справі № 306/1134/16-к (провадження № 1-кп/306/101/16) вищезазначений обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України був повернутий прокурору. За ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 24.11.2016 року у справі № 306/1134/16-к апеляційну\~скаргу прокурора Свалявського відділу Мукачівської місцевої прокуратури Галай М.М. було залишено без\~задоволення. Ухвалу Свалявського районного суду Закарпатської області від 13.09.2016 року про повернення прокурору обвинувального акту\~у кримінальному провадженні № 1201507010000104\~\~щодо [PERSON] , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого\~\~ч. 3\~ст. 185 КК України\~ залишено без змін. Як вбачається з матеріалів справи № 306/13514/17 (провадження № 1-кп/306/118/17) 29.06.2017 до Свалявського районного суду Закарпатської області повторно надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно [PERSON] , внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 12015070150000104 від 11.02.2015 року, про обвинувачення його за ч. 3 ст. 185 КК України. За ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 08.09.2017 року у справі № 306/1351/17 (провадження № 1-кп/306/118/17) вищезазначений обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015070150000104 від 11.02.2015 року\~по обвинуваченню [PERSON] , [INFO] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 183 КК України було повернуто прокурору. За ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 10.11.2017 року у справі № 306/1351/17 апеляційну скаргу, яку\~подав\~прокурор Мукачівської місцевої прокуратури Галай М.М., було залишено без задоволення. Ухвалу\~Свалявського районного суду Закарпатської області від 08 вересня 2017 року, якою\~обвинувальний акт, складений і затверджений щодо\~ [PERSON] за ч. 3 ст. 185 КК України, повернуто прокурору,\~ залишено без зміни. Як вбачається з матеріалів справи № 306/2629/17 (провадження № 1-кп/303/57/19) 20.12.2017 року до Свалявського районного суду Закарпатської області повторно надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно [PERSON] , внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 12015070150000104 від 11.02.2015 року, про обвинувачення його за ч. 3 ст. 185 КК України. За ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 16.01.2018 року у справі № 306/2629/17 (провадження № 1-кп/306/63/18) вищезазначений обвинувальний акт у кримінальному провадженні,\~внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015070150000104 від 15.12.2017 року по\~обвинуваченню [PERSON] , [INFO] у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України був повернутий прокурору. За ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 18.06.2018 року у справі № 306/2629/17 апеляційну скаргу прокурора Мукачівської місцевої прокуратури Галая М.М.\~було задоволено. Ухвалу Свалявського\~районного суду Закарпатської області від 16.01.2018\~про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні\~№12015070150000104 щодо [PERSON] , обвинуваченого у вчиненні\~кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України скасовано і призначено новий розгляд обвинувального акту у підготовчому судовому засіданні в суді першої інстанції. За ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 13.08.2018 року у справі № 306/2629/17 подання Свалявського районного суду Закарпатської області було задоволено. Направлено дане судове провадження до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області для розгляду. За вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.02.2019 року у справі № 306/2629/17 (провадження № 1-кп/303/57/19) за наслідками розгляду кримінального провадження\~№ 12015070150000104, [PERSON] було визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за\~ст. 185 ч. 3 КК України\~та виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення. Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Свалявського районного суду від 25.02.2015 року на тимчасово вилучені речі в ході проведення обшуку від 21 лютого 2015 року в житловому будинку та інших, прилеглих до нього господарських та підсобних приміщеннях за адресою: [ADDRESS] за місцем проживання [PERSON] : пластмасову коробку сірого кольору, в якій знаходиться шуруповерт марки MANESMAN темно-синього кольору, один акумулятор та зарядний пристрій до нього; пластмасову коробку сірого кольору, в якій знаходиться перфоратор марки 21С_DY31-26 та металева головка до нього; пластмасову коробку чорного кольору, в якій знаходиться шуруповерт марки DOMOTEC MS-294 A, два акумулятори до нього та зарядний пристрій без шнура; електродрель марки Einhele BSM 100 D жовтого кольору; три куски кабелю чорного кольору, довжиною 7,6 та 4 метра; один правий черевик з написом NORT, який пошкоджений шляхом підпалу - скасовано. Речові докази: навісний замок, два гіпсові сліди низу взуття, обпалений черевик, що знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Мукачівського міськрайонного суду - знищити; пластмасову коробку сірого кольору з шуруповертом «Manesman» темно-синього кольору з акамулятором та зарядним пристроєм до нього, пластмасову коробку сірого кольору з перфоратором марки «21C_DY31-26» з металевою головкою, що знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Мукачівського міськрайонного суду - повернуто [PERSON] за належністю; три куски кабелю чорного кабелю довжиною 7,6 та 4 метра, що зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Свалявського РВ ГУНП в Закарпатській області - повернуто [PERSON] за належністю; мідний кабель трьохжильний чорного кольору довжиною близько 80 метрів, відрізок електрокабеля з надписами на ньому у вигляді букв та цифр «#nktcables 450\\\\750vCYKY-I 3x1.5 RETP-KK 134\\01 2008C», поліетиленовий пакет білого кольору з обпаленим кабелем в середині, упакований в пакет «Експертна служба №1923037», що зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Свалявського РВ ГУНП в Закарпатській області - знищено. За ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 11.02.2020 року у справі № 306/2629/17 апеляційну скаргу начальника Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури Галая М.М. було залишено без задоволення, а вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.02.2019\~щодо [PERSON] \~без змін. Зазначена постанова набула законної сили з дня її винесення. При цьому апеляційною інстанцією було встановлено наступне. Будучи допитаним в судовому засіданні суду першої інстанції та апеляційної інстанції [PERSON] заперечив\~винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушення та показав, що працівники Свалявського райвідділу міліції 21.02.2015 за місцем його проживання провели незаконний обшук, в ході якого вилучені речі, які є його власністю та які він придбав на ринку міста Мукачево. Вважав, кримінальне провадження сфабрикованим працівниками Свалявського райвідділу міліції. Звернув увагу на невідповідність протоколу обшуку вимогам КПК України, оскільки в ньому не зазначено інформації про маркування та індивідуальні ознаки вилученого майна, яке до того ж не було опечатано слідчим. Просив врахувати, що потерпілими не надано квитанцій та чеків, що підтверджують належність їм викрадених у них речей, а досудовим слідством не здобуто належних та допустимих доказів, які б підтверджували його причетність до вчинення крадіжок. Ці заперечення [PERSON] проти обвинувачення під час судового розгляду не були спростовані стороною обвинувачення належними та допустимим доказами. Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції\~потерпілий [PERSON] показав, що у 2015 році з його підвального приміщення, розташованого у житловому будинку [ADDRESS] були викрадені: електричний кабель трьохжильний довжиною 100 метрів, шуруповерт марки Маnnеsmаnn Lеmpstr 24, перфоратор марки ZІСDY31-26, мережеві подовжувачі довжиною 20 та 50 метрів. Про крадіжку він повідомив працівників Свалявського райвідділу міліції, які оглянули місце скоєння злочину та виявили слід від взуття. Також показав, що того ж дня він разом з братом [PERSON] прослідкували за [PERSON] який здавав мідний обпалений дріт в пункті прийому металобрухту м. Свалява. Підійшовши до [PERSON] , впізнав свій кабель та викликав працівників міліції. Потерпілий [PERSON] в суді першої інстанції показав, що\~приблизно у 2015 році з його гаражного приміщення, розташованого по [ADDRESS] \~були викрадені електрозварювальний апарат та електрокабель, який знаходився на зварювальному апараті. Свідок [PERSON] суду показав, що знаючи про крадіжку речей його брата [PERSON] , він, побачивши [PERSON] з пакетами, зателефонував брату. Разом вони поїхали вслід за [PERSON] , який приїхав в пункт прийому металобрухту в м. Свалява та здав обпалений кабель. Підійшовши до [PERSON] , впізнали викрадений кабель. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що в лютому 2015 року на пункт прийому металобрухту, розташованому в гаражному кооперативі по вул. Робітнича в м. Свалява прийшов [PERSON] та здав обпалений мідний кабель. Через деякий час підійшли двоє чоловіків і заявили [PERSON] , що він вкрав їхній кабель. Між ними почалася сварка і [PERSON] втік з пункту прийому металобрухту. Ці двоє чоловіків викликали працівників міліції, які оглянули зданий [PERSON] мідний дріт та вилучили гіпсовий слід взуття. Свідок [PERSON] в суді показав, що він разом з покійним братом був запрошений працівниками міліції в якості понятого, підписався в протоколі, більше нічого повідомити не може. На підставі таких показань потерпілих [PERSON] та [PERSON] судом першої інстанції зроблено висновок, що факти таємного викраденення належного їм майна безумовно мали місце, проте їх показання, як і показання допитаних свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , не доводять вини обвинуваченого [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України. Колегія суддів погодилася з висновком суду першої інстанції, що показання як обвинуваченого так і допитаних в судовому засіданні потерпілих та свідків не викривають [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3\~ст. 185 КК України, а інших переконливих доказів у підтвердження винуватості обвинуваченого, які стосуються предмету доказування по даному кримінальному провадженні (в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту) стороною обвинувачення не надано. Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, обвинувачення\~\~ [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3\~ст. 185 КК України, ґрунтується на матеріалах, зокрема: протокол огляду місця події від 11.02.2015 - дворогосподарства [ADDRESS] ; протоколи пред`явлення для впізнання від 13. 02. 2015, 25. 02. 2015, 26. 02. 2015 та від 05.03.2015 з фототаблицями; протокол огляду предметів від 24.02.2015; акт про застосування службової собаки від 11.02.2015; протокол огляду місця події від 18.02.2015; протокол обшуку від 21.02.2015 з DVD-диском його проведення; постанови про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 27. 02. 2015, 06. 03. 2015; висновки експертів №23/84 від 12.03.2015 про вартість зварювального апарату марки «Intertool DT-4020; №15 від 02.03.2015 про пошкодження навісного замка внаслідок дії стороннім предметом; №23/79 від 27.02.2015 про вартість шуруповерта, перфоратора та мереживих подовжувачів; експертний висновок ОМ-38 від 16.03.2015 про вартість електрокабеля; заява потерпілого [PERSON] від 05.03.2015 про надання слідчому відрізку кабеля, що був у нього викрадений. В ході проведення обшуку від 21.02.2015 було вилучено: коробку сірого кольору з шуруповертом «Manesman» темно-синього кольору з акамулятором та зарядним пристроєм до нього; коробку сірого кольору з перфоратором марки «Z1C DY31-26» з металевою головкою та акамулятором до нього; пластмасову коробку чорного кольору з шуроповертом марки «Domotec MS-294А» з двома акамуляторами та зарядним пристроєм без шнура; один обпалений правий ботінок чоловічий; електродриль марки «Einhele BSM100D» жовтого кольору; 3 куски кабеля чорного кольору довжиною близько 7, 6 метрів та трьохжильного довжиною 4 метра. Згідно ч. 3 ч. 234 КПК України у разі необхідності провести обшук слідчий за погодженням з прокурором або прокурор звертається до слідчого судді з відповідним клопотанням, яке повинно містити відомості зокрема про індивідуальні або родові ознаки речей, документів, іншого майна або осіб, яких планується відшукати, а також їхній зв`язок із вчиненим кримінальним правопорушенням. Як вбачається з протоколу обшуку від 21.02.2015, всупереч зазначеним вимогам закону в частині опису виявлених та вилучених шуруповертів, перфоратора, електродрелі відсутні ідентифікаційні ознаки зазначених речей, зокрема не зазначені марки, моделі, номера вилучених інструментів; не зазначені також характерні ознаки електрокабелів, зокрема наявність на одному електрокабелі плям темно-червоного кольору. При цьому, у протоколі обшуку від 21.02.2015 зазначено про виявлення та вилучення за місцем проживання [PERSON] в дворогосподарстві [ADDRESS] трьох кусків кабелю довжиною 7 метрів, 6 метрів та 4 метри, дані про які ухвала слідчого судді Свалявськоо районного суду від 18. 02. 2015 не містить взагалі. Крім того, при перевірці матеріалів кримінального провадження колегією суддів, як і судом першої інстанції, встановлено відсутність у матеріалах кримінального провадження будь-яких фактичних письмових доказів (квитанцій, чеків, технічних паспортів) належності потерпілим [PERSON] та [PERSON] речей, які були у них викрадені. Також, дослідивши в ході судового слідства протоколи пред`явлення\~речей для впізнання від 25.02.2015 та 26.02.2015, суд встановив, що згідно першого протоколу потерпілому [PERSON] пред`явлено для впізнання 4 куски кабелю довжиною 3, 5 метрів, довжиною 2,5 метрів, 5 метрів та 4, 5 метрів, серед яких [PERSON] вказав на кабель під номером №2 - довжиною 2, 5 метрів, як такий, що був у нього викрадений. Згідно другого протоколу [PERSON] вказав на кабель під номером 1- довжиною 2, 5 метра. Згідно третього складеного протоколу [PERSON] вказав на кабель під номером 4- довжиною 3, 5 метрів, що не узгоджується із даними протоколу обшуку від 21. 02. 2015, відповідно до якого за місцем проживання [PERSON] було виявлено та вилучено три куски кабелю довжиною: 7 метрів, 6 метрів та 4 метри. На переконання колегії суддів зазначені розбіжності у описі довжини вилучених під час обшуку речей, та опис довжини кабелів у протоколі про пред`явлення речей для впізнання, ставлять під обґрунтований сумнів впізнання потерпілим [PERSON] саме електрокабеля, який у нього був викрадений 18.02.2015 та вилучений у [PERSON] під час обшуку 21.02.2015. Про обґрунтованість такого сумніву, свідчить і те, що згідно протоколу пред`явлення речей для впізнання від 05.03.2015, проведеного зі свідком [PERSON] , останній у пред`явлених йому для огляду електрокабелях впізнав електрокабель позначений під номером 3, який за його словами був прикріплений до електрозварювального апарату та належав [PERSON] і мав на кабелі плями темно-червоного кольору. Однак зазначений у протоколі в частині опису трьох електрокабелів, які в подальшому пред`являлися свідку [PERSON] для впізнання, даних про таку ознаку електрокабеля під номером 3, як наявність на ньому плям темно-червоного кольору не містить, а навпаки у ньому ствердно зазначено, що всі електрокабелі чорного кольору. Не містить даних про наявність на одному з електрокабелів плям темно-червоного кольору і зазначений у протоколі обшуку від 21.02.2015 опис трьох кусків електрокабелів, які були вилучені за місцем проживання [PERSON] .. Крім того, судом першої інстанції обґрунтовано враховано те, що протокол пред`явлення речей для впізнання від 25.02.2015, проведений за участю потерпілого [PERSON] , не містить даних про те, за якими саме ознаками [PERSON] серед пред`явлених йому чотирьох перфораторів та чотирьох шуруповертів різних фірм виробництва, впізнав перфоратор та шуруповерт, які у нього були викрадені 11.02.2015. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з урахуванням вказівок суду апеляційної інстанції, викладених в ухвалі від 29.03.2016, дійшов правильного висновку про визнання відповідно до вимог ст.\~87\~КПК України\~протоколів пред`явлення речей для впізнання від 25.02.2015 та 26.02.2015 недопустимими доказами. Згідно висновку судової трасологічної експертизи №14 від 20.02.2015 щодо ідентифікації\~сліду з підошви взуття, зафіксованого на гіпсовому зліпку, вилученого з місця події 11.02.2015 за місцем проживання потерпілого [PERSON] , який залишений лівою ногою, - встановити до якого виду відноситься взуття не представилось можливим, а згідно висновку судової трасологічної експертризи №16 від 24. 02. 2015 цей слід та слід низу взуття на гіпсовому зліпку, вилучений з території пункту здачі металобрухту по [ADDRESS] залишені таким же черевиком за конструкцією та фасоном, який було вилучено за місцем проживання [PERSON] в будинку [ADDRESS] , однак експерту не представилось можливим встановити точно чи зазначені сліди залишені саме черевиком, вилученим під час обшуку за місцем проживання обвинуваченого [PERSON] . При цьому судом вірно взято до уваги, що зі змісту вищезазначених експертиз вбачається, що об`єктами дослідження були: слід підошви взуття, що був вилучений з місця події 1.02.2015 за місцем проживання потерпілого [PERSON] , залишений лівою ногою, а вилучений з території пункту здачі металобрухту по [ADDRESS] , що був вилучений 21. 02. 2015 в ході проведення обшуку за місцем проживання [PERSON] , в будинку [ADDRESS] , черевик та слід взуття - на праву ногу. Із вироку також вбачається, що судом першої інстанції досліджувались й інші наявні у кримінальному провадженні докази, зокрема: висновки експертів №23/84 від 12.03.2015 про вартість зварювального апарату марки «Intertool DT-4020; №15 від 02.03.2015 про пошкодження навісного замка внаслідок дії стороннім предметом; №23/79 від 27.02.2015 про вартість шуруповерта, перфоратора та мереживих подовжувачів; експертний висновок ОМ-38 від 16.03.2015 про вартість електрокабеля; акт про застосування службового собаки від 11.02.2015, згідно якого службова собака, взявши слід, прослідувала по [ADDRESS] та закінчила свою роботу біля будинку [ADDRESS] ; протокол огляду місця події від 11.02.2015 - дворогосподарства [ADDRESS] ; протокол огляду місця події від 18.02.2015- дворогосподарства [ADDRESS] ; протокол огляду місця події від 11.02.2015 - території б/н по [ADDRESS] , які суд хоча і визнав допустимими, однак вказав, що вони не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, а тому обґрунтовано не прийняті судом до уваги. Дослідивши зібрані докази надані стороною обвинувачення, та оцінивши їх в сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку, провівши у повному обсязі судовий розгляд, допитавши обвинуваченого, потерпілих, свідків та дослідивши надані стороною обвинувачення докази, перевіривши доводи учасників процесу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що сторона обвинувачення не довела та не надала суду допустимих і достатніх доказів винуватості [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3\~ст. 185 КК України. З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, а тому доводи прокурора про неправильну оцінку доказів обвинувачення є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та вимогах закону і такі відхиляються. За постановою Верховного Суду від 24.09.2020 року у справі № 306/2629/17 (провадження № 57-2353км20) вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 лютого 2019 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року щодо [PERSON] \~залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення. При цьому суд касаційної інстанції встановив наступне. Так, обвинувачений [PERSON] у судовому засіданні вини не визнав і стверджував, що\~працівники міліції 21 лютого 2015 року за місцем його проживання провели незаконний обшук, в ході якого було вилучено речі, які є його власністю та які він придбав на ринку в м. Мукачево. Суд\~першої інстанції\~проаналізував у вироку показання\~в судовому засіданні\~потерпілих [PERSON] і [PERSON] , свідків\~ [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та встановив, що вони підтверджують факт таємного викрадення належного потерпілим майна, проте не доводять вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3\~ст. 185 КК,\~саме обвинуваченого [PERSON] . При цьому\~суд\~першої інстанції\~встановив, що\~в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які фактичні письмові докази (квитанції, чеки, технічні паспорта) належності потерпілим [PERSON] та [PERSON] речей, які було в них викрадено. Також суд\~першої інстанції\~дослідив і письмові докази у кримінальному провадженні, зокрема протокол обшуку від\~21 лютого 2015 року. Суд встановив, що обшук у помешканні [PERSON] проводився працівниками Свалявського райвідділу на підставі ухвали слідчого судді Свалявського районного суду від 18 лютого 2015 року, що була постановлена відповідно до вимог ч. 2 ст. 235 КПК, тобто на законних підставах. Проте в протоколі про обшук у частині опису виявлених та вилучених шуруповертів, перфоратора, електродрелі відсутні ідентифікаційні ознаки зазначених речей; не зазначено марки, моделі, номера, а також характерних ознак електрокабелів, зокрема факту наявності на одному з них плям темно-червоного кольору. З огляду на вищевказане\~суд\~першої інстанції\~на підставі ч. 2 ст. 89 КПК визнав цей доказ недопустимим. Крім того, суд установив, що протоколи пред`явлення потерпілим [PERSON] та [PERSON] речей для впізнання від 25 та 26 лютого 2015 року складено з порушенням вимог ст. 231 КПК, оскільки в них не зазначено докладно ознак, за якими потерпілі впізнали особисті речі, а наведено лише загальні фрази про ознаки таких речей, не описано їх деталей. Водночас згідно з протоколом пред`явлення речей для впізнання з фототаблицями, проведеного 5 березня 2015 року за участю свідка [PERSON] , останній впізнав електрокабель, позначений під номером 3, який належав [PERSON] , за плямами темно-червоного кольору на кабелі. Однак у зазначеному протоколі в частині опису трьох електрокабелів, які пред`являлися свідку [PERSON] для впізнання, не описано характерних ознак кабелів, зокрема електрокабеля під номером 3, а саме наявності на ньому плям темно-червоного кольору, а лише зазначено, що всі електрокабелі чорного кольору. Крім того, опис вилучених під час обшуку речей щодо довжини електрокабелів та опис кабелів у протоколах про пред`явлення речей для впізнання від 26 лютого 2015 року містять розбіжності, які ставлять під сумнів впізнання потерпілим [PERSON] саме електрокабеля, який у нього був викрадений 18 лютого 2015 року та вилучений у [PERSON] під час обшуку 21 лютого 2015 року. Доводи в касаційній скарзі прокурора про те, що суд не звернув увагу на показання потерпілого [PERSON] ,\~який стверджував, що впізнав електрокабель за індивідуальними ознаками слідами червоної фарби, пояснивши, що банка червоної фарби випадково розлилася\~ в багажнику його автомобіля, від чого на кабелі залишилися\~плями червоного кольору, не спростовують висновків суду в частині визнання цього доказу недопустимим з урахування протоколу\~обшуку від\~21 лютого 2015 року, з якого не вбачається вилучення під час обшуку кабелю з червоними плямами. Також суд першої інстанції\~критично\~оцінив\~та\~визнав недопустимим доказом протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з огляду на те, що потерпілому [PERSON] , свідкам [PERSON] та [PERSON] для впізнання було надано фотознімки чотирьох осіб чоловічої статі, три фотознімки з яких однакової якості друку, а четвертий фотознімок із зображенням [PERSON] містить дефекти друку у вигляді горизонтальних рисок; фотознімки мають суттєві відмінності за кольором, що у свою чергу ставить під сумнів об`єктивність проведення зазначеної слідчої дії. Крім того, всупереч вимогам статей\~228,\~231 КПК\~перед пред`явленням особи для впізнання слідчим не зазначено, за якими саме рисами обличчя потерпілий [PERSON] , свідки [PERSON] та [PERSON] можуть впізнати особу, яка буде пред`явлена їм для впізнання. Посилання в\~касаційній скарзі прокурора на те, що потерпілий [PERSON] , свідки [PERSON] та [PERSON] впізнали на фотознімках [PERSON] не за якимись певними ознаками, а як особу, яка схильна до вчинення злочинів, оскільки вони є мешканцями одного села та знайомі з ним, не доводить належності вказаного доказу протоколу\~пред`явленням особи для впізнання, що і було враховано при постановленні вироку. Суд першої інстанції дослідив заяву потерпілого [PERSON] , з якої вбачається, що останній 5 березня 2015 року добровільно надав слідчому частину кабелю, відрізану ним від викраденого кабелю. Однак зазначену частину кабелю слідчим Свалявського РВ не було належним чином вилучено, оглянуто, не визнано речовим доказом та не приєднано до матеріалів кримінального провадження у порядку, передбаченому КПК. Що стосується висновків судових трасологічних експертиз від 20 лютого 2015 року № 14 та від 24 лютого 2015 року № 16, то, як установив суд першої інстанції, експерти не змогли точно встановити, чи залишено сліди за місцем проживання потерпілого [PERSON] саме черевиком, вилученим під час обшуку за місцем проживання обвинуваченого [PERSON] . Суд дослідив й інші докази, надані стороною обвинувачення: висновки експертів від 12 березня 2015 року №23/84 про вартість зварювального апарату марки «Intertool DT-4020»; від 2 березня 2015 року №15 про пошкодження навісного замка внаслідок дії стороннім предметом; від 27 лютого 2015 року №23/79 про вартість шуруповерта, перфоратора та мереживих подовжувачів; експертний висновок від 16 березня 2015 року ОМ-38 про вартість електрокабеля; акт про застосування службового собаки від 11 лютого 2015 року, згідно з яким службова собака, взявши слід, послідувала по [ADDRESS] та закінчила пошук біля будинку №66; протоколи огляду місця події від 11 лютого 2015 року на [ADDRESS] та від 18 лютого 2015 року на [ADDRESS] , від 11 лютого 2015 року на [ADDRESS] (пункт прийому металобрухту). Проте ці докази суд першої інстанції до уваги не взяв, оскільки вони хоча і є допустимими доказами, однак самі собою не підтверджують наявності чи відсутності обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Таким чином, суд першої інстанції,\~проаналізувавши у вироку\~докази, надані стороною обвинувачення, дійшов висновку, що\~діяння, у вчиненні яких обвинувачується [PERSON] , дійсно мали місце, однак у матеріалах провадження відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували вчинення злочину саме [PERSON] , а\~інших доказів на підтвердження його винуватості стороною обвинувачення не надано, та у зв`язку з тривалим розглядом вказаного провадження на даний час всі можливості отримання будь-яких достовірних доказів вичерпано через те, що час минув. Тому суд визнав [PERSON] невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 185 КК\~та виправдав його за недоведеністю, що дане кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим. Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справах «Яллог проти Німеччини» (11 липня 2006 року), «Шабельник проти України» (19 лютого 2009 року), зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди уповноважені оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя, на недоторканість житла тощо. Крім того, суд першої інстанції,

Outcome: partial