Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-29 00:00:00

У грудні 2022 року позивач Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (надалі - КП «Київтеплоенерго») звернулося до суду з позовом, в якому просить суд стягнути зі [PERSON] заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 15668,19 грн.; заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 17035,65 грн.; заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 13151,75 грн.;витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33,00 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що [PERSON] є споживачем житлово-комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] . Як зазначає позивач, відповідачу надавалися послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, проте відповідач своєчасно не сплачував за спожиті послуги, в результаті чого утворилася заборгованість, яка станом на 01 вересня 2021 року становить 30187,40 грн. Окрім того, позивач на підставі Договору № 602-18 про відступлення прав вимоги від 11 жовтня 2018 року, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» прийняв право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та/або з централізованого постачання гарячої води у розмірі 15668,19 грн. Надання послуг здійснювалося на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Правилами, який був опублікований 31 липня 2014 року на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також у газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року № 111 (4511). Відповідач від послуг централізованого опалення та централізованого опалення та постачання гарячої води у встановленому законодавством порядку не відмовлявся (не відключався). З цих підстав позивач просить суд задовольнити заявлені позовні вимоги та вирішити питання судових витрат. Протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 23 грудня 2021 року справу передано для розгляду головуючому судді Шролик І.С. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, суддею скеровано запит до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) КП ГІОЦ «Реєстру територіальної громади м. Києва» щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] 29 грудня 2021 року надійшла відповідь на запит суду щодо зареєстрованого місця проживання відповідача. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 05 січня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. 04 лютого 2022 року відповідач надав до суду заяву про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності та відмови у частині заявлених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги з централізованого опалення до 01 травня 2018 у розмірі 15668,19 грн. Окрім того, відповідач надав до суду клопотання про закриття провадження у справі, у зв`язку з добровільним погашенням заборгованості за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 17035,65 грн. та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 13121,75 грн. На підтвердження цього надав квитанції про сплату заборгованості. 17 лютого 2022 року представник позивача - Семенюк В.В. надав заперечення на клопотання про застосування строків позовної давності. В обґрунтуванняякого вказує, що строк позовної давності обчислюється з моменту, коли особадовідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Враховуючи те, що позивачем укладено Договір про відступлення права вимоги (цесії) з первісним кредитором від 11 жовтня 2018 року, то вважають доведеним фат того, що позивач до жовтня 2018 року не знав про порушення свого права, а тому позов пред`явлено в межах строку позовної давності. Окрім того, представник позивача зазначив, що строк позовної давності щодо стягнення заборгованості з оплати спожитих послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води починається з 01 вересня 2021 року, а саме з моменту складання розрахунку заборгованості. Також вказав, що на особовому рахунку закріпленому за відповідачем фіксуються часткові оплати заборгованості, що свідчить про визнання боргу та переривання строків позовної давності. В судове засідання, призначене на 30 травня 2022 року представник позивача не з?явився, про розгляд справи повідомлені судом належним чином. 30 травня 2022 року представник Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - Банецький Б.І. надав до канцелярії суду заяву, в якій просить суд проводити розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання, не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Конверт повернувся з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Окрім того, відповідач повідомлявся про розгляд справи шляхом розміщення оголошення про виклик на сайті Судової влади. Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду відповідач не надіслала, про причину неявки суд не повідомив. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши повно та всебічно обставини справи, оцінивши в сукупності всі наявні по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. У зв`язку з чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було укладеного Договір № 602-18 про відступлення права вимоги, за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Мешканцям будинку, в якому розташована квартира відповідача [PERSON] , послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води надаються комунальним підприємством виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго». Надання послуг здійснювалося на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Правилами, який опублікований 31 липня 2014 року на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також у газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року № 111 (4511). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання Відділу з питань реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб Оболонської РДА, та є споживачем послуг, які надаються позивачем. Як вбачається з відповіді Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентиризації» від 05 січня 2022 року № 07/4/2022, згідно з даними реєстрових книг Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентиризації» квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. від 27 серпня 2010 року. Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV та ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Водночас, такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV та п. 5 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже, згідно з наведеними законодавчими нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивачем. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач своєчасно не сплачував за спожиті послуги з центрального опалення та постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість, яка відповідно до наданого відповідачем розрахунку заборгованості становить заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 15668,19 грн., заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 17035,65 грн. та заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 13151,75 грн. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідач [PERSON] 04 лютого 2022 року надав до суду заяву про застосування до вимог позивача наслідку пропуску строку позовної давності. Відповідно до положень статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивач не надав суду доказів поважності пропуску строку позовної давності та не просив його поновити, у той час як відповідач скористався своїм правом, передбаченим статтею 267 ЦК України, заявивши про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності у заяві від 04 лютого 2022 року. Суд вважає хибним твердження представника позивача, що він дізнався про порушене право лише після укладання договору відступлення права вимоги від 01 травня 2018 року, тому що в даному випадку усі права для нового кредитора залишаються в обсязі, що мав попередній кредитор та строк позовної давності до вимог не зупиняється. З огляду на дану звернення позивача до суду із позовними вимогами у грудні 2021 року, клопотання відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, суд відмовляє КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» в задоволенні позовних вимог до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення у розмірі 15668,19 грн., які утворились більше аніж за три роки до звернення до суду. Відповідно до ч. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушення, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 264 ЦПК України встановила, що під час ухвалення рішення, суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Під час розгляду справи відповідачем в добровільному порядку частково сплачено заборгованість за житлово-комунальні послуги в обсязі визнаних відповідачем вимог в межах строку позовної давності, а саме: заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги за централізоване постачання гарячої води на загальну суму 13151,75 грн., що підтверджується квитанцією № 51 від 20 січня 2022 року та квитанцією № 1 від 02 лютого 2022 року, та заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення в розмірі 17035,65 грн., що підтверджується квитанцією № 52 від 20 січня 2022 року та квитанцією № 0.0.2430157352.1 від 22 січня 2022 року. (а.с. 74-75). З огляду на те, що за наданими відповідачем квитанціями та з урахуванням заявлених позивачем вимог, проведених відповідачем розрахунків, приходжу до переконання про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості, в межах трирічного строку позовної давності, яка повністю погашена відповідачем, що доводиться квитанціями долученими до матеріалів справи за період з грудня 2018 року по 31 серпня 2021 року. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується положенням ст. 141 ЦПК України. Понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2270,00 грн. пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, пропорційно задоволеним відповідачем вимогам в обсязі заборгованості в межах строку позовної давності, яка існувала на час звернення позивача до суду із відповідним позовом в розмірі 1415,75 грн., виходячи з розрахунку 2270х28599,19/45855,29 грн. Заявлені позивачем витрати пов`язані із отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33,00 грн. мають доказове значення при вирішенні спірного питання та були використані судом для розгляду справи, тому ці витрати також підлягають стягненню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed