Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-29 00:00:00

В серпні 2020р. позивачка [PERSON] звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-7) до відповідача Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравченка О.В., третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лазарєва Л.І. (далі по тексту - третя особа 1), в якому просила суд: - визнати постанову відповідача № 76/02-31 від 23 липня 2020р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на Ѕ частку квартири [ADDRESS] протиправною та скасувати її (далі по тексту - вимога № 1); - зобов`язати відповідача видати позивачці свідоцтво про право на спадщину за заповітом на Ѕ частку квартири [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що [INFO] помер [PERSON] , який за життя склав на її користь заповіт, відповідно до якого заповів позивачці належну йому Ѕ частину вищезазначеної квартири. У встановлений законом строк, позивачка звернулась до відповідача з заявою про прийняття спадщини за заповітом. Постановою відповідача за № 76/02-3 від 23 липня 2020р. позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на підставі ст. ст. 1247, 1248 ЦК України, ст. 45, 47, 49, 56 Закону України «Про нотаріат», п.п. 1.1-1.4, 1.6-1.8, 1.11 п. 1 Глави 3 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджені наказом МЮ України від 22 лютого 2012р. за № 296/5 (далі по тексту - Порядок). На думку позивачки, зазначена вище постанова відповідача є незаконною, оскільки заповіт спадкодавця є дійсним, відсутнє рішення суду про визнання його недійсним, при цьому сторона позивача вважає, що при ухваленні зазначеної постанови відповідачем не враховані положення ст. 47, 69 Закону України «Про нотаріат», ст. 1248 ЦК України. З метою захисту свого права, позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Оболонського районного суду м Києва від 11 вересня 2020р. цивільну справу № 756/9774/20, передано за підсудністю до Подільського районного суду м. Києва. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 06 листопада 2020р. цивільну справу № 756/9774/20, передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2021р. відкрито провадження поправі за правилами загального позовного провадження. 31 травня 2021р. на адресу сду надійшов відзив на позов (а.с. 63-65), в якому відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що оскаржувана постанова була ним винесена з дотриманням вимог діючого законодавства, у відповідності до положень ст. ст. 1247, 1248 ЦК України, ст. ст. 45, 47, 49, 56 Закону України «Про нотаріат», Порядку. При цьому відповідач звертав увагу суду, що у заповіті спадкодавця на корись позивачки у графі «Підпис» міститься текст, який неможливо розібрати, як і не можливо встановити зі змісту заповіту, чи було заповідачем прочитано попередньо зміст заповіту вголос та підписано ним. 01 липня 2021р. на адресу суду надійшла заява від представника [PERSON] (спадкоємця першої черги за законом після смерті спадкодавця [PERSON] ), яка також звернулася до відповідача з заявою про прийняття спадщини за законом. 29 липня 2021р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив (а.с. 139, 140), в якій сторона позивача заперечила проти доводів сторони відповідача, наведених у відзиві на позов, просила суд позов задовольнити. Протокольною ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2021р. судом залучено до участі у справі, в якості третьої особи [PERSON] (далі по тексту - третя особа 2). 16 грудня 2021р. на адресу суду надійшли письмові пояснення на позов від третьої особи 2 (а.с. 154-157). 10 лютого 2022р. Шевченківським районним судом м. Києва закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивачка та її представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав наведених у позові, відповіді на відзив, просили суд позов задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечив, з підстав, наведених у відзиві на позов. Третя особа 1, в судовому засіданні пояснила, що нею, як приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, було посвідчено у встановленому законом порядку заповіт [PERSON] від 31 жовтня 2019р., при цьому спадкодавцем цей заповіт був прочитаний вголос та особисто підписаний. Третя особа 2, її представник, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, в судове засідання не з`явилися, поважності причин неявки не повідомили. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Стаття 1222 ЦК України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 цього Кодексу, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи і це вставнолено судом, що [INFO] помер [PERSON] . Після смерті якого відкрилася спадщина, зокрема на Ѕ частину квартири [ADDRESS] (а.с. 74). Судом встановлено, що з заявами про прийняття спадщини звернулися до відповідача позивачка та третя особа 2 (а.с. 72, 73). З матеріалів справи вбачається, що 23 липня 2020р. відповідачем було винесено постанову № 76/02-31про відмову у вчиненні нотаріальних дій (а.с. 100-101), відповідно до якої, позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на підставі ст. ст. 1247, 1248 ЦК України, ст. 45, 47, 49, 56 Закону України «Про нотаріат», п.п. 1.1-1.4, 1.6-1.8, 1.11 п. 1 Глави 3 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджені наказом МЮ України від 22 лютого 2012р. за № 296/5 (далі по тексту - Порядок). Звертаючись до суду з вказаним позовом, остання зазначала, що вона, як спадкоємиць за заповітом після смерті спадкодавця [PERSON] позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з винесенням відповідачем незаконної вищезазначеної постанови. За змістом ст. 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє (ч. 4 ст. 207 ЦК України). Статтею 1248 ЦК України визначено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Аналогічні положення вищенаведених норм ЦК України містяться в п.п. 1.4, 1.6-1.8, 1.11 п. 1 глави 3 Розділу ІІ Порядку. Частиною 1, 2 ст. 45 Закону України «Про нотаріат» визначено, що при посвідченні правочинів і вчиненні інших нотаріальних дій у випадках, передбачених законодавством, нотаріусом перевіряється справжність підписів учасників правочинів та інших осіб, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Нотаріально посвідчувані правочини, а також заяви та інші документи підписуються у присутності нотаріуса. Якщо заява чи інший документ підписані за відсутності нотаріуса, особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, повинна особисто підтвердити, що документ підписаний нею. Для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства або містять відомості, що принижують честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи або ділову репутацію юридичної особи, які мають підчистки або дописки, закреслені слова чи інші незастережні виправлення, документи, тексти яких неможливо прочитати внаслідок пошкодження, а також документи, написані олівцем (ч. 3 ст. 47 Закону України «Про нотаріат»). Судом встановлено, що позивачка, звертаючись з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] до відповідача було подано заповіт, від імені останнього, посвідчений 31 жовтня 2019р. третьою особою 1 зареєстровано в реєстрі за № 2932 (а.с. 78). Зі змісту вказаного заповіту вбачається, що цей заповіт було складено за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, і у зв`язку з чим закон вимагає, що заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Разом з тим, з тексту заповіту не вбачається, що заповіт був прочитаний вголос заповідачем, як і не можливо встановити чим був зазначений заповіт підписаний особисто заповідачем [PERSON] . Так, в графі заповіту «Підпис» міститься текст, який за змістом є нерозбірливим, як і не можливо відрізнити та встановити, де сам рукописний текст, а де особистий підпис заповідача. В судовому засіданні, третя особа 1, також не могла надати суду відповідь на питання, де в заповіті міститься особистий підпис заповідача [PERSON] , а де зазначений рукописний текст останнім про те, що ним особисто прочитано вголос цей заповіт і з його слів все записано вірно. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення вимоги № 1. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про безпідставність та відмову в задоволені вимоги № 1, то не підлягають задоволенню, як похідна вимога № 2. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідача не підлягає стягненню судові витрати.

Outcome: dismissed