Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до відповідача Державного підприємства «Мирноградвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позовних вимог вказала, що вона працювала роздавальницею вибухових матеріалів у ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля» з 03.10.2011 року по 31.05.2021 року. 31.05.2021 року її було звільнено за ст.38 Кодексу законів про працю України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. В день звільнення вона працювала. При звільненні їй було нараховано, але не виплачено заробітну плату та інші платежі, на які вона мала право при звільненні. Відповідач своєчасно не провів з нею повний розрахунок, чим порушив вимоги ст.ст.47, 116 КЗпП України щодо повного розрахунку в день звільнення. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, відповідач повинен виплатити їй її середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судовим наказом Димитровського міського суду Донецької області від 24.12.2021 року на її користь з відповідача було стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 8118,62 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.06.2021 року по 20.12.2021 року в розмірі 68444,22 грн. і судовий збір в сумі 227 грн. Ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 30.12.2021 року вищевказаний судовий наказ було скасовано та в той же день виплачено заборгованість по заробітній платі. Відповідно до довідки відповідача її середньоденний заробіток становить 485,42 грн. Таким чином, середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 01.06.2021 року по 20.12.2021 року становить 68444,22 грн., (з розрахунку: 485,42 грн. х 141 робочий день = 68444,22 грн.). Просить суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.06.2021 року по 30.12.2021 року. Відповідач надав до суду відзив, в якому зазначив, що внаслідок тяжкого фінансового стану він зміг виплатити заборгованість позивачці по заробітній платі у повному обсязі лише 30.12.2021 року. Вважають, що в задоволенні вимог позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід відмовити. Зазначає, що згідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до ст. 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом. Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 711/4010/13-ц. Крім того вважає, на фінансовий стан підприємства відповідача безумовно впливає карантин, запроваджений Кабінетом Міністрів України на всій території України у зв`язку із захворюванням на COVІD-19, що призводить до заборгованості перед працівниками. Зауважив, що у своїй позовній заяві позивач зазначає її середньоденний заробіток у розмірі 485,42 грн., проте згідно довідки №638 від 13.12.2021 року середньоденний заробіток становить 458,42 грн. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу відповідач зазначає, що позивачем не надано жодних доказів вказаних витрат. У зв`язку з вищевикладеним просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено,\~що позивач з 03.10.2011 року по 31.05.2021 року знаходилася у трудових відносинах з відповідачем, працювала роздавальницею вибухових матеріалів з повним робочим днем в шахті, була звільнена за власним бажанням згідно ч.1 ст.38 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію (а.с. 14-19). Згідно довідки відповідача від 13.12.2021, середньоденна заробітна плата позивача становить 458,42 грн. (а.с.24). Згідно довідки відповідача від 17.02.2022 року, заборгованість перед позивачем після її звільнення 31.05.2021 була виплачена: по заробітній платі в сумі 6922,48 грн. 09.06.2021 та з одноразова вихідна допомога у зв`язку з виходом на пенсію в сумі 8118,62 грн. 30.12.2021 (а.с. 37). Судовим наказом Димитровського міського суду Донецької області від 24.12.2021 року на користь позивача з відповідача було стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 8118,62 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.06.2021 року по 20.12.2021 року в розмірі 68444,22 грн. і судовий збір в сумі 227 грн. Ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 30.12.2021 року вищевказаний судовий наказ було скасовано (а.с.26-27, 28-29). Відповідно ч.1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України, ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. \~ Враховуючи, що позивач у день звільнення працювала та відповідачем повний розрахунок з позивачем при звільненні не було проведено, чим порушені вимоги, передбачені ст.116 КЗпП України, тому відповідно до ст.ст.116, 117 КЗпП України за період з 01.06.2021 по 30.12.2021 середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні складає 67846,16 грн. із розрахунку: 458,42 грн. х 148 робочих днів за період з 01.06.2021 по 30.12.2021. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року по справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), з урахуванням\~конкретних обставин справи,\~які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Тому, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року по справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), приймаючи до уваги розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум (станом на час звільнення 15041,10 грн., з яких 6922,48 заборгованість з заробітної плати, яка виплачена 09.06.2021; 8118,62 грн. заборгованість з одноразової вихідної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію, яка виплачена 30.12.2021), період затримки виплати цієї заборгованості та інші обставини справи, суд вважає необхідним зменшити розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.06.2021 по 30.12.2021 в сумі 15000,00 грн. Суд не приймає доводи відповідача щодо відсутності підстав для задоволенню позову, оскільки вони не ґрунтуються на законі. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в сумі 219,41 грн. (15000 грн. х 992,40 грн. : 67846,16 грн. = 219,41 грн.). Судові витрати, пов`язані з оплатою правничої допомоги, про наявність яких заявлено в позовній заяві, не підлягають стягненню на користь позивача, оскільки суду не надано доказів оплати вказаних витрат. На підставі ст.ст.47, 115, 116, 117 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: partial