Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-24 00:00:00

17 січня 2022 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що вона є власником будинку [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Новомосковської районної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 07 травня 2019 року та зареєстрованого в реєстрі за № 535. У вказаному будинку зареєстрований рідний брат позивача [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що відповідач фактично в будинку не проживає, не являється його власником, житлом не користується, не оплачує комунальні послуги та не бере участі у його утриманні. Відповідач мешкає за іншою адресою, однак залишається зареєстрованим у належному позивачеві на праві приватної власності будинку, що заважає їй як власнику розпоряджатися своїм майном. У зв`язку з цим, позивач вимушена звернутися до суду з позовом та просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинку [ADDRESS] . Ухвалою судді від 25 січня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку загального позовного провадження та відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 25 травня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилась, 25 травня 2022 року представник позивача подала до суду заяву, в якій просить цивільну справу розглянути у судовому засіданні без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подавав. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, 07 квітня 2022 року до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, вирішення якої залишив на розсуд суду. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07 травня 2019 року, виданого державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Крутько Л.П., зареєстрованого в реєстрі за № 535, яке надано суду у засвідченій позивачем копії, є власником житлового будинку [ADDRESS] /а.с.7/. Вказаний факт належності на праві приватної власності позивачеві зазначеного нерухомого майна також підтверджується належним чином засвідченою позивачем копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 165757424 від 07 травня 2019 року /а.с.8/. Відповідно до копії довідки № 1797 від 02 грудня 2021 року, виданої виконавчим комітетом Губиниської селищної ради, [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , за даною адресою зареєстрований [PERSON] , 1961 року народження /а.с.10/. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, а саме з акту обстеження матеріально-побутових умов від 02 грудня 2021 року, виданого виконавчим комітетом Губиниської селищної ради, в будинку [ADDRESS] з 12 травня 2011 року зареєстрований громадянин [PERSON] , [INFO] , але за даною адресою не проживає з 10 грудня 2020 року, мешкає за адресою: [ADDRESS] /а.с.9/. Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частинами 1, 2 статті 319 ЦК України установлено, що власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 383 ЦК України, передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За ст.156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. За ст.162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право власника будинку, членів сім`ї власника користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок і із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням членів сім`ї власника, тимчасових мешканців. Викладене приводить суд до висновку про те, що відповідач, будучи зареєстрований в спірному приміщенні зі згоди попереднього власника 12 травня 2011 року, при зміні власника, яким став позивач 07 травня 2019 року, втратив право користування спірним житловим приміщенням. При цьому, реєстрація відповідача в спірному житловому приміщенні порушує право позивача на власний розсуд розпорядитися своїм майном, в належному розмірі сплачувати комунальні послуги. Внаслідок викладеного суд вважає, що аргументи позивача про втрату відповідачем права користування, наведені ним в якості підстав для звернення з позовом обґрунтовані, підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами, відповідач без належних правових підстав значиться таким, що зареєстрований у будинку та з урахуванням відсутності договору найму житлового приміщення, укладеного між сторонами після набуття позивачем та права власності, доказів на підтвердження наявності іншої правової підстави набуття відповідачем права користування житловим приміщенням наявні підстави для задоволення позову про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, оскільки втрата права користування житловим приміщенням відповідача є наслідком припинення права власності на житлове приміщення особи, яка була власником будинку на час реєстрації відповідача у ньому. При цьому, суд вважає за необхідне відхилити доводи позивача про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, оскільки суду не надано доказів того, що відповідач є членом сім`ї позивача та з її згоди набув права користування житловим приміщенням після набуття позивачем права власності. Крім того, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов до висновку про задоволення позову, з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved