Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-16 00:00:00

Підстави заявлених позовних вимог. [PERSON] звернулась з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка посилається на наступні обставини. Так 08.05.2017 року близько 15 год. 15 хв. по вул. Ген. Бочарова, Суворовського р-ну у м. Одесі відбулось ДТП за участі автомобіля "OPEL CORSA" д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , [INFO] , який скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] .. Внаслідок ДТП [PERSON] від отриманих травм помер на місці пригоди. 09.05.2017 року за фактом настання даної ДТП було внесено відомості про таку подію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017160000000499 з кваліфікацією по статті 286 КК України та розпочато досудове розслідування. 18.06.2020 року Суворовський районний судом м. Одеси виніс ухвалу щодо кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017160000000499 по обвинуваченню [PERSON] про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до даного виду відповідальності, а кримінальне провадження №12017160000000499 від 09 травня 2017 року було закрито, що підтверджується копією Ухвали Суворовського районного суду м. Одеси по справі №523/8355/20 від 18.06.2020 року. Позивачка є дружиною загиблого, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , а тому Позивачу спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилась у понесених витратах на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника та у втраті [PERSON] годувальника [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] , станом на 08.05.2017 року застрахована не була. Позивачка вважає, що вона має всі підстави для відновлення свого порушеного права і одержання грошової компенсації за спричинену їй шкоду. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія - [PERSON] не була застрахована, то Позивач, відповідно Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" має право звернутись до Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) для отримання відшкодування заподіяної шкоди. Відповідно до вимог ст. 33, ст. 35 Закону України "Про ОСЦПВВНТЗ" представником за довіреністю Мелех Д.О., 26.06.2019 року було надано МТСБУ повідомлення про ДТП та заяви на виплату страхового відшкодування з усіма необхідними документами, яким присвоєно ідентифікаційний номер справи - [NUMBER] . Серед заявлених Позивачем до відшкодування вимог, містились: -115 200,00 грн. - в рахунок відшкодування шкоди, пов`язане із втратою годувальника; -38 500,00 грн. - в рахунок відшкодування витрат на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника. 06.03.2020 року представником Позивача за довіреністю Мелех Д.О. було додано додаткові документи по справ №59577. Листом за вих. № 20460 від 02.07.2019 року МТСБУ (Відповідач) повідомив представника Позивача про те, що МТСБУ приходить до висновку, що на момент ДТП [PERSON] був пенсіонером та сам перебував на утриманні ПФ України,отже, потерпілий [PERSON] не міг надавати матеріальну допомогу Позивачу [PERSON] , а вона не була на його утриманні. На підставі зазначеного повідомили, що МТСБУ не може здійснити [PERSON] відшкодування шкоди, заподіяної смертю [PERSON] , на умовах ст. 27 Закону України "Про ОСЦПВВНТЗ". 21.04.2020року представником Позивача за довіреністю Мелех Д.О. було надіслано МТСБУ заяву про здійснення регламентної виплати по справ №59577 за наявними документами, проте Відповідач своєї позиції не змінив, відповідно до листа МТСБУ №3.1- 05/13641 від 04.05.2020 року. 15.03.2021року МТСБУ (Відповідач), своїм листом повідомив, що для прийняття рішення щодо відшкодування шкоди МТСБУ необхідно отримати завірений належним чином документ, складений відповідно повноважною установою (вирок суду постанова про відмову в порушенні кримінальної справи), що підтверджує відповідальність іншого учасника за скоєння ДТП. 18.05.2021 року заявою про надання додаткових документів на виплату страхового відшкодування було додано витяг з ЄДРСР копію ухвали Суворовського районного суду м. Одеси по справі № 523/8355/20 від 18.06.2020 року про звільнення обвинуваченого [PERSON] від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до даного виду відповідальності, а кримінальне провадження №12017160000000499 від 09 травня 2017 року було закрито. 27.05.2021 року представником Позивача було отримано на електронну пошту повідомлення від МТСБУ про прийняте рішення про відмову у виплаті відшкодування. Також було зазначено, що причини прийняття такого рішення зазначені в листі, який направлено заявнику, проте жодного листа ні Позивач, ні представник Позивача не отримував. Оскільки МТСБУ, не здійснила жодних регламентних виплат відшкодування заподіяної шкоди Позивачу, чим порушила права та інтереси останнього, Позивачем було прийнято рішення - звернутися до суду за їх захистом. Позивачка вважає, що в порушення вимог ЦК України, Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відповідач неправомірно відмовив у виплаті страхового відшкодування та відповідно до останніх позовних вимог просила стягнути з відповідача на її користь страхове відшкодування, як грошову компенсацію за спричинену шкоду у зв`язку зі смертю потерпілого у розмірі 115200 гривень, витрати на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 38400 гривень. Пояснення сторін в судовому засіданні. В судове засіданні позивачка та її представник не з`явились, однак в матеріалах справи є заява представника позивача, в якій вони просять задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та розглянути справу у їх відсутність. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачку неможливо вважати такою, що була на утриманні померлого [PERSON] , оскільки її доходи значно перевищували доходи померлого. Окрім того, заява про відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника надійшла несвоєчасно. Встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини. 08.05.2017 року близько 15 год. 15 хв. по вул. Ген. Бочарова, Суворовського р-ну у м. Одесі відбулось ДТП за участі автомобіля "OPEL CORSA" д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , [INFO] , який скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] .. Внаслідок ДТП [PERSON] від отриманих травм помер на місці пригоди. 09.05.2017 року за фактом настання даної ДТП було внесено відомості про таку подію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017160000000499 з кваліфікацією по статті 286 КК України та розпочато досудове розслідування. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 18.06.2020 року по справі №523/8355/20 [PERSON] обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, на підставі ст.49 КК України, ч.2 ст.284 КПК України - звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до даного виду відповідальності, а кримінальне провадження №12017160000000499 від 09 травня 2017 року - закрито. В ухвалі зазначено, що [PERSON] обвинувачується в тому, що близько 15 години 15 хвилин 08 травня 2017 року, керуючи автомобілем «Opel Corsa», н/з [NUMBER] , по вул. Генерала Бочарова, навпроти буд.№6, в напрямку від пр-кта Добровольського до вул. Жоліо-Кюрі, не маючи технічної можливості уникнути дорожньо-транспортної пригоди, а саме, наїзду на пішохода [PERSON] , [INFO] , який перетинав проїзну частину в невстановленому для переходу місці, справа наліво за ходом руху автомобіля, після настання такої пригоди, діючи з раптово виниклим умислом на не надання допомоги останньому, якого він своїми діями поставив у небезпечному для життя стані, всупереч вимог п.п.2.10. "а - є" Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, не залишився на місці події, заходів до надання медичної допомоги потерпілому не прийняв, швидку медичну допомогу для надання первинної допомоги потерпілому не викликав, в органи поліції про дорожньо-транспортний випадок не повідомив, прізвища й адреси очевидців події не записав, заходів до забезпечення схоронності слідів події не прийняв, а зник з місця пригоди, чим залишив без допомоги потерпілого [PERSON] , що перебував у небезпечному для життя положенні і був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження, внаслідок безпомічного стану, хоча повинен надати йому допомогу, при тому, що сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан. Відповідно до ч.1 ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. З ухвали суду від 18.06.2020 року вбачається, що обвинуваченому [PERSON] роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, на що останній заявив про зрозуміння роз`ясненого та наполягав на відповідному добровільному волевиявленні. Отже факт вчинення порушення [PERSON] вимог п.п.2.10. "а - є" Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 вважається встановленим, оскільки кримінальне провадження закрито з нереабілітуючих підстав. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкоду [PERSON] було завдано саме джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого, що підтверджується ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси по справі №523/8355/20 від 18.06.2020 року. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завданої здоров`ю особи" (постанови Верховного Суду у справах: №751/8121/17 від 14 січня 2019 року; №500/2095/15-Ц від 10 січня 2019 року; № 757/59802/16-ц від 05 грудня 2018 року; №126/1439/17 від 01 лютого 2018 року). На підставі викладеного, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки завжди є неправомірною та підлягає відшкодування. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] , станом на 08.05.2017 року застрахована не була. Відповідно до п. 41.1 «а» ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004р. № 1961-IV - МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. На підставі викладеного, оскільки цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу [PERSON] не була застрахована у встановленому законом порядку, то обов`язок відшкодувати шкоду, завдану Позивачу, у зв`язку із смертю [PERSON] у межах встановленого ліміту відповідальності покладається на Відповідача. Згідно статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004р. № 1961-IV - у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно із п. 23.1. ст. 23 Закону України ««Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004р. № 1961-IV- шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у тому числі шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Статтею 27.1 Закону України ««Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004р. № 1961-IV встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. З ухвали суду від 18.06.2020 року вбачається, що [PERSON] помер [INFO] на місці ДТП та його смерть є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] , актовий запис №5041, зареєстрований 10.05.2017р. Отже наявні підстави для виплати страхового відшкодування за ст. 27.1 Закону України ««Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004р. № 1961-IV. Згідно ст. 27.1 Закону України ««Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004р. № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Згідно ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 1200 ЦК України шкода відшкодовується: чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно. Позивачка є дружиною загиблого, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , а також є особою пенсійного віку, що підтверджується пенсійним посвідченням серії [NUMBER] . Судом встановлено, що представником [PERSON] за довіреністю Мелех Д.О. , 26.06.2019 року було надано МТСБУ повідомлення про ДТП та заяви на виплату страхового відшкодування не менше 115 200,00 грн. - в рахунок відшкодування шкоди, пов`язане із втратою годувальника Листом за вих. № 20460 від 02.07.2019 року МТСБУ (Відповідач) повідомив представника Позивача про те, що МТСБУ приходить до висновку, що на момент ДТП [PERSON] був пенсіонером та сам перебував на утриманні ПФ України, отже, потерпілий [PERSON] не міг надавати матеріальну допомогу Позивачу [PERSON] , а вона не була на його утриманні. На підставі зазначеного повідомили, що МТСБУ не може здійснити [PERSON] відшкодування шкоди, заподіяної смертю [PERSON] , на умовах ст. 27 Закону України "Про ОСЦПВВНТЗ". 06.03.2020 року представником Позивача за довіреністю Мелех Д.О. було додано додаткові документи по справ №59577. 21.04.2020 року представником Позивача за довіреністю Мелех Д.О. було надіслано МТСБУ заяву про здійснення регламентної виплати по справ №59577 за наявними документами, проте Відповідач своєї позиції не змінив, відповідно до листа МТСБУ №3.1- 05/13641 від 04.05.2020 року. Позиція відповідача щодо відмови виплати страхового відшкодування, як у рішенні за результатами розгляду заяви позивачки, а також у даній справі полягає у наступному. Непрацездатним членом сім`ї вважається - чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно ст. 36 згаданого Закону, члени сім`ї вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, якщо: -були на повному утриманні померлого годувальника; -одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. За приписами ст. 75 СК України, право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно відомостей, що містяться в матеріалах справи, згиблий [PERSON] отримував пенсію за віком, а отже згідно вищевказаних норм законодавства відносився до категорії непрацездатного. За таких обставин, [PERSON] не є годувальником та позивачка не перебувала на утриманні померлого. Іншого не доведено. Суд з приводу вищевказаного виходить з наступного. Так на підставі ст. 1200 ЦК України право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які-не тільки були на утриманні померлого, а й особи, які мали на день смерті право на одержання від нього утримання. Наведене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від : 13 березня 2019 року у справі № 643/207/16-ц, провадження № 61~33638св18; від 06 травня 2020 року у справі № 742/554/19-ц, провадження № 61-20355св19. Окрім того, відповідно до правового висновку, викладеного у постанові "Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц (провадження № 61-2386сво19) під час встановлення того, чи особа потребує матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання особою доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що така особа не потребує матеріальної допомоги. Зазначений висновок застосування норм права в подібних правовідносинах, викладений в постановах Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 742/554/19 та від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19-ц. Враховуючи стан здоров`я позивачки, зважаючи на її непрацездатність, скрутне матеріальне становище, відсутність інших джерел доходу, окрім пенсії, суд вважає, що вона мала право на отримання матеріальної допомоги на утримання від померлого [PERSON] .. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюються в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК та розділом III Закону № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Враховуючи вищевикладене, на момент ДТП (07.01.2020 року) на отримання страхового відшкодування за спричинену шкоду втратою годувальника має право дружина загиблого - [PERSON] [INFO] . На день настання страхового випадку, статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" встановлено у 2017 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 3200,00 грн. Загальний розмір мінімально гарантованого страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника, згідно ст. 27.1 Закону України ««Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004р. № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. На підставі викладеного, загальний розмір страхового відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, що належить Позивачу становить (3200*36=115200,00) 115 200,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Судом також встановлено, що 20.10.2020 року [PERSON] понесла витрати у розмірі 38500.00 грн. на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника загиблому у ДТП чоловіку, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 51 від 20.10.2020 року, накладною № 51 від 20.10.2020 року. З матеріалів справи вбачається, що 17.02.2021р. представником Позивача за довіреністю Мелех Д.О. було надіслано МТСБУ заяву про здійснення регламентної виплати по справі, а саме витрат на спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 38500 гривень. 15.03.2021р МТСБУ (Відповідач), своїм листом повідомив, що для прийняття рішення щодо відшкодування шкоди МТСБУ необхідно отримати завірений належним чином документ, складений відповідно повноважною установою (вирок суду постанова про відмову в порушенні кримінальної справи), що підтверджує відповідальність іншого учасника за скоєння ДТП. 18.05.2021 року заявою про надання додаткових документів на виплату страхового відшкодування було додано витяг з ЄДРСР копію ухвали Суворовського районного суду м. Одеси по справі № 523/8355/20 від 18.06.2020 року про звільнення обвинуваченого [PERSON] від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до даного виду відповідальності, а кримінальне провадження №12017160000000499 від 09 травня 2017 року було закрито. 27.05.2021 року представником Позивача було отримано на електронну пошту повідомлення від МТСБУ про прийняте рішення про відмову у виплаті відшкодування. Вирішуючи дані правовідносини суд прийшов до наступного висновку. Згідно пункту 27.4. статті 27 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004р. № 1961-IV страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до поданого відзиву відповідач вважає дані позовні вимоги необґрунтованими з наступних підстав. Так відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 роз`яснено, що витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож у даній місцевості. Вказані у позові витрати, пов`язані із спорудженням надгробного пам`ятника, є вищою, ніж гранична вартість таких витрат, визначених у постанові правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України «Про витрати на поховання та пов`язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання» № 45 від 03 жовтня 2008 року. Відповідно до вказаної Постанови, для Одеської області гранична вартість складає 7 226 грн. Така правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду від 31.01.2019 у справі № 204/6539/16-ц. Суд вважає, що при вирішенні даних правовідносин необхідно виходити з принципу застосування спеціального Закону, який регулює відповідні правовідносини. Таким Законом є саме «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004р. № 1961-IV, яким встановлено, що страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. При цьому, загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Необхідно визначити, що даний Закон лише обмежує розмір виплат, проте не містить посилання на будь-який на інший нормативний акт, який встановлює чітко визначені критерії оцінки вартості. Суд вважає, що постанова правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України «Про витрати на поховання та пов`язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання» № 45 від 03 жовтня 2008 року не застосовується до правовідносин, які виникли між сторонами, оскільки стосується трудових правовідносин. На день настання страхового випадку, статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлено у 2017 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня 3200,00 грн. Граничний розмір страхового відшкодування на умовах п. 27.4 ст. 27 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» становить 38 400,00 грн. (з розрахунку 12 х 3200 = 38 400). В судовому засіданні представник відповідача також посилався на те, що заява про відшкодування витрат на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 38400 гривен надійшла до МТСТУ несвоєчасно, а тому позивачем пропущені відповідні строки звернення. Так згідно з п. 36.2 ст. 36 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004р. № 1961-IV якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення. Однак дані норми Закону лише передбачать можливість збільшення строку для прийняття рішенням МТСТУпро виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування (регламентної виплати), однак не звільняє від обов`язку здійснити відповідні виплати. На підставі викладеного, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 38400 гривен. Окрім того, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору то з відповідача на користь Держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1536 гривень.

Outcome: approved