Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-31 00:00:00

29 листопада 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Прості займи» звернулось до Приморського районного суду міста Одеси з позовними вимогами до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОСТІ ЗАЙМИ» суму заборгованості за договором надання фінансових послуг № 1833247006103 в загальному розмірі 39361,46 грн., з яких: сума кредиту 3000,00 грн., проценти за користування кредитом 62470,00 грн., індекс інфляції за весь період прострочення 959,06 грн., три проценти річних від простроченої суми 2932,40 грн. та судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду в розмірі 2270,00 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» є фінансовою установою та здійснює діяльність щодо надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Порядок отримання та надання позики регламентується Правилами про порядок надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ», які розміщені за посиланням www/bistrozaim. Згідно позовної заяви, 28.11.2018 р. між товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОСТІ ЗАЙМИ" та [PERSON] було укладено Договір про надання фінансових послуг № 1833247006103 на суму 3 000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 60,00 грн. за кожен день такого користування строком на 16 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача. Кредитний договір було укладено в Інформаційно-телекомунікаційній системі товариства в електронній формі, яка відповідно до норм чинного законодавства прирівнюється до письмової форми. Позивач стверджує, що належним доказом підтвердження укладення фінансовою установою зі споживачем електронного договору може бути посвідчена керівником фінансової установи роздруківка інформації з електронного файлу, що визначає послідовні дії учасників електронної комерції (фінансової установи та споживача) в ITC, якою зафіксовано чітку послідовність (хронологію) всіх дій фінансової установи та споживача щодо укладання електронного договору в інформаційно-телекомунікаційній системі, яку фінансова установа використовує для укладення електронних договорів. Згідно позовної заяви, товариство, в свою чергу, виконало свої зобов`язання з приводу надання грошових коштів, кошти за кредитним договором перераховані на банківську картку позичальника платіжною системою Товариство з обмеженою відповідальністю фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» (WayForPay), яка є учасником внутрішньодержавної платіжної системи «FLASHPAY». Так, 28.11.2018 року об 15 годині 07 хвилин відповідачу були перераховані грошові кошти у розмірі 3 000,00 грн. Таким чином, згідно з Кредитним договором, відповідач взяв на себе зобов`язаний повернути кредит у розмірі 3 000,00 грн. та сплатити проценти у розмірі 960,00 грн. у строк 16 днів до 13.12.2018 р. Окрім зазначеного, відповідач також взяв на себе зобов`язання, у разі виникнення заборгованості, сплатити неустойку у вигляді пені згідно кредитного договору. Враховуючи вищезазначене, на момент 13.12.2018 р. термін платежу за договором настав, однак відповідач не виконав свої зобов`язання, а саме: не повернув отримані на підставі укладеного договору кошти та не сплатив проценти. Станом на 27.10.2021 р. заборгованість відповідача за Кредитним договором склала: сума кредиту 3 000,00 грн., проценти за користування кредитом 62470,00 грн., індекс інфляції за весь період прострочення 959,06 грн. та три проценти річних від простроченої суми 2932,40 грн. Загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 69361,46 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, в своїй позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином. Рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки повернуто на адресу суду з відміткою « адресат відсутній за вказаною адресою». Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» є юридичною особою та зареєстровано як фінансова установа. Основним видом діяльності ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» є кредитування, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (копія) та статуту (копія). Судом встановлено, що 28.11.2018 р. [PERSON] заповнила свої дані на сайті позивача, та отримав кошти у сумі 3 000,00 грн. строком на 16 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача, тобто до 13.12.2018 року та зобов`язався їх повернути та сплатити проценти у розмірі 960,00 грн. У інформаційній довідці процедури оформлення заявки на видачу займу від 28.11.2018 року містяться дані відповідача , а також у ній зазначено номер карткового рахунку, на який позичальнику перераховуватимуться кредитні кошти, перші дві цифри якого - 51, останні чотири цифри - 9278. ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» прийнято позитивне рішення про надання коштів та на банківську картку позичальника платіжною системою ТОВ «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» (WayForPay), яка є учасником внутрішньодержавної платіжної системи «FLASHPAY». Так, 28.11.2018 року об 15 годині 07 хвилин відповідачу були перераховані грошові кошти у розмірі 3 000,00 грн. Відповідно до ст.626ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Згідно ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог ст.639ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно із ст.ст.1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України). Законом України «Про електроннукомерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами ст.11Закону України «Про електроннукомерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч.2 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 Закону України «Про електроннукомерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11Закону України «Про електроннукомерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Аналізуючи Заяву-анкету для отримання кредиту підписану [PERSON] , суд встановлює, що відповідач взяв на себе зобов`язання до 13.12.2018 року повернути кредит у розмірі 3000,00 грн та сплатити проценти у розмірі 960,00 грн. Дослідивши розрахунок заборгованості Кредитного договору № 1833247006103 від 28.11.2018 року, суд вбачає, що 12.12.2018 року в стовбчику «Нараховано за відсотками» наявна від`ємне значення -900 грн., що можливо свідчить про часткове погашення кредиту, яке було зараховане позивачем як сплату за відсотками. В подальшому, 14.01.2019 року в стовбчику «Нараховано за відсотками» наявна ще одне від`ємне значення -530 грн., однак одночасно в стовбчику «Пеня, грн» наявне від`ємне значення -540 грн. В розрахунку 3 відсотків річних та розрахунків збитків від інфляції у даті 14.01.2019 року позивачем також зазначено від`ємне значення -530 грн. Оцінюючи вказані розбіжності в розрахунку, суду не зрозуміло яка саме сума була зарахована та на погашення чого була перерахована. Також з таблиці розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем продовжене нарахування 60 грн. щоденно після 13.12.2021 року, тобто після закінчення строку договору. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду , викладеному у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-70цс18) встановлено, що після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. При вирішенні спору, доказування не може гуртуватися на припущеннях, а тому, враховуючи, що позивач просив розглянути справу за наявними матеріалами, а відповідач не з`явився в судове засідання та не надав суду відзиву до позову, суд позбавлений можливості оцінити зазначену суму з огляду на їх сумнівність та протиріччя. Таким чином, суд встановлює, що відповідачем було сплачено частину коштів у розмірі 900,00 грн. від 12.12.2018 року та зараховано позивачем як сплату за процентами : 960,00 грн 900,00 грн.= 60 грн. як залишок за сплату процентів за користування кредиту за час дії договору з 28.11.2018 по 13.02.2021 року. Як вбачається з розрахунку 3 відсотків річних та розрахунку збитків від інфляції, суд встановлює, що позивачем здійснювалося нарахування 3 відсотків та інфляції на суму яка містить у собі проценти по договору (60 грн. на добу) після закінчення дії договору. Таким чином позивачем зроблені вказані розрахунки є необгрунтовано завищеними, а тому суд відмовляє в задоволенні вимог позивача з приводу стягнення індексу інфляції за весь період прострочення у розмірі 959,06 грн., та трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 2932,40 грн. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача, в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, штрафних санкцій, а саме індексу інфляції за весь період прострочення та 3% річних від простроченої суми, суд враховує наступне. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Досліджуючи розрахунки надані позивачем, суд встановлює, що відповідно до розрахунку заборгованості вбачається, що 28.12.2018 року відповідачем було зараховано 960 грн. Однак вказане зарахування відсутнє в розрахунку заборгованості\~3\~відсотків річних та розрахунку збитків від інфляції. 14.01.2019 року в розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем внесено дві суми: 530 грн. та 540 грн., однак в розрахунку заборгованості\~3\~відсотків річних та розрахунку збитків від інфляції наявна інформація лише про зарахування 530 грн., та відсутня зазначення щодо 540 грн. Виходячи з того, що позивачем зроблений помилковий розрахунок заборговності, розрахунок заборгованості 3 відсотків річних та розрахунок збитків від інфляції, суд відмовляє позивачу в задоволенні тягнення індексу інфляції за весь період прострочення 959,06 грн., та трьох процентів річних від простроченої суми 2932,40 грн. Враховуючи неточності та протиріччя які наявні в розрахунку відносно вихідних сум заборгованості відповідача, суд позбавлений можливості здійснити самостійний розрахунок 3 відсотків річних та розрахунку збитків від інфляції у повному обсязі. Таким чином, суд вважає за необхідне частково задовольнити позов ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ», оскільки наявні обґрунтовані правові підстави для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 3000,00 грн. та 60 грн. сума процентів.

Outcome: partial