Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати виконавчий напис № 9595 від 23.02.2021, який вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову зазначено, що 07.12.2018 між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Бізнес Капітал» було укладено кредитний договір № 1-2018/1207-63747, право вимоги за яким в подальшому було відступлено ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів», в свою чергу ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі договору факторингу № 25/01/21 від 25.01.2021 право вимоги за кредитним договором було відступлено ТОВ «Фінансова компанія управління активами», яке в подальшому право вимоги за кредитним договором № 1 -20181207-63747 від 07.12.2018 відступило ТОВ «Фінпром Маркет». 23.02.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. було вчинено виконавчий напис № 9595 у зв`язку із боргом за кредитним договором № 20181207-63747 від 07.12.2018, укладеним між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія Бізнес Капітал». 15.06.2021 державним виконавцем ВДВС у м.Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бойко Т.Д. на підставі виконавчого напису № 9595 від 23.02.2021 було відкрито виконавче провадження № 65794600. Вважає даний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріусом не перевірено безспірність вимог стягувача. Вважає, що приватний нотаріус не перевірив наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень, що призвело до порушення процедури вчинення напису. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, проте надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі. В заяві вказано, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» у судове засідання не з`явився, 26.11.2021 надіслав на адресу суду заяву про визнання позовних вимог (в порядку ст. 206 ЦПК України), в якій просив задовольнити позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «Фінпром Маркет» в частині визнання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., зареєстрованого за № 9595 від 23.02.2021, таким, що не підлягає виконанню, та стягнути з ТОВ «Фінпром Маркет» судовий збір в розмірі 454 грн (інші 50 відсотків судового збору повертаються позивачу з державного бюджету в порядку ч. 1 ст. 142 ЦПК України). Крім того, представник відповідача подав до суду клопотання про врегулювання спору за участю судді від 26.11.2021, в якому вказав, що, на думку відповідача, даний спір можливо вирішити в мировому порядку за умов взаємних поступок, оскільки наявність заборгованості за кредитним договором позивачем не спростовується, лише міститься посилання щодо надмірно великої суми заборгованості, у зв`язку з чим відповідач пропонує вирішити даний спір в мировому порядку. Представник третьої особи, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. у судове засідання не з`явився, від нього також не надходило заяв чи клопотань про розгляд справи у його відсутність. Представник третьої особи, державний виконавець відділу державної виконавчої служби у м. Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бойко Т.Д. у судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, заяв про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у її відсутність до суду не подала. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, враховуючи, що визнання позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з таких підстав. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до пункту 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, як вчинення виконавчого напису. Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Частиною 1 статті 88 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Аналогічні положення містяться в пункті 3.1. Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі за текстом - Порядок). Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом. Частиною 1 статті 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина 2 статті 87 Закону України «Про нотаріат»). Згідно з пунктами 1.1., 1.2., 3.2., 3.5. Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі за текстом - Перелік). Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Пунктом 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відповідно до копії виконавчого напису від 23.02.2021, зареєстрованого в реєстрі за № 9595, долученого позивачем до позовної заяви, зазначено, що як на підставу вчинення виконавчого напису нотаріус посилається на п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Відповідні зміни до Постанови № 1172 та віднесення кредитного договору до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, були внесені постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 за № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», дійшов висновку про необхідність визнання нечинною постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. З огляду на викладене, до спірних правовідносин належить застосовувати постанову Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001, про що зазначив господарський суд апеляційної інстанції у справі № 910/13233/17. Пунктом 1 зазначеного Переліку в редакції від 29.11.2001 передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (в редакції, чинній станом на 08.07.2017 - дату вчинення спірного виконавчого напису), встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Матеріали справи не містять доказів того, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинив виконавчий напис на підставі зазначених вище документів. Окрім того, безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Доказів безспірності заборгованості суду не надані. Таким чином, на підставі досліджених доказів, та враховуючи визнання позову відповідачем, суд доходить висновку, що зазначені вище обставини дають підстави для задоволення позовних вимог та визнання виконавчого напису таким, який не підлягає виконанню. При цьому, суд не вбачає підстав для розгляду клопотання відповідача про врегулювання спору за участю судді, з огляду на те, що стягнення заборгованості за кредитним договором не є предметом дослідження у даній справі про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В свою чергу, питання правомірності стягнення заборгованості за кредитним договором, розмір заборгованості та інші питання, пов`язані із таким стягненням, можуть бути предметом розгляду в межах іншої цивільної справи за позовом кредитора до боржника про стягнення заборгованості за кредитом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Зважаючи на те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу з державного бюджету слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір. З відповідача на користь позивача слід стягнути 50 (п`ятдесят) відсотків судових витрат, понесених нею на сплату судового збору.

Outcome: approved