Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-01 00:00:00

02.05.2022 позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком дитини та стягнення аліментів на її утримання. Заяву мотивовано наступним. Позивач [PERSON] , [INFO] , є уродженцем м. Краснодон (після перейменування м. Сорокине) Луганської області. 29.12.2007 між ним та відповідачкою [PERSON] , [INFO] , виконкомом Молодогвардійської міської ради м. Краснодона Луганської області було зареєстровано шлюб та зроблений відповідний актовий запис за № 220. У шлюбі у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] .. 30.03.2013 року позивач придбав кімнату у комунальній квартирі за адресою: [ADDRESS] , що склало 19/100 часток у праві власності на цю квартиру, де сторони проживали разом із дочкою. У 2014 році м. Краснодон та м. Молодогвардійськ Луганської області були окуповані військами російської федерації. У 2016 в рамках декомунізації місту Краснодон було повернуто історичну назву [PERSON] . Спільне життя між сторона не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки, у зв`язку з цим рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.08.2018 року у справі № 638/8465/18 шлюб між сторонами було розірвано, дане рішення набрало законної сили 28.09.2018 року і ніким не оскаржувалося. Після розірвання шлюбу дочка залишилася проживати з позивачем. 13.04.2022 внаслідок військової агресії російської федерації та безпосереднього нападу на м. Харків, позивач був змушений разом із дочкою залишити місце постійного проживання та переїхати на тимчасове проживання до смт. Міжгір`я, де перший час оселилися в будинку [ADDRESS] , а на даний час за договором найму позивач орендував житлові приміщення в будинку [ADDRESS] . З огляду на невизначеність у питання місця проживання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу між сторонами неможливості досягнення між нами згоди з даного питання, та враховуючи той факт що дитина фактично проживає з позивачем та його бажання піклуватися, просить визначити місце проживання неповнолітньої дочки з батьком [PERSON] .. Також позивач зазначив, що відповідачка не проживає спільно з ним та дочкою, тому просить стягувати аліменти з відповідачки на утримання неповнолітньої дочки в частці від заробітку (доходу) відповідача в розмірі однієї чверті заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Рішко С.І. при розгляді справи позовні вимоги підтвердив в повному обсязі, просить такі задоволити. Відповідачка [PERSON] в судове засіданні не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи через SMS-повідомлення. Відзив, або клопотань відповідачкою до суду не подано. Суд постановив розглянути справу без участі відповідачки з огляду на те, що зареєстроване відоме її місце проживання, зазначене в позовній заяві, знаходиться на окупованій території України, а також те що, справа розглядається у період збройної агресії російської федерації проти України, а тому розглядуване в справі питання, з огляду на вирішення інтересів дитини, підлягає невідкладному вирішенню. Неповнолітня [PERSON] , 25.06.2008., в судовому засіданні від 31.05.2022 суду підтвердила, те що вона хоче проживати з батьком [PERSON] , оскільки маму вона останній раз бачила після Нового року та її мама [PERSON] має іншу сім`ю. Представник служби у справах дітей Міжгірської селищної ради - Пискач Ю.І. в судовому засіданні від 31.05.2022 подала висновок служби у справах дітей Міжгірської селищної ради від 26.05.2022 № 01-02/42 та акт обстеження умов проживання, а також суду пояснила, що заперечень щодо заявлених позовних вимог позивача не має. Оцінивши позиції сторін, подані в справу докази, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити, виходячи з таких підстав і мотивів. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ст. 8 Закону України Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Судом встановлено, що неповнолітня [PERSON] , не досягла 14-річного віку на час розгляду справи в суді, тому вона не може самостійно вирішувати питання місця проживання з батьком чи матір`ю, однак в судовому засіданні підтвердила, що хоче проживати зі своїм батьком [PERSON] .. Позивач підтвердив, що відповідально відноситься до своїх батьківських обов`язків, створив всі належні умови для морального, духовного та фізичного розвитку дитини. З висновку служби у справах дітей Міжгірської селищної ради від 26.05.2022 № 01-02/42 вбачається, що проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком цілком є доречним, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визначення місця проживання неповнолітньої дочки слід задоволити, та визначити місце проживання неповнолітньої [PERSON] до досягнення 14 років з батьком [PERSON] .. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що проживання дитини з батьком не позбавляє матір права брати участь у її вихованні, утриманні, а також можливості вільно спілкуватися з нею. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 рокута набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Під час вирішення будь яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. (ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7,8 ст. 7 СК України). Відповідно до вимог ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Пунктом 17 постанови ПВСУ № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів передбачено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При цьому аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. При визначенні розміру аліментів, суд враховує відсутність відомостей про матеріальний стан відповідачки, та матеріальний стан позивача, який не працює, а тому суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, а саме стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини в частці в розмірі 1/4 заробітку (доходу) на дитину щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття, взявши при цьому до уваги прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та те, що обов`язок утримувати дітей покладено на обидвох батьків (ст.180 СК України). Даний розмір аліментів відповідає загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності, моральності. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідачки у доход держави та на користь позивача, відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved