Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про визнання [PERSON] такими, що втратив право користування житловим приміщенням по [ADDRESS] , в обґрунтування зазначивши наступне. Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 грудня 2012 року за нею, [PERSON] , визнано право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з будівлями та спорудами по [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстровані та проживають: голова домогосподарства - [PERSON] , чоловік - [PERSON] , донька - [PERSON] , син - [PERSON] . Водночас у цьому будинку зареєстрований її брат - [PERSON] , який ніколи не проживав і не проживає за адресою реєстрації. У зв`язку із ускладненням умов отримання субсидії в 2019 році, вона звернулася до [PERSON] з проханням знятися з реєстрації у її будинку, оскільки вона не зможе отримати субсидію, з урахуванням того, що він ніколи не проживав і не проживає за цією адресою, але отримала відмову. Вважає, що внаслідок таких дій відповідача, порушуються її право на отримання субсидії, внаслідок чого погіршується її матеріальне становище та матеріальне становище її сім`ї, що шкодить її інтересам, тому і вимушена звернутися до суду з цим позовом. Просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням по [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, на адресу суду подала письмову заяву, у якій просить суд справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений у визначеному порядку, про причини неявки суд не повідомляв, відзиву або будь-яких заяв щодо розгляду справи у його відсутність, на адресу суду не надходило. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які були допитані попереднім складом суду, в судове засідання не з`явилися та на адресу суду подали письмові заяви, у яких просять суд взяти до уваги їх попередні пояснення та зазначають, що не мають можливості з`явитися в суд за станом здоров`я та підтверджують, що відповідач [PERSON] близько двадцяти років не з`являється і не проживає за адресою: [ADDRESS] . Суд, врахувавши позицію позивача та свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини щодо користування житлом, а саме частиною приміщення житлового будинку, власником якого є позивач. Даний спір регулюється нормами цивільного законодавства - ст.ст. 391, 405 ЦК України, відповідно до яких власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, оскільки у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, він втрачає право на користування житлом. Реєстрація місця проживання хоча і не спричиняє за собою виникнення права користування житловим приміщенням, проте обмежує майнові інтереси власника, пов`язані з правом розпорядитися ним. Втрата права користування житловим приміщенням тягне за собою наслідки у вигляді скасування реєстраційного запису про реєстрацію фізичної особи за певним місцем проживання. Позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20.12.2012 року та витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованого 23.01.2013 року за індексним номером 107517. Згідно акту обстеження фактичного проживання членів домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , від 20.03.2019 року, комісією у складі сільського голови Шевчук Т.Б., депутата сільської ради Власюк Л.І. та сусідів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , було проведено обстеження домоволодіння [PERSON] , яке побудоване у 1970 році і знаходиться по [ADDRESS] . Голова домогосподарства - [PERSON] , 1980 року народження, чоловік - [PERSON] , 1975 року народження, дочка - [PERSON] , 1999 року народження, син - [PERSON] , 2007 року народження. При обстеженні домоволодіння не встановлено факт проживання у вказаному домоволодінні [PERSON] , 1980 року народження, двоюрідного брата [PERSON] . Також не виявлено його особистих речей. Зі слів господині будинку, [PERSON] не проживає 10 років і не з`являється за вказаною адресою. Факт непроживання відповідача за місцем реєстрації у будинку [ADDRESS] також підтверджується аналогічними актами складеними станом на 01 січня 2017 року, 01 січня 2018 року та 01 березня 2019 року. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна буд-які дії, які не суперечать закону. У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник згідно вимог ст.ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, в тому числі із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою. Відповідно до вимог ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира інше приміщення, придатне для проживання в ньому відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин виникнення, зміни чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Одним із способів захисту цивільного права є припинення дії, яка порушує право (п. 3. ч. 2 ст. 16 ЦК України). Фактичне користування без правових підстав чужою власністю всупереч волі власника є дією, яка порушує право. З урахуванням встановлених обставин, на думку суду, позбавлення відповідача права користування належним позивачу будинком припинить таке порушення та у повній мірі відновить правомочності власника щодо житлового будинку. У вказаному випадку позивачем обрано вірний спосіб захисту свого порушеного права, адже інших альтернативних способів забезпечення реалізації прав власника, аніж позбавлення зареєстрованої особи, відповідача по справі, права користування житловим приміщенням, у цій ситуації не існує. Крім іншого, позивач, як власник житлового будинку, має бажання захистити свої права та права своєї сім`ї саме зняттям відповідача з реєстрації, і позивач має на це право, адже суспільна потреба у захисті власності в цьому випадку є - захист правових цінностей і прав конкретної юридичної особи. Відповідна правова позиція міститься у постанові ВС від 14.05.2020 у справі №340/429/17. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає доведеним, що відповідач за місцем реєстрації не проживає без поважних причин більше десяти років, а тому позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, оскільки позивачем при зверненні до суду було сплачено 768,40 грн., вказані кошти слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved