Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-22 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову вказує, що їй належить на праві власності квартира [ADDRESS] . В даній квартирі у 2011 році тимчасово вона зареєструвала свою подругу [PERSON] , яка не є членом її родини. Тривалий час відповідач в квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує, як стало відомо позивачу, вона поїхала до родичів і повертатися не має наміру, місце її проживання позивачу не відоме. Реєстрація відповідача [PERSON] , яка без поважних причин понад рік не проживає у квартирі та в добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку не бажає, перешкоджає позивачу у здійсненні права власності, а тому позивач просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що стане підставою для зняття її з реєстраційного обліку. Позивач в судове засідання не з`явилася, звернулись із заявою про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно, згідно вимог ЦПК України. Причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав, у зв`язку з чим, відповідно до ст.ст. 280-283 ЦПК України зі згоди представника позивача, суд ухвалює заочне рішення. Вивчивши матеріали справи,\~дослідивши докази\~та оцінивши\~їх у\~сукупності,\~суд приходить\~до наступного\~висновку.\~ Приписами статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб. Положеннями ст.\~317\~ЦК України\~передбачено,\~що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За правилами статті 150 Житлового кодексу України, власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Аналогічні приписи містить і стаття 383 ЦК України. За положеннями частини 1 статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За приписами статті 41 Конституції України та статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже власник майна, здійснює право своєю волею, а тому може вчиняти щодо майна будь-які дії. Власник вправі розпоряджатися належним йому майном в абсолютний спосіб, за своєю волею, яка обмежується тільки законом, оскільки суб`єктивне право власності є абсолютним. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, яке належить власнику на праві власності. В судовому засіданні встановлено та доведено матеріалами справи, що на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого Ленінською районною адміністрацією Запорізької міської ради від 25.04.2001 року [PERSON] належить квартира [ADDRESS] (а.с.5). В даній квартирі у 2011 році тимчасово вона зареєструвала свою подругу [PERSON] , яка не є членом її родини. Тривалий час відповідач в квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує, як стало відомо позивачу, вона поїхала до родичів і повертатися не має наміру, місце її проживання позивачу не відоме, про що було складено акт про не проживання, підписаний сусідами. Таким чином, відповідач фактично більше року не проживає у належній позивачці квартирі, житловим приміщенням не користується, особистих речей за вказаною адресою не має, витрати по утриманню житла не несе, в добровільному порядку знятись з реєстрації не бажає, тому вона втратила право користування цим приміщенням, а зняття її з реєстрації місця проживання за приписами статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», на теперішній час, можливо здійснити лише на підставі судового рішення, про позбавлення їх права користування житловим приміщенням. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved