Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-17 00:00:00

АТ «Кредобанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості. В позовній заяві зазначено, що 03.02.2020 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № CL-260213. Відповідно до п. 1.1. договору банк зобов`язується надати у власність позичальникові грошові кошти на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, вказані, в цьому кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим кредитним договором. Кредит видається виключно на цілі зазначені в цьому кредитному договорі. Позивач належним чином виконав свій обов`язок щодо надання відповідачу кредиту,однак відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором, що становить 25918,33 грн.,яка складається із заборгованості за тілом кредиту, яка становить 17385,80 грн. та заборгованості за відсотками, яка становить 8532,53 грн. Вимоги до [PERSON] як солідарного боржника за зобов`язанням позивач обґрунтував тим, що 31.01.2020 рку між АТ «Кредобанк» та [PERSON] підписано анкету заяву № CL-260213 фізичної особи на отримання кредиту, в якій зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] із [PERSON] . Викладене стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Представник позивача надав клопотання, в якому просив суд розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі у судове засідання повторно не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. Частиною восьмою статті 178\~ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Відповідно до ч. 4\~ст. 223 ЦПК України\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи зазначене вище та положення ч. 4\~ст. 223 ЦПК України\~і\~ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч. 2\~ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов такого висновку. Згідно з вимогами ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що 03.02.2020 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № CL-260213, згідно умов якого відповідач отримав кошти в сумі 20000,00 грн. строком на 60 місяців терміном до 31.01.2025 з відсотковою ставкою 65% річних. Відповідно до п. 1.1. договору банк зобов`язується надати у власність позичальникові грошові кошти на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання , а позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, вказані, в цьому кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим кредитним договором. Кредит видається виключно на цілі зазначені в цьому кредитному договорі. Згідно з п. 6.3 кредитного договору, повернення суми кредиту, здійснюється щомісячно разом із процентами за користування кредитом, у вигляді рівних сум - ануїтетного платежу (розмір якого визначається п. 6.2 Кредитного договору). Пунктом 6.2 кредитного договору визначено, що позичальник здійснює погашення заборгованості за цим кредитним договором відповідно до графіку платежів (додаток № 1 до кредитного договору). Всього позичальник зобов`язаний здійснити 60 щомісячних платежів по 1144 грн. щомісячно, кожного останнього числа відповідного місяця, впродовж 60 місяців з дати укладання кредитного договору. Перший і останній платежі можуть відрізнятись за розміром суми щомісячного платежу. Щомісячні платежі з 03.02.2020 року до 31.01.2025 року погашаються в однаковому порядку. Пунктами 4.1., 4.2. кредитного договору передбачено, що відповідач сплачує банку відсотки, за процентною ставкою 65 % річних. Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), за ставкою, визначеною п. 4.1. Кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього кредитного договору. Пунктом 4.5 договору визначено реальну річну процентну ставку 88,28 % річних. Пунктом 6.9 договору передбачено, що банк у випадках невиконання позичальником зобов`язань, передбачених договором, вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника. Факт отримання відповідачем коштів у розмірі 20000,00 грн. відповідно до зазначеного вище кредитного договору підтверджується меморіальним ордером № 6396649 від 03.02.2020 року та випискою руху коштів по рахунку [PERSON] . Позичальник підтвердив факт ознайомлення з договором про надання банківських послуг до його укладення та погодився з його умовами (а.с.31). [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, що призвело до виникнення заборгованості, яка, згідно розрахунків позивача станом на 18.11.2021 року склала 25918,33 грн., з яких 17385,80 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 8532,53 грн. заборгованість за відсотками. 15.09.2021 року позивач направив відповідачу досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань вих. № 30562/2021 від 15.09.2021 року про необхідність повернення кредиту у повній непогашеній сумі та сплати всіх нарахованих і несплачених процентів за користування кредитом, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та списку №1 згрупованих відправлень Укрпошта Експрес. Вказана вимога залишена позичальником без уваги. За викладених обставин, суд приходить до висновку про неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань, внаслідок чого права позивача порушенні, існує заборгованість за кредитним договором по тілу кредиту в сумі 17385,80 грн. та нарахованим відсоткам в сумі 8532,53 грн., яка і підлягає стягненню. Вказана заборгованість є перед судом доведеною та такою, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Щодо солідарного стягнення заборгованості з [PERSON] та [PERSON] суд зазначає наступне. Згідно анкети-заяви фізичної особи на отримання готівкового кредиту № CL-260213 від 31.01.2020 року [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . Обґрунтовуючи вимогу про солідарне стягнення заборгованості з обох відповідачів Банк у позові посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 07 жовтня 2020 року (справа № 205/5882/18). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року (справа № 205/5882/18) з посиланням на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року (справі № 14-712цс19) та в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 09 вересня 2020 року (справі № 14-127цс20), зроблений висновок такого змісту: «За нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. При вирішенні спору про порядок виконання подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном». У справі, переглянутій Верховним Судом, встановлені такі фактичні обставини: «[PERSON] надала згоду своєму чоловікові [PERSON] на отримання кредиту іпотеки з наданням в іпотеку домоволодіння [ADDRESS] на умовах, йому відомих і на його розсуд (нотаріально посвідчена заява [PERSON] від 25 жовтня 2007 року)». «Кредитний договір укладений [PERSON] з метою придбання домоволодіння [ADDRESS]». Тобто у справі № 205/5882/18 судами встановлено, що один із подружжя за письмовою згодою іншого подружжя отримав кредит для придбання житла у спільну власність. Такі обставини, поза розумним сумнівом, вказують на те, що правочин (кредитний договір) вчинений одним із подружжя в інтересах сім`ї, а тому обидва подружжя несуть солідарну відповідальність за цим правочином. За змістом положень ст.12, ст.13, ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності. Кожна із сторін зобов`язана довести належними і допустимими доказами ті, обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи у межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд не може збирати докази, що стосуються спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судоми у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійснені учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Подані банком письмові докази не дають суду підстав визнати доведеним те, що кредитний договір укладений в інтересах сім`ї, оскільки, як слідує зі змісту цього договору, він укладений для реалізації поточних потреб позичальника. Як встановлено судом договору поруки [PERSON] не підписував, доказів того, що договір був укладений в інтересах сім`ї матеріали справи не містять, а тому підстави для задоволення позову АТ «Кредобанк» у частині позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача [PERSON] , відсутні. Таким чином, в задоволенні позовних вимог АТ «Кредобанк» до [PERSON] слід відмовити. Враховуючи все вищевикладене суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором № CL-260213 від 03.02.2020 в розмірі 25918,33 грн., з яких 17385,80 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 8532,53 грн. заборгованість за відсотками. Щодо стягнення з відповідача витрат позивача на правову професійну допомогу в розмірі 2591,833 гривень (10% від ціни позову) суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Долучена до позовної заяви копія договору про надання правової допомоги від 11.02.2019 року, укладеного між АТ «Кредобанк» та АО «Бізнес і право» не є доказом понесення позивачем витрат на правничу допомогу адвоката Павленко С.В. у вищевказаній сумі. Будь-яких інших доказів понесення таких витрат, зокрема акту про виконані роботи (додаток № 5 до договору), акту прийому-передачі документів (додаток № 6 до договору), платіжного доручення про сплату гонорару тощо матеріали справи не містять, а тому правові підстави для покладення на відповідача обов`язку відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката відсутні. Таким чином, враховуючи вищевикладене, з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 2270,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved