Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулось Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області з позовом до [PERSON] , про стягнення надміру виплачених сум пенсійних виплат. Позов обґрунтований наступними обставинами. На обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області перебувала [PERSON] , [INFO] , та отримувала соціальну пенсію по інвалідності, відповідно до ст. 93 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788. Як вказав представник позивача, ГУ ПФ України в Одеській області 13.11.2013 року було направлено службову записку, в якій запитувалась інформація щодо перебування відповідача в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, у відповідь на яку було повідомлено, що [PERSON] з 14.05.2012 перебуває на обліку в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців. Представник позивача вказав, що у зв`язку з наведеним, з 14.05.2012 року відповідач втратила право на отримання соціальної пенсії, відповідно до ст. 93 Закону № 1788. ГУ ПФ України в Одеській області було прийнято рішення № 144432, від 18.12.2013 року, про припинення відповідачу виплати пенсії у зв`язку з неповідомленням про факт працевлаштування. Як стверджує представник позивача, таким чином, у період з 14.05.2012 по 31.12.2013 відповідачу безпідставно виплачувалась соціальна пенсія у загальному розмірі 17823 грн. Крім того, представник позивача вказує, що відповідач з рішенням ГУ ПФ України в Одеській області № 144432, від 18.12.2013 року, ознайомилась та подала до Головного управління заяву, від 11.01.2014, в якій зобов`язується щомісяця виплачувати 200 грн. до повного погашення заборгованості. При цьому, відповідач зазначає, що повідомлена про те, що у разі непогашення заборгованості стягнення буде проводитись примусово, шляхом звернення з відповідною заявою до суду. Проте, як вказав представник позивача, станом на дату подання позову відповідач до Головного управління не з`являлась та жодних коштів на погашення переплати пенсії від неї не надходило, у зв`язку з чим ГУ ПФ України в Одеській області просить суд стягнути з [PERSON] безпідставно виплачену суму пенсійних виплат у загальному розмірі 17823 грн., а також сплачений при зверненні до суду судовий збір. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси, від 24.01.2022 року, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання. Враховуючи викладене, сторони у судове засідання не викликалися. Відповідач [PERSON] до канцелярії суду надала заяву, в якій просила суд застосувати до позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області наслідки пропуску строку позовної давності (а. с. 33). В обгрунтування заявленого, відповідач вказала, що позивач звернувся до суду з позовом 17.01.2022 року, тобто тоді, коли з моменту виникнення права пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом у три роки. Також, відповідач вказала, що у позові вказано про те, що соціальна пенсія їй виплачувалась до 31.12.2013 року, тобто позивач повинен був звернутись до суду у строк до 31.12.2016 року, але звернувся лише більш ніж через вісім років. Враховуючи викладене, відповідач просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами письмові докази, відповідно до вимог закону, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов до наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що протоколом № 18674, від 24.11.2004 року, [PERSON] , [INFO] призначено соціальну пенсію по інвалідності у розмірі 821 грн., причина загальне захворювання, група інвалідності ІІ (а. с. 22). На підставі свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , від 15.02.2008 року, [PERSON] змінила прізвище « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] » (а. с. 13). У відповідності до Службової записки, на №2300/07, від 13.11.2013 року, [PERSON] перебуває на обліку в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців з 14.05.2012 року (дата видачі свідоцтва про держреєстрацію) (а. с. 14 - 15). Згідно рішення ГУ ПФ України в Одеській області № 144432, від 18.12.2013 року, [PERSON] було припинено виплату соціальної пенсії по інвалідності з 01.01.2014 року (а. с. 19). Згідно атестату, від 24.12.2013 року, та довідки, складеної працівниками ГУ ПФ\~України в\~Одеській області, надміру нарахована та виплачена соціальна пенсія за період з 14.05.2012 року по 31.12.2013 року складає 17823,00 грн. (а. с. 20 21). Рішенням Управління ПФУ в Малиновському районі м. Одеси № 1498, від 26.12.2013 року, вирішено, що у зв`язку з неповідомленням про працевлаштування, з [PERSON] утримувати переплату у розмірі 20 % пенсії щомісячно до повного погашення (а. с. 18). 11.01.2014 року, [PERSON] подала заяву, в якій зобов`язалась щомісяця виплачувати 200 грн. до повного погашення заборгованості за період з 14.05.2012 року по 31.12.2013 року. (а. с. 17). Як вказав представник позивача, станом на дату подання позову відповідач до Головного управління не з`являлась та жодних коштів на погашення переплати пенсії від неї не надходило. Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Статтею 1215 ЦК України встановлено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Згідно ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. У відповідності до ч. 1 ст. 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду. Згідно з приписами ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її. Тобто, саме на Пенсійний фонд покладено обов`язок щодо здійснення виплат пенсій з урахуванням вимог пенсійного законодавства, а також щодо контролю за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, що виключає можливість виплати пенсій, виплата яких не передбачена чинним законодавством, навіть за умови послідуючого відшкодування відповідних витрат Пенсійного фонду сторонніми особами. Процедура стягнення врегульована Порядком повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України №6-4 від 21 березня 2003 року, та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15 травня 2003 року за №374/7695. Згідно з п. 3 Порядку № 6-4 суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії (додаток 1). У відповідності до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Таким чином, підставами для утримання відповідачем зайво сплачених сум пенсії можуть бути лише зловживання з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних. Вказаний перелік підстав для утримання надміру виплачених сум пенсії є вичерпним. Як встановлено судом, матеріали справи підтверджують факт надміру сплачених [PERSON] пенсійних виплат у загальному розмірі 17823,00 грн.. Зазначене, не спростовується та не оспорюється відповідачем. Разом з тим, стосовно заявленого відповідачкою, про застосування до позовних вимог ГУ ПФ України в Одеській області, наслідків пропуску строку позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. За змістом ст. 257 ЦПК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня, після відповідної календарної дати, або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Статтею 267 ЦК України, передбачено наслідки спливу позовної давності. За приписами частини третьої вказаної статті, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідачем надано до суду таку заяву до винесення судом рішення у справі. Частиною четвертою ст. 267 ЦК України, встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 72 СК України, позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Як вже було встановлено судом, соціальна пенсія [PERSON] виплачувалась до 31.12.2013 року. При зверненні до суду з позовом 17.01.2022 року (позовну заяву надіслано поштою 10.01.2022 року), позивач фактично вказує, що порушення його прав з боку відповідача мало місце до 31.12.2013 року. Про факт порушення пенсійного законодавства ГУ ПФ України в Одеській області стало відомо після направлення службової записки № 2300/07, від 13.11.2013 року, та отримання відповіді на неї (а. с. 14 15). Як вказав сам представник позивача, станом на дату подання позову відповідач до Головного управління не з`являлась та жодних коштів на погашення переплати пенсії від неї не надходило, тобто не мало місце зупинення чи переривання перебігу позовної давності, встановленої ЦК. Виходячи з системного аналізу наведених норм права та обставин, встановлених судом, суд зазначає, що позивачу стало відомо про порушення його прав з боку відповідача 31.12.2013 року, наслідком чого став початок перебігу позовної давності, який, відповідно, сплинув 31.12.2016 року. Проте, протягом трьох років (загального строку позовної давності), правом на звернення до суду позивач не скористався, а звернувся з позовом до суду лише 17.01.2022 року (позовну заяву надіслано поштою 10.01.2022 року). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що при зверненні з позовом до суду позивачем пропущено 3-річний строк позовної давності. Підстави для поновлення строку позовної давності відсутні, оскільки, як вже було зазначено судом, жодних доказів того, що перебіг позовної давності було зупинено чи перервано, матеріали справи не містять. Отже, заява відповідача про застосування строку позовної давності є гарантованим правом, що спрямовано на захист власного майнового інтересу, а при відсутності підстав для поновлення строку позовної давності, є підставою для відмови у задоволенні позову. Оскільки позивач про порушення своїх прав фактично дізнався 31.12.2013 року, до суду з позовом звернувся 17.01.2022 року (позовну заяву надіслано поштою 10.01.2022 року), тобто, поза межами строку, встановленого Законом, підстав для поновлення строку позовної давності, судом не встановлено, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Отже, дослідивши матеріали цивільної справи та докази надані сторонами, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову за пропуском строків позовної давності, так як, у відповідності до ст. 257 ЦК України, строк позовної давності у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого порушеного права, становить три роки. Враховуючи те, що відповідач просить застосувати позовну давність, суд, з урахуванням того, що строк позовної давності за даним позов сплинув, вважає необхідним відмовити позивачу в задоволенні позову у зв`язку зі спливом строків позовної давності. Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення, суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем, при зверненні до суду не було сплачено судовий збір, а тому, з огляду на те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, судовий збір у розмірі 2270,00 грн. підлягає стягненню з позивача на користь Державної судової адміністрації України.

Outcome: approved