Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом у якому, із урахуванням заяви, поданої 17.12.2018 (том 1 а.с.86), просить: - визнати договір купівлі - продажу серії HBI №002329 від 07.11.2016, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мазуренко С.В. недійсним; - визнати договір купівлі - продажу серії НВI №903258, серії НВ № 903259 від 14.12.2016, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Сидоревич В.А. недійсним; - повернути [PERSON] належне йому майно на праві свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - визнати право власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] ; - витребувати квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] із чужого незаконного володіння [PERSON] ; - визнати недійсними записи про державну реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно квартиру, що знаходиться у [ADDRESS] : №17560223 від 07.11.2016; №18033137 від 14.12.2016. При цьому, в підготовчому засіданні 18.11.2021 судом повернуто позивачу позовну заяву у якій позивач вказував відповідачем [PERSON] (аналіз необхідності її залучення до участі у справі буде надано нижче) та згідно вимог якої позивач просив витребувати квартиру за адресою: [ADDRESS] із чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] через відсутність доказів надіслання такого позову усім учасникам у справі. В судовому засіданні 02.06.2022, суд відмовив у задоволенні клопотання представника позивача про поновлення процесуальних строків для витребування доказів та подання уточненої позовної заяви, у зв`язку із не наведенням переконливих мотивів щодо існування об`єктивних обставин неможливості здійснити вказані дії у встановлені законом та судом строки. Також суд врахував, що позов до суду подано ще 23.08.2018, нових обставин, які б зумовили звернення із клопотаннями 02.06.2022, не встановлено. Та обставина, що позивач неодноразово змінював представників, а в судове засідання 02.06.2022 з`явився новий представник, не є підставою для поновлення процесуального строку. Згідно п.5 ч.5 ст.12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд врахував інтереси відповідачів, які мають право на розгляд справи упродовж розумного строку. З підстав відмови у поновленні процесуального строку, суд залишив без розгляду клопотання про витребування доказів щодо спадкоємців [PERSON] (доводи щодо необхідності таких відомостей будуть наведені нижче) та подання уточненої позовної заяви, прохальна частина якої відрізняється від заяви, поданої 17.12.2018 тим, що замість вимог про визнання недійсними записів про державну реєстрацію права власності, вказано вимоги про визнання недійсним та скасування рішень про державну реєстрацію прав (оцінка належного способу захисту прав позивача також буде надана нижче). В судовому засіданні 02.06.2022 позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовільнити. Відповідач [PERSON] та її представник заперечили проти задоволення позову. Зазначили, що підчас посвідчення оскаржуваного договору [PERSON] перевірила особи сторін по наданих документах, що посвідчують особу. Жодних перешкод в укладенні договору не було. Доступу до Державного реєстру актів цивільного стану громадян на час посвідчення оскаржуваного договору, в нотаріусів не було. Також зазначили, що нотаріус не є належним відповідачем у справі. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечили з підстав наведених у заявах по суті спору. Відповідач приватний нотаріус\~Дніпровського міського\~нотаріального округу\~Дніпропетровської області\~Мазуренко С.В., будучи повідомленим про судове засідання, не з`явився. Узагальнені доводи учасників справи. В обґрунтування\~позову позивач зазначає, що після своєї матері він набув право власності на квартиру у [ADDRESS] . Згідно договору від 07.11.2016 вказана квартира була продана в користь [PERSON] . Стверджує, що відповідного договору він не підписував. У відповідності до договору від 14.12.2016 [PERSON] продала вказану квартиру в користь [PERSON] . Згідно відзиву [PERSON] , після купівлі вказаної квартири, він зареєстрував там місце свого проживання та проживав у квартирі з моменту її придбання. Перед купівлею квартири [PERSON] оглядав квартиру за участі позивача, який жодних заперечень не висловлював. Позивачем не доведено, що договір купівлі-продажу квартири позивач не підписував. [PERSON] є добросовісним набувачем. Позивачем подано відповідь на вказаний відзив за якою він не виказував волевиявлення на відчуження квартири, договору не підписував та має право на витребування квартири у свою власність. [PERSON] подано заперечення, доводи якого є аналогічними доводам відзиву. Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В. та приватний нотаріус\~Дніпровського міського\~нотаріального округу\~Дніпропетровської області\~Сидоревич В.А. подали заперечення у яких вказали, що вони не є належним відповідачем у цій справі. Опис зібраних доказів. Із копій довідки Міністерства охорони здоров`я України №612912 та пенсійного посвідчення вбачається, що [PERSON] є інвалідом першої групи довічно. Згідно копій свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 08.05.2009, витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 16.03.2009, інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що [PERSON] був власником квартири у [ADDRESS] . Згідно оскаржуваного договору від 07.11.2016, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мазуренком С.В. за номером 724, [PERSON] продав, а [PERSON] купила квартиру у [ADDRESS] (оригінал договору том 2 а.с.229). Судом витребувано нотаріальну справу із посвідчення вказаного договору у якій міститься зокрема копія паспорту громадянина України [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , який виданий Дзержинським РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області 24.02.2000. Із долученої позивачем копії паспорта громадянина України, яка співпадає із наданим у судовому засіданні для встановлення особи позивача оригіналом його паспорта громадянина України, вбачаються наступні дані: [PERSON] , [INFO] , серія [NUMBER] , виданий Ленінським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 20.03.2000. У відповіді Новокодацького РВ в м. Дніпрі, [PERSON] , [INFO] видано паспорт серії [NUMBER] Ленінським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 20.03.2000 (том 2 а.с. 203, том 3 а.с.16). Аналогічне підтверджується відповіддю ГУ в Дніпропетровській області Державної міграційної служби України (том 2 а.с. 217). У відповіді Довгинцівсько-металургійного МРВ у м. Кривому Розі вказано, що бланк паспорту серії [NUMBER] , виданий 04.03.2002 на ім`я [PERSON] . Останній, 23.07.2012, звернувся з питанням отримання паспорта по втраті, у зв`язку із чим було внесено 30.07.2012 до БД «Недійсні документи» (том 2, а.с.212том 3 а.с.19). Згідно висновку експерта від 06.11.2020 №19/104-7/7/648 підпис від імені [PERSON] у графі «Підпис: Продавець» договору купівлі-продажу серії НВІ №002329 від 07.11.2016 зареєстрованому в реєстрі за №724 виконаний не [PERSON] , а іншою особою, з наслідуванням справнім підписам [PERSON] (том 3 а.с.178-182). До відповіді КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» від 17.03.2020 надано копію лікарського свідоцтва про смерть №163 від 26.10.2015 гр. [PERSON] (том 3 а.с. 13-14). У повному витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, сформованого 11.05.2019 щодо [PERSON] , [INFO] зареєстровано актовий запис про смерть 03.11.2015 №302, дата смерті [INFO] (том 2 а.с.130-131). Аналогічна інформація відображено у відповіді Відділу ДРАЦС Управління державної реєстрації ГТУЮ у Дніпропетровській області від 14.06.2019 (том 1, а.с.175). Згідно оскаржуваного договору від 14.12.2016, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сидоревич В.А. за номером 1847, [PERSON] продала, а [PERSON] купив квартиру у [ADDRESS] (том1 а.с. 192-193). У п.9 договору вказано про те, що купівля квартири проводиться за згодою дружини покупця [PERSON] . Судом витребувано нотаріальну справу із посвідчення вказаного договору у якій міститься зокрема копія заяви [PERSON] , [INFO] за змістом якої, остання дає згоду чоловіку [PERSON] , з яким вони перебувають в зареєстрованому шлюбі, купити квартиру у [ADDRESS] . Також [PERSON] стверджує, що договір купівлі-продажу, укладається її чоловіком в інтересах їхньої сім`ї і на попередньо обумовлених умовах, укладення договору відповідає спільному волевиявленню (том 1, а.с. 196). Також у вказаній справі містяться копії паспортів громадянина України [PERSON] та [PERSON] у яких містяться відмітки про укладення між ними шлюбу, а також копія відповідного свідоцтва про шлюб (том 1 а.с.200-204). Право власності, згідно оскаржуваних договорів зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 14.12.2016 №18033137, рішення №32926680 від 14.12.2016 за [PERSON] ; 07.11.2016 №17560223, рішення №32480769 від 22.11.2016 за [PERSON] [PERSON] подано квитанцію про оплату за опалення, адреса: [ADDRESS] , період оплати 04.18, дата платежу 01.06.2018. Згідно довідок про реєстрацію місця проживання особи та карток реєстрації особи [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [INFO] зареєстровані в спірній квартирі з 20.12.2016. Представником [PERSON] долучено акт допуску в експлуатацію квартирного лічильника, акт перевірки ПАТ «Дніпрогаз», договір про надання послуг із централізованого опалення, договір про користування електричною енергією, договір про надання послуг з вивезення побутових відходів та квитанції про оплату за житлово-комунальні послуги, які стосуються спірної квартири протягом 2016 2020 років (том 2 а.с. 7-117). Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом. За приписами ч.1 ст.216 ЦПК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ст.387 ЦПК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. За приписами ч.1 ст.388 ЦПК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У постановах від 05.12.2018 у справі №522/2201/15-ц, від 15.05.2019 у справі №522/7636/14-ц Велика Палата\~Верховного суду погодилася із висновком Верховного Суду України, сформульованим у постанові від 17.02.2016 (провадження № 6-2407цс15) за яким віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою\~статті 388 ЦК України. У вказаних постановах Велика Палата\~Верховного суду\~також погодилася із висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 17.12.2014 (провадження № 6-140цс14) за яким, власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої\~статті 216 ЦК України\~не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке в подальшому відчужене набувачем третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями\~387\~та\~388 ЦК України. При цьому відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (див., зокрема, пункт 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.112018 у справі №488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18)). У відповідності до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду № 501/2211/18 від 24.03.2021). У відповідності\~до ст.13\~ЦПК України\~суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За приписами п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема повне ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін. У відповідності до ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача (ч.1). Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (ч.3). Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.\~Натомість,\~встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Викладений висновок сформований у пунктах 40, 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №372/51/16-ц (провадження №14-511цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.04.2021 у справі №707/2-1006/2011 та постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц (провадження №14-61цс18), від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц (провадження №14-178цс18), від 21.11.2018 у справі №127/93/17-ц (провадження №14-392цс18), від 12.12.2018 у справі №570/3439/16-ц (провадження №14-512цс18), від 12.12.2018 у справі №372/51/16-ц (провадження №14-511цс18), від 05.05.2019 у справі №554/10058/17 (провадження №14-20цс19). Відповідно до ст.25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність\~фізичної особи\~виникає у\~момент її\~народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Висновки суду. Враховуючи, що за правовідносинами у даній справі, між власником і володільцем майна немає договірних відносин належним та ефективним способом захисту прав позивача є пред`явлення віндикаційного позову. Заявлені вимоги про визнання права власності на квартиру, визнання недійсними записів про державну реєстрацію права власності не є ефективним способом захисту прав позивача. Те саме стосується й вимог про визнання недійсним та скасування рішень про державну реєстрацію прав. Викладений висновок гуртується на викладених вище правових висновках Верховного Суду. Щодо залучення до участі у справі у якості відповідача спадкоємців [PERSON] суд відзначає наступне. В матеріалах справи містіться докази, що [PERSON] померла до дати, вказаної в договорі купівлі-продажу між позивачем та [PERSON] . Відтак її спадкоємці не можуть набути прав та обов`язків за таким договором і не можуть відповідати за даним позовом. Тому подання 18.11.2021 позивачем заяви, у якій містилася вимога про витребування майна, яка вже була ним заявлена раніше (зокрема у заяві поданій 17.12.2018, том1 а.с.86), заява представника позивача, подана 02.06.2022, у якій ставились вимоги про визнання недійсним та скасування рішень про державну реєстрацію прав, а також вимоги сторони позивача щодо залучення у якості співвідповідача [PERSON] та клопотання спрямовані на розшук її спадкоємців не могли виплинути на правильність вирішення даної справи. Згідно вимог закону та наведених висновків Верховного Суду віндикаційний позов має бути заявлений до особи, яка є останнім набувачем майна. Як вбачається із п.9 договору від 14.12.2016, реєстраційний номер 1847, укладеним із [PERSON] , заяви [PERSON] , свідоцтва про шлюб між останніми, зважаючи на презумпцію спільності майна подружжя, останнім набувачем спірної квартири, окрім титульного власника [PERSON] є також і його дружина - [PERSON] . Позивачу було про це відомо, адже відповідні докази містяться в матеріалах справи (були долучені ще 26.07.2019). Клопотань щодо залучення до участі у справі [PERSON] як співвідповідача позивач не заявляв. За вказаними висновками Верховного Суду вбачається однозначним, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові. При цьому [PERSON] , яка є співвласником спірної квартири має право як заперечувати проти позову [PERSON] в цілому, так і наводити докази щодо її розміру частки у спірному майні (власність на квартиру є спільною сумісною). Тому даний позов не може бути задоволено й частково. Є безсумнівним, що [PERSON] не можна позбавити власності у судовому спорі, у якому вона не була відповідачем та не мала можливості захистити себе. При цьому, [PERSON] мала бути залучено до участі у справі у статусі саме співвідповідача, а не у статусі третьої особи. Суд має зберігати об`єктивність і неупередженість та не міг пропонувати чи натякати позивачу про необхідність залучення конкретного відповідача до участі у справі. Крім того, докази судом були досліджені вже під час розгляду справи по суті. За обставин, що підставою для відмови у позові є невірне визначення кола відповідачів, суд вважає за неможливе встановлення інших обставин даного спору, оскільки такі обставини можуть використовуватися як преюдиція у спорі позивача до належних відповідачів, що може порушити права [PERSON] . Відтак, суд обмежується встановленням обставин, які стосуються наведених вище висновків, аналогічно як зроболено судами апеляційної та касаційної інстанцій у справі №707/2-1006/2011. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір», відповідачами не заявлено судових витрат, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Outcome: dismissed