Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 15.07.2021 року позивач Одеська міська рада звернулася до суду із позовом до відповідачів, в якому просить: - Скасувати рішення про державну реєстрацію прав від 03.11.2017 року №37929565, що є підставою для проведення державної реєстрації припинення права власності [PERSON] на садовий будинок загальної площею 129,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . - Визнати недійсним договір дарування від 30.01.2018 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] на Ѕ частку у праві власності на садовий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 129,3 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. та зареєстрований в реєстрі за № 195 (РНОНМ: 852101851101). - Визнати недійсним договір дарування від 30.01.2018 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] на Ѕ частку у праві власності на садовий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 129,3 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. та зареєстрований в реєстрі за № 193. - Скасувати рішення про державну реєстрацію прав від 30.01.2018 року №39418258, що є підставою для проведення державної реєстрації припинення права власності [PERSON] на Ѕ частку у праві власності на садовий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 129,3 кв.м. та проведення державної реєстрації припинення права власності [PERSON] на Ѕ частку у праві власності на садовий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 129,3 кв.м. - Зобов`язати [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) звільнити за власний рахунок самовільно зайняту земельну ділянку комунальної власності шляхом знесення самочинно збудованого садового будинку загальною площею 129,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (РНОНМ: [NUMBER] ). Ухвалою від 19.07.2021 року судом застосовані заходи забезпечення позову. Ухвалою суду від 10.08.2021 року провадження у справі відкрито. Ухвалою суду від 10.08.2021 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. 01.09.2021 року на ухвалу суду про витребування доказів до суду надійшли копії документів реєстраційної справи. 30.09.2021 року до участі в справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сегеченко Ірину Миколаївну. 14.02.2022 року представник відповідачів адвокат Портний М.І. подав до суду відзив на позовну заяву. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просить позов задовльнити. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні відзив на позовну заяву підтримав, просить відмовити в задоволенні позову, наполягає на пропуску строку позовної давності. Третя особа приватний нотаріус ОМНО Сегенченко І.М. до судового засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином, матеріали справи містять заяву приватного нотаріуса від 11.11.2021 року про розгляд справи без її участі. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В позовних вимогах представник позивача посилається на те, що Одеська міська рада як власник земель комунальної власності територіальної громади м. Одеси змушена звернутись до суду за захистом своїх прав у зв`язку із самовільним зайняттям [PERSON] земельної ділянки комунальної власності шляхом проведення робіт з будівництва будинку загальною площею 129,3 кв.м., житловою площею 69,1 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . При цьому представник позивача посилається на порушення передбаченої чинним законодавством процедури державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, проведення будівельних робіт за відсутності дозвільної документації, самовільне зайняття забудовником земельної ділянки комунальної власності та недійсність укладених правочинів. У відзиві на позовну заяву представник відповідачів [PERSON] посилається на те, що вчинені [PERSON] дії є правомірними та не порушували права та охоронювані законом інтереси Одеської міської ради. Представник відповідачів зазначає, що суттю державної реєстрації прав є офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, які вже мали місце на підставі рішень органів, договорів чи інших правовстановлюючих документів, шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру прав, а не безпосереднє створення таких фактів зазначеними записами. Відповідачем [PERSON] для здійснення державної реєстрації права власності були подані документи, які у сукупності відповідають вимогам Порядку №1127 та можуть бути підставою для реєстрації права власності на нежитлову будівлю за адресою: [ADDRESS] . Представник відповідачів також вказує, що якщо існують сумніви щодо наявності підстав для проведення державної реєстрації, закон передбачає можливість оскарження рішення, дії або бездіяльності державного реєстратора. Також адвокат зазначає, що відсутність у відповідачів на момент здійснення перевірки правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку не може кваліфікуватись як самовільне зайняття земельної ділянки у розумінні статті 376 ЦК України, а відтак і не може бути підставою для застосування судом приписів статті 212 ЗК України. Окрім того, адвокат посилається на пропуск строків позовної давності та просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ 17.09.2007 року на підставі свідоцтва про право власності від 24.09.2003 року №026832, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради, за [PERSON] було зареєстровано право власності на садовий будинок загальною площею 12,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , що складається з: садового будинку літ. "А", вбиральні літ. "Б", душа літ. "В" /т.1 а.с.53/. 01.03.2012 року на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Комісаровою С.О. від 20.02.2012 року за реєстровим номером №96, [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар вищевказаний садовий будинок загальною площею 12,3 кв.м., про що Комунальним підприємством "Бюро технічної інвентаризації" Одеської міської ради зроблено запис №1270 в книзі 18с-80 (РНОНМ: 20303317). Відповідно до умов договору [PERSON] набув право власності на вказаний вище об`єкт, що розташований на земельній ділянці загальною площею 877 кв.м., яка знаходиться у фактичному користуванні, з кадастровим номером 5110136900:49:005:0002 /т.1 а.с.54-56/. 12.02.2016 року [PERSON] за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Комісаровою С.О. та зареєстрованим в реєстрі за №193 від 12.02.2016 року, відчужив на користь [PERSON] згаданий вище садовий будинок. На підставі даного договору приватним нотаріусом Комісаровою С.О. прийнято рішення (з відкриттям розділу) від 12.02.2016 року №28215475 про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на садовий будинок загальною площею 12,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (РНОНМ: [NUMBER] ) /т.1 а.с.181-182/. 02.11.2017 року державним реєстратором Одеської обласної філії комунального підприємства "Центр державної реєстрації" Іскровим Олегом Вікторовичем на підставі рішення від 03.11.2017 року №37929565 внесено зміни до розділу на даний об`єкт нерухомості, а саме: - "додано технічний паспорт, серія та номер: б/н, від 25.10.2017 року, виданий ФОП [PERSON] "; - " додано довідку, серія та номер: б/н, від 25.10.2017 року, видану ФОП [PERSON] "; - "загальна площа (кв.м.): 12,3" змінено на "загальна площа (кв.м.): 129,3, житлова площа (кв.м.): 69,1". 06.11.2017 року державним реєстратором Одеської обласної філії комунального підприємства "Центр державної реєстрації" Хоміною Марією Ігорівною на підставі рішення від 06.11.2017 року №37966062 внесено зміни до розділу: "Власники: [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , паспорт громадянина України, серія та номер: [NUMBER] , виданий 12.02.2016 року, видавник: Центральний РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, країна громадянства: Україна". 30.01.2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. на підставі рішення №39418258 від 30.01.2018 року внесено зміни до розділу на вказаний об`єкт нерухомості та розмір частки "1" змінено на "1/2" (дві частини по 1/2), що вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна /т.1 а.с.46-48/. 30.01.2018 року [PERSON] на підставі договорів дарування, посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. та зареєстрованих в реєстрі за №193, 195, відчужив на користь [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частці садового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 129,3 кв.м., житловою площею 69,1 кв.м., літньої кухні - "Б", мостіння - І, огорожі - №1-7 /т.1 а.с.194-197/. З листа Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради від 12.10.2020 року №01-15/122р вбачається, що управлінням ДАБК ОМР в ході здійснення моніторингу забудови на території Київського району виявлено факт самочинного будівництва за адресою: [ADDRESS] . Управлінням встановлено, що за вказаною адресою садовий будинок літ. "А" та літня кухня літ. "Б" збудовані самочинно, без отримання права на їх виконання та за відсутності документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою з подальшою експлуатацією без прийняття в експлуатацію згідно чинного містобудівного законодавства /т.1 а.с.38-41/. З листа Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради від 27.10.2020 року №01-11/4813 вбачається, що за даними архіву та відділу загального листування містобудівні умови та обмеження (будівельні паспорти) для проектування об`єктів будівництва на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , в департаменті не зареєстровані. Також повідомлено, що в журналі реєстрації дозволів інспекції ДАБК м. Одеси дозвіл на виконання будівельних робіт за вказаною адресою не значиться /т.1 а.с.49/. Відділ у м. Одесі Головного управління Держгеокадасту в Одеській області в листі від 13.11.2020 року №1030/112-20 Юридичному департаменту Одеської міської ради повідомив, що згідно Книг реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, других примірників державних актів та договорів оренди, станом на 31.12.2012 року у Відділі відсутня інформація щодо реєстрації права власності (користування) на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] /т.1 а.с.50/. 17.02.2021 року Відділом самоврядного контролю за використанням і охороною земель та дотриманням земельного законодавства Управління земельних ресурсів Департаменту комунальної власності Одеської міської ради складено Акт огляду земельної ділянки /т.1 а.с.62/. З вказаного акту вбачається, що спеціалістами відділу було здійснено виїзд за адресою: [ADDRESS] . За результатами перевірки 17.02.2021 року встановлено, що за вищезазначеною адресою на земельній ділянці територіальної громади м. Одеси орієнтовною площею 200 кв.м. розташована будівля. Інформація стосовно прийняття рішення Одеською міською радою щодо передачі у власність або користування (оренду) земельної ділянки орієнтовною площею 200 кв.м. за адресою: [ADDRESS] відсутня. Таким чином, у результаті будівництва будівлі за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] самовільно зайняли земельну ділянку територіальної громади м. Одеси орієнтовною площею 200 кв.м., що є порушенням вимог п. б, ч. 1 ст. 211 ЗК України. Судом досліджені надані на виконання ухвали суду про витребування доказів матеріали реєстраційної справи №852101851101 /т.1 а.с.139-206/. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Відповідно до ч. 1\~ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~376\~ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Частиною 4 ст. 376 ЦК України визначено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході судового розгляду справи встановлено, що відповідач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу придбав у власність садовий будинок загальною площею 12,3 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] . В подальшому без відповідних дозвільних документів відповідачем були здійснені будівельні роботи, наслідком яких стало збільшення загальної площі садового будинку до 129,3 кв.м. Рішенням державного реєстратора від 03.11.2017 року було внесено відповідні зміни до характеристик об`єкту нерухомості, що знаходився у власності відповідача [PERSON] , та рішенням від 30.01.2018 року на підставі нотаріально посвідчених договорів дарування внесено зміни до розділу на вказаний об`єкт нерухомості, а саме розмір частки "1" змінено на "1/2" (по 1/2 частині зареєстровано за відповідачами [PERSON] та [PERSON] ). При цьому на підставі наданих стороною позивача доказів судом встановлена відсутність у відповідачів документів, що посвідчують право власності або користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS] . Суд зазначає, що предметом спору в даній справі є рішення державного реєстратора про внесення змін від 03.11.2017 року, яким не було зареєстровано право власності в цілому, а було внесено зміни до характеристик об`єкту нерухомоті, та рішення про реєстрацію права власності на садовий будинок від 30.01.2018 року за [PERSON] та [PERSON] . Оскільки оскаржувані рішення були прийняті 03.11.2017 року та 30.01.2018 року, а з позовною заявою про їх скасування Одеська міська рада звернулась лише 15.07.2021 року, суд приходить до висновку про пропуск позивачем строків позовної давності. При цьому суд погоджується з доводами сторони відповідачів, що Одеська міська рада як безпосередній власник комунальних земель мала можливість довідатися про порушення своїх майнових прав, оскільки згідно з п.п. 1-3, 5 ст. 39 Статуту Одеської міської ради управління об`єктами комунальної власності здійснюється виконавчими органами міської ради. Управління об`єктами комунальної власності спрямоване на забезпечення їх максимально ефективного використання за цільовим призначенням для задоволення, як правило, громадських потреб та інтересів. Міська рада та її виконавчі органи здійснюють контроль за використанням об`єктів комунальної власності, закріплених за комунальними підприємствами, установами та організаціями, а також переданих в оренду, позичку, концесію, управління юридичним та фізичним особам. Зазначені доводи сторони відповідачів в частині пропуску строків позовної давності в ході судового розгляду справи стороною позивача спростовані не були. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії», пп.62, 66 рішення від 20.12.2007 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»). Суд також зазначає, що пропуск строків позовної давності стосується не тільки вимог щодо скасування рішень про державну реєстрацію прав, але так само і вимог про визнання недійсними договорів дарування від 30.01.2018 року та зобов`язання звільнити земельну ділянку шляхом знесення самочинно збудованого садового будинку за адресою: [ADDRESS] , оскільки вказані вимоги є взаємопов`язаними з вимогами про скасування рішень про державну реєстрацію прав та про наявність оспорюваних договорів дарування та самочинного будівництва Одеська міська рада так само мала б дізнатися під час належного здійснення своїх прав та обов`язків, визначених Статутом. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє в позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.Такі правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц; від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц; від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц; від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73); від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80); від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61); № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61); від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71); від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134); від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що своїми діями щодо проведення будівельних робіт, внаслідок чого збільшилась загальна площа садового будинку, та подальшої державної реєстрації змін стосовно об`єкту нерухомості за адресою: [ADDRESS] , відповідачами були порушені права та законні інтереси Одеської міської ради, однак внаслідок спливу позовної давності, про що заявлено стороною відповідачів, в задоволенні позовних вимог належить відмовити. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню в зв`язку з пропуском строку позовної давності. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. VІІ. ЗАХОДИ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ПОЗОВУ Відповідно до ч. 9 ст. 159 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення одо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Outcome: dismissed