Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-18 00:00:00

16.11.2020 року адвокат Новак Н.Ю., діючи від імені та в інтересах [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини з матір`ю, стягнення аліментів на утримання дитини, третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації. В обгрунтування заявлених позовних вимог представник позивачки [PERSON] - адвокат Новак Н.Ю. вказала, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано 10 травня 2017 року, від шлюбу пожружжя має дочку - [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя між подружжям поступово погіршувалося , що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, ведення спільного господарства, а з січня 2020 року і до окремого проживання. Між подружжям відсутні почуття любові та поваги, а наявність протилежних поглядів на життя призводило до постійних сварок, які відбувалися в присутності малолітньої дитини. Відповідач нехтує сімейними цінностями, що тяжким чином впливає на психічний стан позивачки та спричиняє їй душевні страждання. Стверджувала, що за таких умов збереження шлюбу сторін у справі буде суперечити інтересам позивачки та малолітньої дитини, просила шлюб [PERSON] та [PERSON] розірвати. Також представник позивачки [PERSON] - адвокат Новак Н.Ю. стверджувала, що за умови розірвання шлюбу сторін у справі необхідно вирішити й питання про визначення місця поживання їх спільної дитини. Посилаючись на те, що позивачка належним чином виконує свої батьківські обов`язки щодо забезпечення умов проживання дитини та її всебічного розвитку, має стабільний щомісячний дохід, весь свій вільний час приділяє дитині, не чинить жодних перешкод у спілкуванні батька з дитиною, просила визначити місце проживання малолітньої [PERSON] з матір`ю. Окрім того, посилаючись на те, що батько дитини , відповідач [PERSON] нехтує власним обов`язком щодо утримання дитини, надає матеріальну допомогу на її утримання на власний розсуд, частково та не регулярно, інтересами дочки не опікується, угоди щодо добровільної сплати аліментів між подружжям не досягнуто, а тому позивачка бажає отримувати від відповідача аліменти в установленому законом порядку. Приймаючи до уваги, що відповідач за станом здоров`я та майновим становищем має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини, з 2010 року зареєстрований, як фізична особа-підприємець, а також враховуючи потреби дитини, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки в твердій грошовій сумі в розмірі 8 000 гривень щомісячно. Провадження у справі відкрито 27 листопада 2020 року з призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 13 квітня 2021 року до початку судового розгляду справи, відповідач [PERSON] подав до суду заяву про часткове визнання позову [PERSON] , а саме у частині розірвання їх шлюбу та визначення місця проживання дитини з матір`ю. 28.04.2021 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив щодо заявлених [PERSON] позовних вимог у частині стягнення аліментів. Як видно зі змісту відзиву, відповідач не погоджується з вимогами в частині стягнення аліментів саме в розмірі 8 000 гривень. Стверджує, що він за станом здоров`я є інвалідом третьої групи, причина інвалідності отримані ним травми пов`язані з виконанням обов`язків військової служби, має рекомендації щодо умов та характеру праці - працювати на легких роботах скорочений робочий день. За станом здоров`я змушений періодично проходити лікування у медичному закладі тривалістю від 2-4 місяців, яке оплачується ним самостійно. Відповідач також заперечив отримання ним щомісячного доходу в розмірі 20 000 гривень, оскільки він працює різноробочим і його заробітна плата є мінімальною і тільки з урахуванням пенсії його щомісячний дохід становить 10 000 гривень. Зазначив, що з урахуванням його стану здоров`я та отримуваного доходу він має можливість сплачувати аліменти на утримання дочки в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 12.05.2021 року представник позивачки [PERSON] - адвокат Новак Н.Ю. подала до суду відповідь на відзив. У відповіді на відзив, представник стверджувала про наявну у позивачки інформацію, що відповідач працевлаштований і має постійний заробіток у вигляді заробітної плати у розмірі 15-16 тисяч гривень на місяць та пенсію у розмірі 6 000 гривень. Також стверджує, що відповідач має дохід від здійснення господарської діяльності, що не заперечується відповідачем у відзиві на позов. Суду надано докази на підтвердження власних витрат позивачки на утримання дитини, що складало у грудні 2020 року 7 804, 91 гривні, у січні 2021 року - 10 181, 09 гривня, у лютому 2021 року - 6 358, 44 гривень, у березні 2021 року - 8 036, 10 гривень. При цьому позивачка стверджує, що у неї відсутній достатній дохід для належного матеріального забезпечення дитини. Станом на час звернення до суду з позовом позивачка не працює з огляду на вік дитини. Приймаючи до уваги дійсний майновий стан відповідача, позивачка наполягає на стягненні з відповідача аліментів на утримання дочки в розмірі 8 000 гривень. Третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації 14.05.2021 року подала до суду висновок №100-6843 щодо розв`язання заявленого [PERSON] спору, відповідно до якого з урахувавнням рекомендацій Комісії з питань захисту прав дитини (протокол №9 від 05.05.2021 року) , Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація (орган опіки та піклування), вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , 2017 року народження разом із матір`ю - [PERSON] . У судовому засіданні сторони відсутні, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися, з огляду на наявні в матеріалах справи заяви відповідача про часткове визнання позову, відзиву на позов, А також відповіді позивачки на відзив, висновку третьої особи щодо розв`язання заявленого спору, суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи за відстутності сторін та третьої особи, ухвалення судового рішення на підставі наявних у справі даних. Суд, дослідивши матеріали справи, доходить наступних висновків. Так, судом встановлено, що 10 травня 2017 року було зареєстровано шлюб [PERSON] та [PERSON] , після чого прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с.12). [INFO] народилася [PERSON] , батьками яої є: [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). Звертаючись до суду з позовом, представник позивачки [PERSON] - адвокат Новак Н.Ю., послалася на те, що подружжя [PERSON] з січня 2020 року проживає окремо, спільного господарства не веде, втрачені почуття, що їх об`єднували, подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивачки та малолітньої дитини. Крім того, у зв`язку з розірванням шлюбу подружжя [PERSON] , просила визначити місце проживання їх малолітньої дочки з матір`ю. Відповідач [PERSON] заявлені до нього позовні вимоги про розірвання його шлюбу з [PERSON] та визначення місця проживання їх же малолітньої дочки з матір`ю визнав, зазначені позивачкою підстави для цих вимог не заперечив, просив позов у цій частині задовольнити. Правилами ч. 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи , їхніх представників. Наразі, приймаючи до уваги, що сторони у справі заявили про намір розірвання їх шлюбу, а також визначення місця проживання дитини з матір`ю, відповідно у суду відсутні будь-які сумніви з приводу достовірності цих обставин та добровільності їх визнання сторонами, а тому відповідно до правил частини 1 ст. 82 ЦПК України, обставини щодо наявності підстав для розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини сторін у справі не підлягають доказуванню. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, або інтересам дитини що мають істотне значення. Відповідно до правил ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. З огляду на викладене, суд вважає, що за зазначених вище обставин збереження сім?ї буде суперечити інтересам сторін у справі, їх шлюб може бути розірваний, а місце проживання їх же малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] необхідно визначити з матір`ю - [PERSON] .. Що ж стосується позовних вимог у частині стягнення аліментів, то вони також підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що позивачка бажає отримувати аліменти на утримання дочки від відповідача офіційно з тих підстав, що останній не регулярно надає їй матеріальну допомогу на утримання дочки та розмір такої допомоги визначає на власний розсуд без врахування потреб дитини. Статтями 180,181,182,183,184 СК України передбачено, що батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина; при визначенні розміру аліментів суд враховує - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом; суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Наразі судом встановлено, що дочка сторін у справі проживає з матір`ю, остання виконує свої обов`язки щодо її виховання, гармонійного розвитку та матеріального забезпечення. Батько не належним чином приймає участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дочки. Мати дитини [PERSON] , позивачка у справі заявила вимоги, про стягнення судом з відповідача [PERSON] аліментів на утримання дочки в твердій грошовій сумі в розмірі 8 000 гривень, такі вимоги позивачки не суперечать вимогам закону, однак предметом спору сторін є розмір аліментів. При вирішенні питання щодо розміру аліментів, який має бути визначений судом, суд приймає до уваги вік дитини сторін у справі, що перебуває у періоді посиленого росту та фізичного розвитку, а також можливості батьків. Зокрема, суд приймає до уваги твердження відповідача, що він за станом здоров`я позбавлений можливості працювати повноцінно, а саме повний робочий день та виконувати роботу різної складності, що стосується фізичного навантаження. У той же час, суд не може залишити поза увагою не спростовані відповідачем твердження позивачки, що він є фізичною особою-підприємцем, зареєстрований, як такий, що здійснює підприємницьку діяльність, наслідком чого має бути отримання доходу. Заперечуючи проти заявленого позивачкою до стягнення розміру аліментів 8 000 гривень, відповідач стверджував, що він працює різноробочим та отримує мінімальну заробітну плату. Так за даними довідки про доходи пенсіонера [PERSON] станом на серпень місяць 2021 року розмір його місячного пенсійного забезпечення складав 6 674, 40 гривень. (а.с.148). Як видно зі змісту відомостей, отриманих з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, відповідач [PERSON] отримував соціальні виплати у квітні 4 191, 00 гривень, заробітну плату у квітні, травні, червні 2021 року в розмірі 6 000 гривень (а.с.149). На підтвердження витрат, які позивачка несе на утримання дочки, остання вказала, що її витрати на утримання дитини складали у грудні 2020 року 7 804, 91 гривні, у січні 2021 року - 10 181, 09 гривня, у лютому 2021 року - 6 358, 44 гривень, у березні 2021 року - 8 036, 10 гривень, такі твердження позивачки не спростовані відповідачем. Наразі, приймаючи встановлені судом обставини на підставі досліджених судом заяв учасників справи та наданих доказів, суд приходить до висновку, що відповідач може сплачувати на утримання дитини аліменти в розмірі 4 000 гривень, оскільки це буде складати необхідний мінімум для забезпечення утримання дочки та її розвитку, у той же час може змінюватися за заявами сторін з урахуванням потреб дитини та можливостей кожного з батьків приймати участь у її матеріальному забезпеченні. Крім того, правилами ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Зазначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі підлягає стягненню з відповідача на утримання дочки, починаючи з 16.11.2020 року і до повноліття останньої, або ж зміни матеріального стану сторін,однак не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дітей відповідного віку. Судові витрати щодо вирішення судом заявлених позовних вимог у частині стягнення аліментів віднести на рахунок відповідача за правилами ст. 141 ЦПК України, стягнувши з останнього на користь держави. Судові витрати по сплаті судового збору понесені позивачкою за вирішення позовних вимог у частині розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини відшкодувати позивачці за рахунок відповідача у розмірі 50 %, а вирішення питання щодо відшкодування 50 % сплаченого судового збору з державного бюджету з підстав визнання позову відповідачем, то в цій частині представник позивачки такі вимоги не заявляла. На підставі викладеного,

Outcome: approved