Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 28.09.2008 р. перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою. Від даного шлюбу сторони спільних дітей не мають. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що з відповідачкою протягом десяти років не проживають разом, не ведуть спільного господарства, мають різний бюджет. Шлюб має формальний характер. Ухвалою від 17.01.2022 р. відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Судом сторонам було направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі, а відповідачу також надіслано і копію позову з додатком. Відповідачка відзив на позовну заяву у встановлений строк не надала, клопотань про розгляд справи у загальному позовному провадженні від учасників справи не надходило. В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись. До суду від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Враховуючи те, що судом були використані передбачені чинним законодавством способи для повідомлення відповідача про розгляд справи, та приймаючи до уваги той факт, що наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті, суд зі згоди позивача у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Оскільки відповідно до положень ЦПК України розгляд вказаної справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, тому у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Доросинівською сільською радою Рожищенського району Волинської області від 28.09.2008 р., актовий запис №4, серії [NUMBER] . Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. У відповідності до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Враховуючи наведене, з`ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємини подружжя, дослідивши письмові докази, суд вважає подальше сімейне життя подружжя і збереження сім`ї суперечить інтересам позивача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи викладене та на підставі ст. 7, 24, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved