Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-18 00:00:00

У лютому 2021 р. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (далі за текстом - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , позивачі) звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (далі також - спірна квартира). Позов обґрунтований такими обставинами. Позивачі є співвласниками квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] фактично проживають у даній квартирі. Також, у спірній квартирі зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] , однак з січня 2004 року він у ній не проживає і комунальних послуг не сплачує, чим порушує майнові права позивачів. Ухвалою від 30.03.2021 суд відкрив провадження за цим позовом та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в судове засідання. 26.07.2021 позивачі подали заяви про підтримання позовних вимог та про розгляд справи за їх відсутності. 09.11.2021 позивач [PERSON] повторно заявила клопотання про виклик свідків, яке було задоволено судом. 17.02.2022 судом було допитано свідків та винесено ухвалу про витребування від Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації інформацію про зареєстрованих осіб у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] (із зазначенням анкетних даних цих осіб та дат постановки на реєстраційний облік). 10.05.2022 Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація на виконання ухвали суду направила лист. В судове засідання 19.05.2022 сторони по справі не з`явилися, без повідомлення причин неявки. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Окрім того, [PERSON] , повідомлявся про розгляд справи у встановленому законом порядку через оголошення на офіційному веб - сайті судової влади України. Отже з огляду на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк відзивів на позов, справа вирішується на підставі наданих позивачем доказів. Допитавши свідків, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва від 04.04.2000 про право власності на квартиру, набули у власність в рівних долях (частках) квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , виданим Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації (серія КВ № 41642). З матеріалів позовної заяви вбачається, що відповідач на даний час прописаний (зареєстрований) за вищевказаною адресою, хоча фактично з січня 2004 року та по даний час в зазначеній квартирі не проживає. За весь цей час жодного разу в квартирі не з`являвся, жодного разу не надавав кошти на оплату комунальних послуг. Місце його перебування взагалі позивачам невідомо. За даними акту обстеження квартири від 03.02.2021 та згідно з поясненнями позивача [PERSON] у спірній квартирі проживають [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до відомостей, які містяться в інформаційній системі "Реєстр територіальної громади міста Києва" у спірній квартирі зареєстроване місце проживання позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] . Факт реєстрації відповідача за адресою спірної квартири підтверджується також відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА». Як пояснила в суді позивач, це її брат, раніше він проживав у Росії, після чого він захворів та довго лікувався. Зареєструвала вона його в квартирі за власною ініціативою десь у 2001 році. Проживши півтора роки в квартирі приблизно у 2003 р. знову поїхав до Росії. На даний момент в квартирі проживає лише вона з чоловіком та [PERSON] . Пояснення позивача узгоджуються з показаннями допитаних на її прохання свідків - сусідів [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили, що впродовж багатьох років відповідач у спірній квартирі не проживає, вони хоча і були в квартирі позивачів, відповідача ніколи не бачили та не знають. Жодних доказів, які б підтверджували, що відповідач цікавився чи цікавиться житловою площею, сплачує комунальні послуги та намагається вселитися у спірну квартиру, суду не надано. Суду також не надано доказів поважності причин відсутності відповідача у спірній квартирі та наявності між сторонами домовленості або укладення угоди щодо певного порядку користування спірною квартирою та інших умов припинення права користування житлом. З огляду на вказане суд вважає доведеним, що відповідач [PERSON] , обравши собі інше місце проживання, добровільно залишив спірну квартиру, забравши з неї усі свої речі, і не проживає у ній понад рік без поважних причин. Та обставина, що відповідач, обравши собі інше місце проживання, залишилися перебувати на реєстраційному обліку у спірній квартирі, значення для вирішення цього спору не має, оскільки наявність чи відсутність реєстрації сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням чи відмови в цьому. За нормою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до статті 319 ЦК України, яка встановлює визначальні принципи здійснення права власності, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України, у якій закріплений конституційний принцип непорушності права власності, проголошує, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Стаття 391 ЦК України надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі власника будинку або квартири, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та існування перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право, та з яких підстав. Сервітутне право членів сім`ї власника житла на користування житлом, а також підстави та умови, за яких член сім`ї власника втрачає право на користування житлом, врегульовані нормами статті 405 ЦК України та статті 156 Житлового кодексу УРСР, за змістом яких члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство (стаття 64 Житлового кодексу УРСР), мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (частина 2 статті 405 ЦК України). За обставинами справи установлено, що відповідач [PERSON] користувався спірною квартирою та був у ній зареєстрований як члени сім`ї співвласників, проте понад рік не проживає у квартирі без поважних причин, у зв`язку з чим позивачі заперечують проти збереження за ним права користування житлом. Відповідно до положень статей 3, 15 ЦК України підставою для судового захисту цивільного права або інтересу є його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 цього Кодексу визначає орієнтовний перелік способів судового захисту, до яких, зокрема, відноситься такий спосіб захисту як припинення дії, яка порушує право. За приписами статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку. Відтак з огляду на встановлені обставини, вищенаведені положення матеріального закону та ураховуючи, що реєстрація [PERSON] у спірній квартирі порушує майнові права позивачів, суд вбачає підстави для захисту порушеного права позивачів у визначений законом спосіб - шляхом позбавлення відповідача [PERSON] права користування житловим приміщенням. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже з огляду на результат розгляду справи суд покладає на відповідача сплачений позивачами судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved