Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який зареєстровано 12.01.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новоукраїнського районного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 4. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між сторонами не склалося. Сторони припинили шлюбно-сімейні відносини, спільного побуту не ведуть, спільного інтересу один до одного не мають. Шлюб існує формально. Подальше проживання однією сім`єю неможливе, у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду та просить розірвати шлюб. 17.05.2022 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за малозначністю. Позивач 20.05.2022 року через канцелярію суду подав заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовільнити. Відповідачка повідомлена належним чином, про що свідчить підпис у зворотньому рекомендованому поштовому повідомленні про отримання 27.05.2022 року копії ухвали про відкриття провадження та позовну заяву з додатками.02.06.2022 року через канцелярію суду подала заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню так, як в судовому засіданні встановлено наступні обставини. Судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами стосуються припинення шлюбу та мають регулюватися положеннями глави 11 Сімейного кодексу України. Відповідно до положень ст.ст. 104, 105 СК України шлюб може бути припинений шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу і що має місце у даному випадку. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 12.01.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новоукраїнського районного управління юстиції у Кіровоградській області, між [PERSON] та [PERSON] , 12.01.2013 року було зареєстровано шлюб, актовий запис № 4. Після реєстрації шлюбу прізвище позивачки змінено на « [PERSON] » (а.с.6). Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] сторони по справі мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Однак, подружнє життя у сторін по справі не склалося, оскільки вони ве тривалий час не підтримують подружніх відносин, не спілкуються, не ведуть спільного побуту, не проявляють шлюбного інтересу. Шлюб існує формально. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітніх дітей, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 Сімейного Кодексу України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка а тому, враховуючи обставини справи, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне проживання і збереження сім`ї стали неможливими. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що існування шлюбних відносин між сторонами спору суперечить їх інтересам і що має істотне значення та є самостійною підставою для задоволення позову. На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається із заявлених вимог, позивач не ставить в позовних вимогах вимогу про стягнення з відповідача судового збору.

Outcome: approved