Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

14 грудня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 3094230311 від 10.10.2019. Позивач прохає стягнути з [PERSON] на користь ТОВ ФК ЦФР заборгованість за даним кредитним договором в розмірі 115 832,79 грн., а також судові витрати у сумі 2 270,00 грн. не заперечує проти заочного розгляду справи. На обґрунтування позовних вимог вказує, що 10.10.2019 між ТОВ ФК ЦФР та відповідачем [PERSON] , шляхом підписання заяви про приєднання до Умов отримання фінансових кредитів, був укладений кредитний договір № 3094230311 про надання грошової позики в сумі 72 269, 90 грн. строком на 36 місяців, та відповідач зобов`язався своєчасно погашати кредит, сплачувати процентну ставку за користування кредитом відповідно до паспорту кредиту № 4230311, що є невід`ємною частиною зазначеного Договору. Однак, своїх зобов`язань за кредитним договором відповідач належним чином не виконує, внаслідок чого, станом на 01.04.2021, його заборгованість становить 115 853,79 грн., а саме: прострочена заборгованість за тілом кредиту 34 124,63 грн.; прострочена заборгованість за річними процентами 10,48 грн.; прострочена заборгованість за щомісячними процентами 31 820,60 грн.; заборгованість за штрафом/пенею 11 309,01 грн.; строкова заборгованість за тілом кредиту 38 145, 27 грн.; строкова заборгованість за річними процентами 0,14 грн.; строкова заборгованість за щомісячними процентами 422, 66 грн. Ухвалою від 21 грудня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 21 січня 2022 року. Постановлено здійснювати подальший виклик відповідача через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Ухвалою від 21 січня 2022 року судове засідання відкладено на 02 березня 2022 року у зв`язку з відсутністю відомостей про вручення відповідачу повідомлення про дату, час і місце судового засідання. Судове засідання 02 березня 2022 року не відбулося. Ухвалою від 03 травня 2022 року судове засідання відкладено на 31 травня 2022 року у зв`язку з відсутністю відомостей про вручення відповідачу повідомлення про дату, час і місце судового засідання, оскільки хоча оголошення про виклик [PERSON] опубліковане на офіційному веб-сайті судової влади України 31.03.2022, веб-портал судової влади України у розділі оголошень про судові засіданні тимчасово не функціонував. У судове засідання 31 травня 2022 року сторони не з`явилися. Представник позивача подав клопотання, у якому просить розгляд справи проводити за його відсутності, вказує, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 48-49, 57). Оголошення про виклик [PERSON] опубліковане на офіційному веб-сайті судової влади України 04.05.2022, а тому з огляду на положення частини 11 статті 128 ЦПК України, останній вважається таким, що повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою від 31.05.2022 постановлено здійснювати заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Отже, за письмової згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статей 280-281 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши письмові докази у справі, суд робить такі висновки. Судом встановлено, що 10.10.2019 між ТОВ ФК ЦФР та [PERSON] , шляхом підписання заяви про приєднання до Умов отримання фінансових кредитів, був укладений кредитний договір № 3094230311 про надання грошової позики в сумі 72 269, 90 грн. строком на 36 місяців та зобов`язався своєчасно погашати кредит, сплачувати процентну ставку за користування кредитом відповідно до паспорту кредиту № 4230311, що є невід`ємною частиною зазначеного Договору. За умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК» ЦФР» це є публічною пропозицією ТОВ укласти кредитний договір (отримати інші послуги). Кредитний договір укладається шляхом приєднання позичальника до цих умов. Приєднання позичальника до цих умов здійснюється через підписання ним заяви (а.с. 17-20). Відповідно до Заяви-анкети на отримання кредиту та інших послуг в ТОВ «ФК» «ЦФР» (а.с. 12) та кредитного договору № 3094230311 від 10.10.2019 (а.с.13) позичальник доручив кредитодавцю виплатити/сплатити, за рахунок отриманого кредиту, грошові кошти у сумі 50467,81 грн. та 21802,09 грн., що загалом становить 72269,90 грн., за вказаними у договорі реквізитами. Відповідно до розрахунку ТОВ «ФК» «ЦФР» (а.с.11), сума заборгованості [PERSON] становить 115 832,79 грн., яка складається із: - простроченої заборгованості за тілом кредиту 34 124,63 грн.; - простроченої заборгованості за річними процентами 10,48 грн.; - простроченої заборгованості за щомісячними процентами 31 820,60 грн.; - заборгованості за штрафом/пенею 11 309,01 грн.; - строкової заборгованості за тілом кредиту 38 145, 27 грн.; - строкової заборгованості за річними процентами 0,14 грн.; - строкової заборгованості за щомісячними процентами 422, 66 грн.. Згідно зі ст. ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює фінансова установа, що надає фінансові послуги, а в даному випадку ТОВ «ФК» Центр Фінансових Рішень». Оскільки умови договорів приєднання розробляються відповідною фінансовою установою, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим фінансова установа має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Позивачем на підтвердження позовних вимог надано копію заяви про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК» Центр Фінансових Рішень», кредитний договір та паспорт кредиту, які підписані відповідачем, а також Умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК» Центр Фінансових Рішень», які такого підпису не містять. У паспорті кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 4230311 (а.с. 14) обумовлено відсоткову ставку по сплаті кредиту від отриманої суми та річні проценти. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ТОВ «ФК» Центр Фінансових Рішень» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту по кредитному договору в розмірі простроченої заборгованості за тілом кредиту 34 124,63 грн.; простроченої заборгованості за річними процентами 10,48 грн.; простроченої заборгованості за щомісячними процентами 31 820,60 грн.; строкової заборгованості за тілом кредиту 38 145, 27 грн.; строкової заборгованості за річними процентами 0,14 грн.; строкової заборгованості за щомісячними процентами 422, 66 грн., а загалом: 104523,78 грн. Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення пені / штрафу з суд приходить до таких висновків. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до ч.1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов`язання (п.3 ч.1 ст. 611 ЦК). За змістом ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості банк, окрім стягнень по основних зобов`язаннях, просив стягнути заборгованість за штрафом/пенею в сумі 11309,01 грн. Відповідно п. 4 Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» за прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, але не більше 15% від суми прострочення. Пеня за прострочення грошових зобов`язань нараховується кожний день прострочення від суми прострочення та сплачується у порядку черговості погашення вимог, передбаченої цими умовами. У разі тривалого прострочення позичальником виконання своїх грошових зобов`язань за кредитним договором, позичальник за кожний платіжний період, протягом якого було допущено зазначене прострочення, сплачує кредитодавцю штраф у визначених пунктом 4.2 Умов розмірі\~ (від 100 до 350 грн. залежно від терміну прострочення). При цьому, сукупна сума неустойки (штрафу, пені) не може перевищувати половини суми, одержаної позичальником за договором і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Аналогічні умови включено до паспорту кредиту, який підписаний відповідачем (а.с. 14). Отже ТОВ «ФК «ЦФР» за одне й те саме правопорушення передбачив подвійну відповідальність одного виду, що суперечить ст. 61 Конституції України. Вказаною статтею визначено, що ніхто не може бути притягнутий двічі до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Водночас, ані з позовної заяви, ані з наданого позивачем розрахунку не можливо однозначно встановити, чим саме є сума 11309,01 грн, яка зазначається позивачем як «штраф/пеня» штрафом, пенею чи їх сукупністю. Таким чином, оскільки вимога про стягнення пені/штрафу в сумі 11309,01 грн. не ґрунтується законі, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. З огляду на зазначене, суд вважає необґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача нарахованої заборгованості за штрафом/пенею 11309,01 грн. Відповідно до п.3 ч.2, ч.13 ст.141 ЦПК України суд вирішує розподіл судових витрат. Позовні вимоги задоволені на 90,24% (із заявлених 115832,79 грн. стягненню підлягають\~ 104523,78 грн.), отже витрати на судовий збір мають бути стягнуті з відповідача у розмірі 90,24% від суми сплаченого судового збору в розмірі 2270 грн., тобто \~ 2 048,37 грн.

Outcome: partial