Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, а саме просить стягнути аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно з 01 вересня 2020 року з моменту надання платних послуг до припинення навчання, але не більше ніж до досягнення дитиною двадцяти трьох років. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з відповідачем проживала однією сім`єю в зареєстрованому шлюбі, від якого [INFO] народилася донька [PERSON] . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07.07.2017 шлюб розірвано. Донька перебуває на утриманні матері, при цьому після закінчення загальної середньої школи є студенткою факультету «дизайну» зі спеціальністю «дизайнер» з освітнім рівнем «бакалавр» Київського університету культури денної форми навчання. Термін закінчення навчання за навчальним планом здобувача вищої освіти освітнього ступеня «бакалавр» - червень 2024 року. 18.06.2021 ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. 09.11.2021 ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва постановлено здійснювати розгляд цивільної справи в судовому засіданні з викликом сторін. Враховуючи те, що спір стосується прав [PERSON] , суд залучив її до участі в справі в якості третьої особи. Відповідач скористався правом надання відзиву. Представником відповідача [PERSON] - адвокатом Сінченко І.С. подано 08.10.2021 до суду відзив на позовну заяву, у відповідності до якого вимоги позову не визнає, оскільки позивач не довів (і не надав жодних доказів), що відповідач може надавати матеріальну допомогу; позивач не довів, що донька потребує матеріальної допомоги, оскільки саме [PERSON] сплачує за послуги навчання, що підтверджується квитанціями; не надано доказів, що заклад є навчальним, при цьому відповідач ніде не працює, шукає підробіток. (а.с.70) Позивач направив відповідь на відзив. Представник відповідача - адвокат І.С. Сінельченко 24.01.2022 направив клопотання електронною поштою з проханням встановити строк для подання заперечення на відповідь на відзив. Судом було задоволено клопотання, про що зазначено у протоколі судового засідання 16.02.2022 з відкладенням судового засідання як на 14.03.2022, а в подальшому і на 17.05.2022, однак сторона відповідача не скористалася правом надання заперечень. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник вимоги позову підтримали, посилаючись на викладене в ньому. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про розгляд справи повідомлявся належним чином. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні підтримала вимоги позову, зазначаючи про те, що не працює, навчається, перебуває на повному утриманні матері. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення, суд приходить до наступного висновку. 12 грудня 2001 року між сторонами було зареєстровано шлюб, який 07 липня 2017 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва розірвано. Встановлено, що сторони мають спільну доньку - [PERSON] , [INFO] . 27 березня 2021 року донька, яка народилася [INFO] , стала повнолітньою. Встановлено, що донька перебуває на повному утриманні матері, а з 01 вересня 2020 року є студенткою денної форми навчання факультету «дизайну» зі спеціальністю «дизайнер» з освітнім рівнем «бакалавр» Київського університету культури, що підтверджується договором про підготовку фахівця з вищою освітою. Термін закінчення навчання за навчальним планом здобувача вищої освіти освітнього ступеня «бакалавр» - 30 червня 2024 року. Згідно з договором, вартість навчання за семестр 14 500 грн. Правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199, 200, 201 цього Кодексу). Тобто, главою 16 передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та його виконання, при цьому в ст. 201 СК України зазначено норми (перелік статей), які застосовуються до відносин між батьками і повнолітніми дітьми. Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови: - що вони можуть надавати матеріальну допомогу; - право на утримання припиняється у разі припинення навчання; - право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, зазначені правовідносини регулюються ст. 199 цього Кодексу. Вказана норма закону розповсюджує обов`язок батьків надавати утримання повнолітнім дітям на випадки, коли дитина продовжує навчання та вимагає у зв`язку з цим матеріальної допомоги. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання. 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі. Навчання дитини має бути її основним заняттям, отже якщо дитина навчається на заочному відділенні і має можливість працювати та заробляти собі на життя, обов`язку батьків утримувати таку дитину не виникає Стаття 200 СК України передбачає, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів на користь позивача на утримання доньки керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Відповідачем долучено до відзиву копію трудової книжки, де останній запис у 2018 році у звязку зі звільненням за угодою сторін, однак вказана обставина не свідчить про те, що відповідач не може та не повинен надавати допомогу на утримання доньки. Зокрема, відсутність запису у трудовій книжці з лютого 2018 року не є підтвердженням відсутності працевлаштування, при цьому відповідач не зазначає щодо неможливості влаштування на роботу чи неспроможності працювати, неможливості отримувати доходи або мати інші джерела фінансового збагачення. На даний час трудова книжка не несе в собі підтвердження, що особа не має засобів на існування. Посилання відповідача на неможливість сплати ним аліментів, оскільки він офіційно не працює, підстав для відмови в задоволенні позову не дають, оскільки відсутність офіційного та постійного працевлаштування не звільняє від обов`язку з утримання повнолітньої дитини. Крім того, відповідач окрім трудової книжки не надав інших доказів того, що він не може утримувати власну дитину в період її навчання, та нести разом з її матір`ю витрати на навчання. Відповідач також не надав доказів, які б підтверджували, що його донька має власні доходи, утримує себе сама та має фінансові можливості самостійно оплачувати своє навчання. У відзиві відповідач послався лише на те, що позивач, яка після розірвання шлюбу залишилась проживати з донькою і яка її утримує, зобов`язана надавати докази того, що відповідач МОЖЕ надавати допомогу, докази, що дитина НЕ працює і ПОТРЕБУЄ допомоги, при цьому він, з себе, як з батька, зняв відповідальність щодо несення тягаря утримання дитини. Законодавством закріплюється зобов`язання батьків забезпечувати дітей до повноліття, а за деяких обставин - і після досягнення 18 років. Коли батько проживає окремо від дитини, то має брати участь в утриманні шляхом надання грошової, іншої допомоги за домовленістю. Відповідач є працездатними, проживає окремо від дитини, інших дітей не має, аліменти не сплачує, отже має можливість понести частину витрат на утримання дитини. Як зазначалося вище, стороною відповідача було висловлено клопотання щодо надання заперечення на відповідь на відзив, однак сторона відповідача не скористалася правом надання заперечень, при цьому жодного разу не з`явилася в судове засідання. Враховуючи викладене та зобов`язання обох батьків відповідно до ст. 199 СК України утримувати дитину, яка продовжує навчання і не має самостійного доходу, і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги до 23 - х років, надавши аналіз наявним у справі доказам,

Outcome: partial