Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-15 00:00:00

Заступник керівника\~Кременчуцької окружної\~прокуратури Мамон\~О. звернувся\~до суду\~із позовною\~заявою в\~інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах: Департамента охорони здоров`я Кременчуцької міської ради, Комунального некомерційного медичного підприємства «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» до [PERSON] про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення. Прокурор мотивує позов тим, що ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 23 березня 2021 року, яка набрала законної сили 31 березня 2021 року, закрито кримінальне провадження № 1202017011000457 у зв`язку з примиренням обвинуваченого [PERSON] та потерпілого [PERSON] на підставі статті 46 Кримінального кодексу України. Цивільний позов прокурора про стягнення витрат КНМП «ЛІЛ «Кременчуцька» на лікування потерпілого [PERSON] передано до канцелярії Крюківського районного суду міста Кременчука з метою визначення судді для розгляду позовної заяви в порядку цивільного судочинства. Прокурор зазначив, що у період з 18 грудня 2020 року по 15 лютого 2021 року потерпілий у вказаному провадженні [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні КНМП «ЛІЛ «Кременчуцька», вартість лікування склала 24891 грн. 85 коп. Оскільки саме злочинними діями [PERSON] потерпілому [PERSON] було заподіяно тілесних ушкоджень, внаслідок якого він лікувався в травматологічному відділенні Комунальне некомерційне медичне підприємство «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька», та, враховуючи те, що відповідачем в добровільному порядку шкода не відшкодована, є всі підстави для стягнення з відповідача витрат на лікування потерпілого, тобто матеріальних збитків завданих державі внаслідок вчиненого відповідачем кримінального правопорушення. Також прокурор зазначив, що незважаючи на наявні підстави для стягнення завданої відповідачем шкоди на користь Комунального некомерційного медичного підприємства «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька», Комунальне некомерційне медичне підприємство «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» та Департамент охорони здоров`я Кременчуцької міської ради у розумний строк після повідомлення прокурором про стверджуване порушення інтересів держави не вжили жодних заходів, спрямованих на стягнення заподіяної шкоди, в тому числі в судовому порядку. Тому прокурор і звернувся до суду з цим позовом. Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 02 лютого 2022 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 16 травня 2022 року відповідачу [PERSON] відмовлено в задоволенні клопотання про призначення судово- медичної експертизи. Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 16 травня 2022 року відповідачу [PERSON] відмовлено в задоволенні клопотання про витребування доказів. 24\~березня 2022\~року до\~суду надійшов\~відзив представника\~відповідача \~адвоката Федосєєва\~Д.М.\~Відзив подано\~з пропущенням\~процесуального строку\~на подання\~відзиву,\~тому представник\~відповідача прохав\~суд визнати\~поважними причини\~пропуску строку\~та поновити\~пропущений строк\~для подання\~відзиву.\~Згідно змісту\~відзиву відповідач\~частково заперечує\~проти задоволення\~позову,\~зокрема щодо\~суми заявлених\~позовних вимог. У відзиві на позов відповідач наводить свої міркування щодо відсутності доказів фактичного здійснення лікарнею витрат в сумі 24891 грн. 85 коп., вказує на завищену, на його думку, суму витрат на лікування потерпілого [PERSON] , придбання [PERSON] медикаментів та оплату лабораторних аналізів потерпілого. Просив задовольнити позов прокурора частково, стягнути з відповідача кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, після проведення відповідної судово медичної експертизи обґрунтованості перебування потерпілому на стаціонарному лікуванні 28 днів. Крім того, представником відповідача подано до суду клопотання про витребування доказів та клопотання про призначення судово медичної експертизи, на вирішення якої поставити питання щодо відповідності протоколу лікування виявленого у потерпілого захворювання та терміну такого лікування, а також щодо дійсності розрахунку вартості стаціонарного лікування потерпілого в сумі 24\~891 грн. 85 коп. 30\~березня 2022\~року прокурором\~подано відповідь\~на відзив,\~згідно якої\~він не\~погоджується з\~міркуваннями відповідача,\~викладеними останнім\~у відзиві\~на позовну\~заяву.\~Зокрема,\~прокурор зазначив,\~що відповідно\~до статті\~1206\~ЦК України,\~особа,\~яка вчинила\~злочин,\~відшкодувати витрати\~закладові охорони\~здоров`я\~на лікування\~потерпілого від\~цього злочину. Відповідно до\~п.\~2\~«Порядку обчислення\~ розміру\~ фактичних\~витрат закладу\~охорони здоров`я\~на стаціонарне\~лікування \~потерпілого від\~злочинного діяння\~та зарахування\~стягнених з\~винних осіб\~ коштів\~до відповідного\~бюджету і\~їх використання»,\~затвердженого \~постановою Кабінету\~Міністрів України\~№ 545\~від 16\~липня 1993\~року,\~сума \~коштів,\~ яка\~ підлягає\~ відшкодуванню,\~ визначається\~закладом \~охорони \~здоров`я,\~ в\~ якому\~ перебував\~ \~на \~ лікуванні\~потерпілий,\~виходячи з\~ кількості\~ ліжко-днів,\~ проведених\~ ним\~ в\~стаціонарі,\~ та\~ вартості\~ витрат\~ на\~ його\~ лікування\~в день.\~Кількість ліжко-днів\~ визначається\~ на\~ підставі\~ медичної\~ картки\~стаціонарного хворого\~(форма\~ 003/у)\~ або\~ інших\~ документів,\~ які\~підтверджують \~дату \~ госпіталізації\~ \~та \~ виписки\~ \~хворого \~із стаціонару\~лікувального закладу. До позовної\~заяви прокурором\~додано належним\~чином оформлений\~розрахунок вартості\~стаціонарного лікування\~потерпілого [PERSON] ,\~в якому\~наведені арифметичні\~розрахунки вартості\~стаціонарного лікування,\~зазначено перелік\~та вартість\~придбаних медикаментів,\~проведених лабораторних\~досліджень,\~визначено вартість\~одного ліжко-дня\~та загальну\~вартість стаціонарного\~лікування з\~урахуванням його\~тривалості.\~Розрахунок підписано\~уповноваженими особами\~ директором,\~завідувачем відділення,\~начальником планово-економічного\~відділу та\~провізором.\~Долучений до\~матеріалів позовної\~заяви розрахунок\~є належним\~та достатнім\~доказом здійснення\~витрат КНМП\~«ЛІЛ «Кременчуцька»\~на суму\~24891\~грн.\~85\~коп.,\~який фактично\~є документом,\~який акумулював\~дані медичної\~картки стаціонарного\~хворого щодо\~тривалості лікування,\~використаних медикаментів\~проведених,\~лабораторних досліджень\~в ході\~лікування [PERSON] \~та даних\~планово-економічного\~відділу та\~провізора щодо\~їх вартості,\~суми фактичних\~витрат за\~ місяць\~на утримання\~лікувального закладу.\~Прокурор у\~відповіді також\~зазначив,\~що ході\~досудового розслідування\~кримінального провадження\~відносно [PERSON] \~проведено судово-медичну\~експертизу тілесних\~ушкоджень потерпілого\~ [PERSON] .\~Судово-медичним\~експертом,\~який попереджений\~про кримінальну\~відповідальність за\~ст.ст.\~384,\~385\~КК України,\~досліджено дані\~медичної документації\~потерпілого та\~зроблено висновок\~про віднесення\~отриманих [PERSON] \~тілесних ушкоджень\~до тілесних\~ушкоджень середнього\~ступеня тяжкості\~за ознакою\~тривалого розладу\~здоров`я. З урахуванням наявності у [PERSON] ускладнень після отриманих травм внаслідок протиправних дій відповідача по справі, а саме виникнення післятравматичної нейропатії правого плечового нерва, прокурор вважає сумнів відповідача щодо надмірної тривалості лікування потерпілого необґрунтованим, необ`єктивним, таким, що не підтверджений іншими доказами. В судовому засіданні прокурор Кременчуцької окружної прокуратури Шайдук В.В. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник КНМП «ЛІЛ «Кременчуцька» в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, не надав суду пояснень про причини неявки. Представник Департаменту охорони здоров`я Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, надав суду заяву,згідно якої просив розглянути справу без участі представника департаменту. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Федосєєв Д.О. в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Відповідачем подано заяву,згідно якої він просив суд задовольнити його клопотання про призначення по справі судово медичної експертизи та провести судове засідання без його участі. Заслухавши пояснення прокурора, приймаючи до уваги письмову думку відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 23 березня 2021 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 286 КК України, на підставі статті 46 КК України, у зв`язку з примиренням обвинуваченого [PERSON] з потерпілим [PERSON] . Ухвала набрала законної сили 31 березня 2021 року. З описової частини ухвали суду, вбачається що, 17 грудня 2020 року приблизно 23 год. 20 хв., керуючи автомобілем марки «Nissan» моделі «Leaf», реєстраційний номер [NUMBER] , водій [PERSON] перевозив у якості пасажирів: на передньому пасажирському сидінні [PERSON] та на задніх пасажирських сидіннях [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Рухаючись вул. Івана Мазепи в м. Кременчуці, водій [PERSON] , на заокругленні проїзної частини праворуч, не переконався у безпечності виконання маневру повороту, не вибрав безпечну швидкість, не врахував дорожню обстановку та дорожні умови, стан асфальтованого покриття, не впорався з керуванням автомобіля, внаслідок чого змінив свій напрямок руху, тим самим порушив вимоги п.п. 10.1., 12.1. «Правил дорожнього руху України, виїхав за межі проїзної частини дороги на ліве узбіччя, де допустив наїзд на нерухому перешкоду у вигляді залізничної колії. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир переднього пасажирського сидіння автомобіля марки «Nissan» моделі «Leaf», [PERSON] отримав тілесні ушкодження. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 78 від 08 лютого 2021 року у [PERSON] виявлені такі тілесні ушкодження: травма правого плеча у вигляді закритого перелому нижньої третини плечової кістки, яка ускладнилась після травматичною нейропатією правого плечового нерва; садна обличчя. Всі виявлені тілесні ушкодження утворились незадовго до госпіталізації потерпілого в стаціонар, від ударної дії тупих предметів, якими могли бути виступаючі частини салону автомобіля, що могло мати місце при травмуванні особи, що знаходилась в легковому автомобілі, при зіткненні його зі стаціонарним об`єктом. Як вбачається\~з довідки-розрахунку\~КНМП «Лікарня\~інтенсивного лікування\~«Кременчуцька» від\~19\~лютого 2021\~року за\~№01-16/424,\~що [PERSON] \~перебував на\~стаціонарному лікуванні\~в травматологічному\~відділенні КНМП\~«Лікарня інтенсивного\~лікування «Кременчуцька»\~з 18\~грудня 2020\~року по\~15\~лютого 2021\~року з\~діагнозом:\~закритий перелом\~нижньої третини\~правої плечової\~кістки зі\~зміщенням уламків;\~садна обличчя. Вартість лікування потерпілого [PERSON] склала 24891 грн. 85 коп. Відповідно до пункту 3 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15 січня 2009, року заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію: "Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави". Водночас, ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін. Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено. Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України). Положення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру". Відповідно до частини третьої статті 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави". Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно. Водночас пункт 3 частини 1 статті 131-1 Конституції передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках. Аналіз частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: - якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; - у разі відсутності такого органу. У справі, що розглядається, приводом для звернення прокурора з позовом до суду стало те, що витрати на лікування потерпілого [PERSON] в сумі 24\~891 грн. 85 коп. були понесені КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька». Відповідно до п.1.2 Статуту Комунального некомерційного медичного підприємства «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» підприємство є комунальним унітарним неприбутковим підприємством, що надає медичну допомогу. Пунктом 1.5 Статуту визначено, що підприємство засновано на майні, що належить до спільної власності територіальної громади м. Кременчука, управління яким здійснює Кременчуцька міська рада через уповноважений нею орган Департамент охорони здоров`я Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області. Відповідно до п. 4.1 підприємство має статус юридичної особи публічного права та є самостійним господарюючим об`єктом із статусом комунального медичного некомерційного (неприбуткового) підприємства. Згідно п.п. 1.1, 1.2, 2.5, 3.2 Положення про Департамент охорони здоров`я Кременчуцької міської ради Кременчуцького району, затвердженого рішенням Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 25 листопада 2020 року - Департамент охорони здоров`я є виконавчим органом Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, підзвітний та підконтрольний Кременчуцькій міській раді Кременчуцького району, фінансується за рахунок коштів бюджету м. Кременчука, завданням є забезпечення діяльності і організації фінансування закладів охорони здоров`я, підприємств, установ та організацій, які включені до мережі розпорядників і одержувачів коштів місцевого бюджету в межах бюджетних асигнувань. Відповідно до п. 7 Порядку складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 року № 228, за обсягом наданих повноважень розпорядники поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів (далі - головні розпорядники) та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня. Розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня розпорядник, який у своїй діяльності підпорядкований відповідному головному розпоряднику та (або) діяльність якого координується через нього. Розпорядники нижчого рівня, до сфери управління яких належать інші розпорядники нижчого рівня (одержувачі бюджетних коштів), а також відокремлені структурні підрозділи розпорядників бюджетних коштів (одержувачів бюджетних коштів), що не мають статусу юридичної особи, в процесі складання, розгляду, затвердження та виконання кошторисів застосовують положення цього Порядку, визначені для головних розпорядників. Отже, враховуючи те, що КНМП «ЛІЛ «Кременчуцька» є юридичною особою, самостійним господарюючим суб`єктом із статусом комунального медичного некомерційного підприємства, засноване та фінансується Кременчуцькою міською радою Полтавської області, а загальний контроль за діяльністю Підприємства здійснюється уповноваженим структурним підрозділом Кременчуцької міської ради Департаментом охорони здоров`я виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, який є головним розпорядником бюджетних коштів в сфері охорони здоров`я в місті Кременчуці (п.п. 1.2, 1.3, 1.5, 4.1 Статуту), вбачаються підстави для представництва інтересів держави в суді в особі КНМП «ЛІЛ «Кременчуцька» та Департаменту охорони здоров`я Кременчуцької міської ради. Кременчуцькою окружною прокуратурою 09 листопада 2021 року за № 52-8211вих-21 та за № 52-8209вих-21 повідомлено уповноваженим суб`єктів про необхідність вжиття в розумний строк заходів щодо стягнення коштів в судовому порядку шляхом скерування позовної заяви. Листом КНМП «ЛІЛ «Кременчуцька» від 06 грудня 2021 року № 01-16/2364 повідомило про неможливість вжиття підприємством відповідних заходів та невжиття їх у подальшому. Відповідь з Департаменту охорони здоров`я Кременчуцької міської ради на момент пред`явлення позовної заяви до окружної прокуратури не надходила. Незважаючи на наявні підстави для стягнення завданої відповідачем шкоди на користь Комунального некомерційного медичного підприємства «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька», Комунальне некомерційне медичне підприємство «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» та Департамент охорони здоров`я Кременчуцької міської ради у розумний строк після повідомлення прокурором про стверджуване порушення інтересів держави не вжили жодних заходів, спрямованих на стягнення заподіяної шкоди, в тому числі в судовому порядку. Враховуючи те, що уповноважені суб`єкти владних повноважень КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» та Департамент охорони здоров`я Кременчуцької міської ради, на яких покладено обов`язок щодо забезпечення здійснення функцій у спірних правовідносинах не забезпечили відшкодування збитків, завданих державі у зв`язку з лікуванням потерпілого від злочину, що свідчить про їх бездіяльність, у даному випадку, суд вважає, що має місце виключний випадок, за якого прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді. Згідно з статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як встановлено судом і не заперечується сторонами по справі, 23.03.2021 ухвалою Крюківського районного суду Полтавської області [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності передбаченої частиною 1 статті 286 КК України на підставі статті 46 КК України у зв`язку з примиренням обвинуваченого із потерпілим [PERSON] ; кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON] закрито. За змістом наведеної вище ухвали суду вбачається що ініціатором клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності з підстав примирення останнього із потерпілим був захисник обвинуваченого адвокат Федосєєв Д.О. В свою чергу обвинуваченим зазначене вище клопотання було підтримано та разом із повним визнанням своєї провини, підтверджено обставини вчиненого ним кримінального правопорушення викладені в обвинувальному акті. Відповідно до частини 1 статті 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини 2 статті 1191 ЦК України держава, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину. Порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та порядок зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 р. Роз`яснення з цього приводу також надаються в постанові Пленуму Верховного Суду України від 7 липня 1995 р. № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат». Так, пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 № 545 «Про затвердження порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», встановлено, що визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. Відтак, згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні, до справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість 1 ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року «Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день; кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого; визначення суми витрат на лікування потерпілого за 1 ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко - днів і загальної суми витрат за місяць (в якому проводилося лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Витрати на лікування потерпілого обраховані закладом охорони здоров`я у відповідності до вимог Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Як встановлено судом, потерпілий від злочину [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні саме з приводу одержаних тілесних ушкоджень, завданих [PERSON] . Тобто, перебування потерпілого на лікуванні в даному випадку є наслідком злочинних дій відповідача. Відповідач добровільно вищевказану суму за проведене лікування потерпілого не відшкодував, а тому ці кошти підлягають стягненню з нього в судовому порядку. Згідно з частини 3 статті 1206 ЦК України якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Враховуючи зазначені вище положення чинного законодавства, встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог прокурора, у зв`язку із чим вони підлягають задоволенню в повному обсязі. Суд не приймає до уваги твердження сторони захисту щодо відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження фактично понесених витрат на лікування потерпілого з наступних підстав. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 ЦПК України). Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стороною позивача на обґрунтування своїх вимог було надано довідку розрахунок від 19.02.2021 з якою сторона відповідача не погоджується, заперечуючи допустимість останньої як належного доказу із посиланням на порушення в даному випадку пункту 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування затвердженого Постановою КМУ № 545 від 16 липня 1993 року. Однак, аналізуючи наведені вище вимоги нормативного акту, на які сторона відповідача посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, суд не знайшов підтвердження визначеного відповідачем факту щодо обов`язковості підтвердження понесених на лікування особи витрат виключно первинними бухгалтерськими документами і тому із врахуванням того факту що позивачем було надано суду довідку розрахунок за підписом відповідальних осіб медичного закладу і за змістом якої визначено час перебування [PERSON] в останньому та розмір понесених витрат на лікування потерпілого, суд приходить до висновку щодо належності останнього як доказу в розумінні вимог глави 5 розділу І ЦПК України. Відповідно до вимог частини 6 статті 82 ЦПК України ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої постановлена ухвала, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На думку суду, наведені вище норми чинного процесуального законодавства виключають твердження сторони позивача щодо неправомірності висновків судово медичної експертизи в частині тривалості лікування потерпілого оскільки під час судового розгляду кримінального провадження по обвинуваченню відповідача у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 статті 286 КК України за наслідками якого було постановлено ухвалу про звільнення останнього від кримінальної відповідальності в зв`язку із примиренням з потерпілим, [PERSON] повністю визнав свою вину і беззаперечно погодився із викладеним у обвинувальному акті обставинами вчинення інкримінованого йому злочину. На підставі пункту 6 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» прокуратура звільнена від сплати судового збору. Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, оскільки позов завоволено, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 2\~481 грн. 00 коп.

Outcome: approved