Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про негайне відібрання дитини. В подальшому змінив позовні вимоги, просив негайно відібрати дитину у матері, повернути її до попереднього місця проживання, визначити місце проживання дитини та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини. [PERSON] звернулась до [PERSON] із зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини. Вказані позовні вимоги розглянуті судом в одному провадженні, за правилами загального позовного провадження. І. Виклад позицій сторін. Виклад позиції позивача за первісним позовом. Первинний позов [PERSON] обґрунтовує тим, що з 28.04.2017 року перебував у шлюбі з відповідачкою [PERSON] , під час шлюбу у них народився син [PERSON] [INFO] . Шлюб було розірвано рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 27.06.2019 року, в резолютивній частині вказаного рішення визначено, що дитина [PERSON] , [INFO] залишається проживати з батьком. Дитина [PERSON] після розірвання шлюбу постійно мешкав із [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , ця квартира належить на праві власності позивачу та його матері, у квартирі вони мешкали лише у двох з сином. Син зареєстрований за вищезазначеною адресою. Відвідував «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №260» Криворізької міської ради з 04.09.2018 року. [PERSON] , ніколи не забороняв сину спілкуватися з матір`ю, адже розуміє, що для сина важливе спілкування та виховання обох батьків, але 12.07.2021 року колишня дружина [PERSON] , приблизно о 10 годині прийшла до дитячого садку і забрала дитину, нічого не сказавши [PERSON] , одразу вона поїхала разом з дитиною до Рівненської області Володимирецький район, с.Степангород, за місцем своєї реєстрації. Про те, що [PERSON] , забрала дитину, [PERSON] , стало відомо приблизно о 15 годині 12.07.2021 року, після чого він одразу звернувся до поліції, прокуратури, та служби у справах дітей виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривий ріг ради, але всі служби повідомили [PERSON] , що нічого не можуть зробити адже матір не позбавлена батьківських прав. [PERSON] , спілкувався неодноразово з матір`ю дитини, але вона вважає свої дії правомірними. Тому [PERSON] , вважає, що внаслідок неправомірних дій [PERSON] , стосовно самовільного відібрання дитини на даний момент порушуються його права як батька дитини. Іншої можливості відновити своє право [PERSON] , як батько дитини, не має, що і стало підставою для звернення до суду. Вказана позовна заява [PERSON] , надійшла до Володимирецького районного суду Рівненської області 21.07.2021 року. Ухвалою суду від 23.07.2021 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, 30 серпня 2021 року відповідач [PERSON] , подала відзив на цивільний позов, в якому вона просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі. Виклад позиції позивачки за зустрічним позовом. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що після укладення шлюбу з [PERSON] , починаючи з 26.09.2016 року до 15.10.2017 року вони разом проживали за місцем її реєстрації в [ADDRESS] у будинку її батьків. Так як роботи в селі не було, вони вирішили переїхати до м. Кривого Рогу за місцем реєстрації позивача, де починаючи з 15.10.2017 року по 12.07.2021 року проживали разом із позивачем та дитиною. Підставою звернення до суду із позовом про розірвання шлюбу з боку позивача було те, що позивачу на роботу прийшла повістка з військомату для проходження військової служби. Так як [PERSON] , хотів уникнути проходження військової служби та направлення його у АТО, йому порадили фіктивно розірвати шлюб із обов`язковим зазначенням у рішенні суду, що спільна дитина залишається проживати з батьком. Таким чином, згідно документів, на його утриманні буде малолітня, грудна дитина, яка проживає з ним, а матір проживає окремо, що надасть йому можливість уникнути військової служби. Так як [PERSON] , боявся за своє життя та здоров`я, а [PERSON] , перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і окрім заробітної плати позивача коштів для проживання родини у них не було, позивач умовив її погодитись із позовом, зазначивши, що [PERSON] , згідна, щоб син проживав з батьком. При цьому позивач наполягав, що сторони і надалі будуть продовжувати жити як сім`я, вести спільне господарство, мати взаємні права та обов`язки, і що законом не заборонені фактичні шлюбні стосунки. Таким чином розірвання шлюбу було фіктивним, оскільки вони як до рішення суду, так і після його ухвалення проживати разом за однією адресою в одній квартирі, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки. Після досягнення дитиною трирічного віку, [PERSON] , вийшла з відпустки по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку на роботу, та також, як і позивач працювала, з метою якнайкращого добробуту для родини. У квітні 2021 року [PERSON] , дізналась, що відповідач їй зраджує із іншою жінкою. Коли позивач виявив, що відповідачка знає про подружню зраду, сталась сварка, в результаті чого, на очах у сина [PERSON] та дітей відповідачки від першого шлюбу позивач її побив, обмежив спілкування з дитиною та висунув вимогу виселитись із належного йому житла. Згодом, забравши [PERSON] на море, позивач наказав виїжджати з його квартири, інакше він зробить так, що вона ніколи не побачить сина, оскільки у нього в Кривому Розі дуже багато впливових знайомих. Усвідомлюючи це, [PERSON] , виїхала з квартири позивача та тиждень ночувала на роботі, так як особистого житла у неї в Кривому Розі не було. Коли ж позивач повернувся із сином з моря, [PERSON] , попросила його побачитись із сином, на що їй було відмовлено. Відповідачка написала позивачу, що хоче забрати сина та поїхати до своїх батьків, таким чином повідомивши його про свої наміри. Зустрівшись із сином, він сказав, що не хоче жити із позивачем, бо він б`є маму і він його боїться. Таким чином [PERSON] , вирішила поїхати із дітьми до своїх батьків за місцем своєї реєстрації, аби уникнути насилля у сім`ї. Таким чином, [PERSON] , вважає, що позивач веде аморальний образ життя, показуючи неприпустимий приклад дітям, що тато може бити їх маму у їх присутності, зраджувати їй, знущатись над жінкою, тільки тому, що він фізично сильніший. Своєю аморальною поведінкою позивач може зашкодити розвиткові дитини. Коли ж [PERSON] , приїхала до батьків за місцем своєї реєстрації, дізналась, що позивач викликав поліцію і наполягав на тому, що відповідачка нібито вкрала власну дитину. Проте після розмови із поліцією їй пояснили, що якщо позивач вважає, що [PERSON] , порушила його права, то це цивільно-правовий спір і він має право звернутись до суду. Починаючи з 12 липня 2021 року і до часу звернення до суду з зустрічним позовом, син [PERSON] , постійно, безперервно проживає разом із матір`ю та іншими родичами за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Актом з місця проживання. 19.08.2021 року, коли [PERSON] , приїхала у м. Кривий Ріг до дитячого садочку з метою збору доказів на спростування доводів [PERSON] та надання їх до суду і доведення факту того, що вихованням дитини в дійсності займалась вона, [PERSON] разом з членами своєї сім`ї зустрів [PERSON] , розпочав сварку та заподіяв їй тілесні ушкодження, з приводу чого вона зверталась до поліції. Так як згоди про місце проживання малолітнього сина не досягнуто, [PERSON] змушена звернутись до суду із відповідним позовом. Вважає, що проживання сина разом з матір`ю, братами та сестрами, позитивно впливає на його виховання та здоров`я, моральний та розумовий, емоційний, естетичний, освітній та культурний розвиток. Вказана позовна заява [PERSON] , надійшла до Володимирецького районного суду Рівненської області 30.08.2021 року. Ухвалою суду від 31.08.2021 року у даній справі зустрічний позов був прийнятий до одночасного розгляду з первісним, та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, 24 вересня 2021 року відповідач за зустрічним позовом [PERSON] подав відзив, в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, врахувати ту обставину, що незважаючи на погіршення відносин з [PERSON] , [PERSON] завжди належно виконував свої батьківські обов`язки по відношенню до сина, завжди дбав про його забезпечення, фізичний та психологічний розвиток, соціалізацію. В той же час, [PERSON] не тільки самовільно, без узгодження з батьком, змінила місце проживання сина, по суті, викравши його, але й помістила дитину в завідомо гірші умови, де відсутні можливості для його навчання, розвитку, контролю за здоров`ям, соціалізації. ІІ. Інші процесуальні дії сторін та рішення суду з процесуальних питань. У відповідності до ч.3 ст.49 ЦПК України, до закінчення підготовчого засідання позивач за первісним позовом [PERSON] подав заяву про зміну та збільшення позовних вимог, в якій також заявив вимогу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина, і вказана заява прийнята судом. Судом було задоволено клопотання сторін та їх представників про проведення судових засідань в режимі відеоконференції, про що судом виносились відповідні ухвали. 04.10.2021 року та 16.11.2021 року підготовче судове засідання відкладалось за клопотанням сторін та у зв`язку з технічними проблемами при встановленні відеозв`язку. 20.12.2021 року ухвалою Володимирецького районного суду закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду. Одночасно зобов`язано Службу у справах дітей Тернівської районної в м.Кривий Ріг міської ради та Службу у справах дітей Володимирецької селищної ради надати висновки з приводу місця проживання малолітньої дитини з кожним із батьків; і такі висновки було надано суду. 15.02.2022 року та 19.04.2022 року судові засідання відкладались у зв`язку із неявкою свідків та за клопотанням представника відповідача (у зв`язку із заміною представника). Після закінчення підготовчого провадження позивачем [PERSON] було подано до суду письмові докази, отримані після 20.12.2021 року, які у відповідності до ст.83 ЦПК України прийняті судом. Будь-яких інших процесуальних дій не вчинялося та заяв до суду не надходило. Ш. Пояснення учасників справи. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги, надав пояснення в межах позову. Заперечив проти зустрічних позовних вимог та надав пояснення в межах відзиву на зустрічний позов. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні підтримали власні позовні вимоги, надали пояснення по їх суті. Заперечили проти задоволення первісного позову та надали пояснення в обґрунтування заперечень. Представники третіх осіб Служби у справах дітей Тернівської районної в м.Кривий Ріг міської ради та Службу у справах дітей Володимирецької селищної ради надали суду клопотання про розгляд справи у відсутності їх представників. З метою забезпечення прав та інтересів дитини, при з`ясуванні думки дитини щодо питань, які вирішуються в ході судового розгляду, суд обмежився відомостями, отриманими від сторін, які містяться в наданих доказах та висновках державних органів, оскільки особиста участь дитини в судовому засіданні, на думку суду, є неможливою через його малолітній вік, і може негативно вплинути на психологічний стан дитини та її подальші внутрішньо-сімейні стосунки. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом. Заслухавши пояснення учасників судового провадження, показання свідка [PERSON] дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, та не заперечувалося учасниками справи, що [PERSON] , та [PERSON] , перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.04.2017 року. За час шлюбу в подружжя народився син [PERSON] [INFO] (а.с.10). 27.06.2019 року, шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Володимирецького районного суду Рівненської області. Даним рішенням суду, було визначено що дитина [PERSON] , [INFO] залишається проживати з батьком. (а.с.7-9). Як вбачається з висновку про визначення місця проживання дитини виконкому Тернівської районної в місті Кривий Ріг ради від 03.02.2022 року, після розірвання шлюбу і до липня 2021 року сторони разом з малолітнім сином [PERSON] та дітьми [PERSON] від першого шлюбу продовжували проживати разом за адресою: [ADDRESS] , що підтверджує пояснення [PERSON] . З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги досліджене судом за згодою сторін їх особисте цифрове листування за допомогою служби «Вайбер», суд вважає необґрунтованими твердження позивача [PERSON] про викрадення [PERSON] дитини. Також встановлено, що [PERSON] , [INFO] , відвідував «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №260» Криворізької міської ради з 04.09.2018 року (а.с.14). [PERSON] , працює на підприємстві ПАТ «Північний Гірничо-збагачувальний комбінат на посаді електрослюсар черговий та з ремонту устаткування 5 розряду з 21.02.2020 року по теперішній час, що підтверджується довідкою №173/2 від 15.07.2021 року. (а.с.15,17). Згідно свідоцтва про право власності від 22.04.2019 року серія [NUMBER] вбачається, що [PERSON] , на праві приватної власності належить 1/2 квартири [ADDRESS] . (а.с.16). Також судом встановлено та не заперечувалося учасниками справи, що на даний час дитина [PERSON] , [INFO] , постійно проживає в с. Степангород, Вараський район, Рівненської області за місцем реєстрації матері [PERSON] . Згідно висновку судово медичного експерта №1261 від 23.08.2021 року вбачається, що у [PERSON] , були виявлені легкі тілесні ушкодження які виникли від ударної дії тупого твердого предмету. (а.с.47-48). З довідки від 27.08.2021 року №295, яка видана директором Хиноцького ЗЗСО І-ІІІ ступенів Володимирецької селищної ради вбачається, що дитину [PERSON] , буде зараховано до різновікової дитсадкової групи Хиноцького ЗЗСО І-ІІІ ступенів Володимирецької селищної ради з 01 вересня 2021 року. З довідки №30 від 30.09.2021 року, яка видана ФОП [PERSON] , вбачається, що [PERSON] , працює з 22.09.2021 року та займає посаду менеджер. (а.с.123). Згідно довідки №42 від 16.11.2021 року, яка видана директором комунального позашкільного закладу «Володимирецький будинок школярів та юнацтва» та видана [PERSON] , вбачається, що [PERSON] , відвідує гурток образотворчого мистецтва у комунальному позашкільному закладі «Володимирецький будинок школярів та юнацтва» з 01.10.2021 року. (а.с.135). З висновку №211 від 01.12.2021 року, наданого Службою у справах дітей Володимирецької селищної ради як органу опіки та піклування вбачається, що проживання малолітнього [PERSON] , з матір`ю відповідатиме інтересам дитини.(а.с.153-155). З висновку №1/31-86 від 04.02.2022 року, наданого Службу у справах дітей Тернівської районної в м.Кривий Ріг міської ради вбачається, що вирішення даного питання служба покладала на розсуд суду, але з урахуванням якнайкращих інтересів дитини малолітнього [PERSON] (а.с.157-158). V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін, мотиви застосування норм права судом. За змістом статей\~150,\~155 Сімейного кодексу України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися усупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч.4 ст.29 Цивільного Кодексу України, ст.160 Сімейного Кодексу України, місцем проживання малолітньої дитини, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Як вбачається зі ст.ст.151, 163 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що сторони у справі, які є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , мають рівні права та обов`язки по вихованню та утриманню дитини. Оскільки щонайменше до липня 2021 року батьки малолітнього проживали разом, що підтверджується висновком органу опіки та піклування, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про відібрання дитини та повернення її до попереднього місця проживання недоведеними. Такий висновок суду обґрунтовується тим, що хоча у відповідності до рішення Володимирецького районного суду, яким було розірвано шлюб між сторонами, місцем проживання малолітньої дитини [PERSON] було визначено місце проживання батька, однак після розірвання шлюбу сторони не проживали окремо, і рішення суду в цій частині не виконувалось. Разом з тим, враховуючи, що на час подання як первісного, так і зустрічного позову, сторони проживають окремо, і між ними виник спір про визначення місця проживання дитини, такий спір підлягає вирішенню судом. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Аналіз норм чинного сімейного законодавства України, а саме ч.2 ст.161, абз.2 ч.1 ст.162, ч.3 ст.163 Сімейного Кодексу України, засвідчує, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Судом встановлено, що в даному випадку батьки малолітнього [PERSON] мають житло, отримують доходи у вигляді заробітної плати, відсутні відомості про зловживання будь-ким зі сторін алкоголем, наркотичними речовинами, про їх аморальну поведінку, судимості, притягнення до адміністративної відповідальності. Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами які сторони надали в судове засідання, в т.ч. довідками про місце роботи обох сторін та їх заробітну плату, довідками з місця проживання та актами обстеження житлово-побутових умов, характеристиками (а.с.11-13, 15-17, 44, 51-53, 92, 93, 94, 123). При цьому суд не приймає до уваги доводи [PERSON] про аморальну поведінку [PERSON] та систематичне вчинення домашнього насильства, оскільки надані суду докази (талон, який підтверджує звернення до органів поліції, довідка з медичного закладу, висновок експерта №1261 від 23.08.2021 а.с.47-48, 54, 55), на думку суду підтверджує виключно одиничний випадок конфлікту із застосуванням насильства між сторонами, який мав місце 19.08.2021 року, і не свідчить про систематичне чи триваюче насильство. З висновку, наданого органом опіки та піклування Володимирецької селищної ради затвердженого рішенням виконавчого комітету цієї ради №211 від 01.12.2021 року, вбачається, що проживання малолітнього [PERSON] з матір`ю відповідатиме інтересам дитини (а.с.153-155) При цьому, в своєму висновку про визначення місця проживання дитини виконкому Тернівської районної в місті Кривий Ріг ради від 03.02.2022 року (вих № 1/31-86) інший орган опіки залишає вирішення даного питання на розсуд суду, з урахуванням інтересів дитини (а.с.157-158) Як вбачається зі ст.8 Закону «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Таким чином, при визначенні місця проживання дитини слід враховувати, поряд з іншими обставинами, визначеними законом, також способи виконання батьками своїх обов`язків та їх відповідність інтересам дитини. Зі ст.ст.111, 112, 114 Закону України «Про охорону дитинства», вбачається, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Вказані положення вітчизняного законодавства відповідають також і вимогам міжнародно-правових нормативних актів, які також є джерелом права. Зокрема, у додатку до Рекомендації Rec(2005)5 Комітету міністрів, прийнятої 16 березня 2005 року, перелічено основні принципи забезпечення прав дітей, які виховуються в інтернатських закладах. Зокрема, ці принципи передбачають таке: «...Сім`я є природним середовищем для розвитку і забезпечення добробуту дитини, і головну відповідальність за виховання та розвиток дитини покладено на батьків; наскільки це можливо, мають вживатися профілактичні заходи з підтримки дітей і сімей з урахуванням їхніх особливих потреб…». У рішенні від 11.07.2017 року у справі «М.С. проти України» та у рішенні від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України» Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) вказував, що при визначені найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Таким чином, побутові умови, їх рівень та якість, на думку суду, є лише однією зі складових всебічного та гармонійного розвитку дитини, у зв`язку з чим, передача дитини тому з батьків, хто має вищий дохід чи кращі побутові умови, не в повній мірі відповідатиме її інтересам. Згідно правової позиції ВС, висловленої у постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 486/709/16-ц, три визначенні місця проживання дитини судам необхідно встановлювати не лише наявність або відсутність виняткових обставин, коли дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю, а крізь призму врахування найкращих інтересів дитини, виходячи із рівності прав батьків щодо дитини, встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Таким чином, положення чинного сімейного законодавства передбачають, що при вирішенні спору щодо місця проживання малолітньої дитини, у першу чергу, повинні враховуватись інтереси самої дитини. Згідно з ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У справі «Хант проти України» ЄСПЛ в своєму рішенні від 07.12.2006 року зазначає, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Враховуючи наведенні положення міжнародно-правових актів та рішень ЄСПЛ, які у відповідності до ст.13 СК України є частиною національного сімейного законодавства України, суд приходить до висновку, що у даному випадку проживання дитини з матір`ю, братом та сестрою, тобто у звичному, безпечному та благополучному середовищі, найкраще відповідатиме інтересам дитини та вимогам чинного законодавства, забезпечить фізичний, моральний, духовний розвиток дитини, належний рівень виховання та підготовку до навчання. Наведене є підставою для задоволення зустрічного позову [PERSON] та, відповідно, підставою для відмови у первісному позові [PERSON] . При цьому суд також враховує, що чинним законодавством передбачено вичерпний перелік обставин, за наявності яких дитину не можна передати на виховання матері - відсутність у матері самостійного доходу; зловживання матір`ю спиртними напоями або наркотичними речовинами; аморальна поведінка матері, яка може зашкодити розвиткові дитини однак всі ці обставини в даному випадку відсутні. Відповідно до Принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Дитина має право на здорове зростання і розвиток (принцип 4 Декларації прав дитини). Хоча Декларація про права дитини в розумінні\~Закону України «Про міжнародні договори України»\~не є міжнародним договором, однак в даній ситуації, не маючи жодних доказів про ненадійність матері, не слід відкидати її рекомендаційного характеру, адже в тому числі така декларація є ефективним механізмом та інструментом захисту прав дитини в світовому масштабі. Проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку, що [PERSON] , не навів беззаперечні обставини які вимагають повернення дитини батькові, а тому суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] , про визначення місця проживання дитини, негайне відібрання дитини, повернення її за попереднім місцем проживання та стягнення аліментів. Доводи представника позивача про неналежні умови виховання малолітнього [PERSON] в сім`ї матері, в т.ч. про неналежні побутові умови, відсутність умов для соціалізації та розвитку дитини, не підтверджені доказами, і не спростовують висновків суду. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до частини першої статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 908,00 гривні, які понесені позивачем [PERSON] по цій справі, суд вважає документально підтвердженими, але у задоволенні його позову відмовляє повністю, вказані витрати не підлягають відшкодуванню. З [PERSON] підлягають стягненню в користь [PERSON] понесені нею та документально підтверджені судові витрати в сумі 908 грн., оскільки її позовні вимоги судом задоволені. Враховуючи викладене,

Outcome: approved