Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-17 00:00:00

22.10.2021р. до Калинівського районного суду Вінницької області звернулися [PERSON] та [PERSON] із вказаним позовом, в якому просять визначити, що частка [PERSON] , померлої [INFO] в селі Сальник Калинівського району Вінницької області, та частка [PERSON] , померлого в місті Козятин Козятинського району Вінницької області, в праві спільної сумісної власності на майно колгоспного двору, а саме в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , становить по 1/2 частці за кожним із співвласників. Визнати за [PERSON] право власності на 1/14 частину (1/7 частку від 1/2 частини) житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та який згідно Технічного паспорту, виготовленого 24.07.2019р. Калинівським районним структурним підрозділом Комунального підприємства «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», в цілому складається із: житлового будинку (літ.А), загальною площею 72,6кв.м., житловою площею 50,0кв.м.; та господарських будівель і споруд: погребу з шиєю (літ.Г), сараю (літ.б), воріт №1, хвіртки №2, огорожі №3, криниці (літ.К), за виключенням сараю (літ.Л), сараю (літ.Л1), відносно яких відсутні документи, які підтверджують право на виконання робіт, ринкова вартість якого відповідно до висновку, складеного 20.08.2021р. Вінницькою торгово-промисловою палатою, становить 125500грн.00коп., в порядку спадкування за законом як спадкоємцем першої черги після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] в селі Сальник Калинівського району Вінницької області, якій на праві спільної сумісної власності належала 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на 1/14 частину (1/7 частку від 1/2 частини) житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та який згідно Технічного паспорту, виготовленого 24.07.2019р. Калинівським районним структурним підрозділом Комунального підприємства «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», в цілому складається із: житлового будинку (літ.А), загальною площею 72,6кв.м., житловою площею 50,0кв.м.; та господарських будівель і споруд: погребу з шиєю (літ.Г), сараю (літ.б), воріт №1, хвіртки №2, огорожі №3, криниці (літ.К), за виключенням сараю (літ.Л), сараю (літ.Л1), відносно яких відсутні документи, які підтверджують право на виконання робіт, ринкова вартість якого відповідно до висновку, складеного 20.08.2021р. Вінницькою торгово-промисловою палатою, становить 125500грн.00коп., в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] в місті Козятин Козятинського району Вінницької області, який фактично прийняв спадщину як спадкоємець першої черги за законом після смерті своєї дружини [PERSON] , померлої [INFO] в селі Сальник Калинівського району Вінницької області, якій на праві спільної сумісної власності належала 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на 7/14 частину (1/2 частина) житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та який згідно Технічного паспорту, виготовленого 24.07.2019р. Калинівським районним структурним підрозділом Комунального підприємства «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», в цілому складається із: житлового будинку (літ.А), загальною площею 72,6кв.м., житловою площею 50,0кв.м.; та господарських будівель і споруд: погребу з шиєю (літ.Г), сараю (літ.б), воріт №1, хвіртки №2, огорожі №3, криниці (літ.К), за виключенням сараю (літ.Л), сараю (літ.Л1), відносно яких відсутні документи, які підтверджують право на виконання робіт, ринкова вартість якого відповідно до висновку, складеного 20.08.2021р. Вінницькою торгово-промисловою палатою, становить 125500грн.00коп., в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] в місті Козятин Козятинського району Вінницької області, якому на праві спільної сумісної власності належала 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на 1/14 частину (1/7 частку від 1/2 частини) житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та який згідно Технічного паспорту, виготовленого 24.07.2019р. Калинівським районним структурним підрозділом Комунального підприємства «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», в цілому складається із: житлового будинку (літ.А), загальною площею 72,6кв.м., житловою площею 50,0кв.м.; та господарських будівель і споруд: погребу з шиєю (літ.Г), сараю (літ.б), воріт №1, хвіртки №2, огорожі №3, криниці (літ.К), за виключенням сараю (літ.Л), сараю (літ.Л1), відносно яких відсутні документи, які підтверджують право на виконання робіт, ринкова вартість якого відповідно до висновку, складеного 20.08.2021р. Вінницькою торгово-промисловою палатою, становить 125500грн.00коп., в порядку спадкування за законом як спадкоємицею першої черги після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] в місті Салехард Ямало-Ненецького автономного округу Росії, який фактично прийняв спадщину як спадкоємець першої черги за законом після смерті своєї матері [PERSON] , померлої [INFO] в селі Сальник Калинівського району Вінницької області, якій на праві спільної сумісної власності належала 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування цих вимог зазначили, що згідно Свідоцтва про право власності на будинковолодіння, виданого 21.11.1989р. виконкомом Сальницької сільської ради Калинівського району Вінницької області на підставі рішення виконкому Калинівської районної Ради народних депутатів Вінницької області № 151 від 27.04.1989р., зареєстрованого у Вінницькому обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації 21.11.1989р. в реєстровій книзі за № 2-232, житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS] , належав колгоспному двору, головою якого була [PERSON] . Відповідно до довідки Сальницького старостинського округу Калинівської міської ради Вінницької області № 684 від 29.06.2021р. та виписок з погосподарських книг Сальницької сільської ради Калинівського району Вінницької області за 1986-1990 роки (особистий рахунок 782), за 1991-1995 роки (особистий рахунок 760), станом на 15.04.1991р. до складу колгоспного двору належали: голова двору - [PERSON] та її чоловік - [PERSON] . За таких обставин, розмір частки члена колгоспного двору слід визначати, виходячи з рівності часток усіх його членів, у зв`язку з чим, [PERSON] та [PERSON] , як членам колгоспного двору, станом на 15.04.1991р. належало по 1/2 частці в майні колгоспного двору, як таким, що не втратили права на частку в його майні та були колгоспними пенсіонерами. [INFO] [PERSON] померла, після смерті якої відкрилась спадщина на належну їй частку в майні колгоспного двору, а саме на 1/2 частину спірного житлового будинку. Дане спадкове майно у відповідності до вимог тст.ст.548-549 ЦК УРСР, фактично прийняли чоловік померлої [PERSON] та їх син [PERSON] , які вступили в його управління та володіння, оскільки на день смерті [PERSON] , постійно проживали з нею та були зареєстровані за однією ж адресою, а також проводили в спадковому будинку ремонтні роботи, садили та обробляли присадибну земельну ділянку. Окрім вказаних осіб, спадщину також прийняли діти померлої: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які в передбачений законом шестимісячний строк звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, на підставі яких була заведена спадкова справа № 304а/1999. Ще одна донька померлої [PERSON] у передбаченому законом порядку відмовилася від своєї частки в спадковому майні на користь свого брата [PERSON] , який прийняв спадщину. Однак оформити свої спадкові права, вони не мають можливості, оскільки спадковий будинок не є особистою власністю померлої, а належить колгоспному двору, який припинив своє існування в зв`язку з набранням чинності Законом України «Про власність», а отже нотаріус не має змоги визначити всіх членів колгоспного двору та належні їм частки в майні. По цій причині, державним нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Ще один син померлої [PERSON] , який будучи спадкоємцем першої черги за законом, прийняв спадщину, однак не встиг оформити своїх спадкових прав, оскільки помер [INFO] Його донька, [PERSON] , відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, прийняла спадщину після смерті батька, оскільки на день його смерті постійно проживала з ним та була зареєстрована за однією адресою. Однак оформити своїх спадкових прав також не має можливості по зазначеній вище причині. [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] , яка належала йому, як члену колгоспного двору, а також на 1/14 частину вищевказаного будинку, як 1/7 частку спадщини після смерті своєї дружини [PERSON] , яку він прийняв після її смерті, однак не встиг оформити своїх спадкових прав. Згідно заповіту, посвідченого 24.05.1999р. приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу Майбородою Г.П., зареєстрованого в реєстрі за № 941, [PERSON] заповів своєму синові [PERSON] все своє майно, що йому належало на день смерті. Останній вказане спадкове майно фактично прийняв, вступивши у його управління та володіння, оскільки постійно проживав з батьком та був зареєстрований за однією адресою, а також проводив в спірному будинку поточний ремонт, садив та обробляв присадибну земельну ділянку. Однак оформити свої спадкові права останній не має можливості, через зазначену вище обставину. Єдиним способом відновлення порушених прав позивачів, на їх думку, є звернення до суду із вказаним позовом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.10.2021р. вказаний цивільний позов переданий на розгляд судді Сєліну Є.В., який своєю ухвалою від 26.11.2021р. відкрив за ним провадження за правилами загального позовного провадження. Відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 23.02.2022р., закрите підготовче провадження у даній цивільній справі, призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Предмет та підстава позову не змінювались, позовні вимоги не збільшувались. Позивачі в судове засідання не з`явилися, надавши письмові заяви, згідно яких просять справу розглянути за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені в передбаченому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили, заперечень з приводу поданого позову не надали. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідачів. Водночас, будь-яких нових доказів або обставин по справі останніми не надано, клопотань про їх витребування/долучення тощо не заявлено. У протилежному випадку відкладення розгляду справи без відповідних об`єктивних підстав та пошуку реальних можливостей здійснювати правосуддя, може бути розцінено як самоусунення від виконання обов`язку по здійсненню розгляду справи. Суд враховує, що відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи. Так, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) 07.07.1989р. у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»). З урахуванням завдань цивільного судочинства та розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність відповідачів. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наявності існуючих умов, передбачених в ч.1 ст.280 ЦПК України, які підтверджені наявними в справі доказами, суд ухвалив: провести заочний розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, оцінюючи, належність, допустимість й достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, які містяться в матеріалах справи, приходить до наступних висновків. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Відповідно до частини першої статті 120 ЦК Української РСР у редакції 1963 року, яка була чинною до 1991 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Згідно із частиною другою статті 120 ЦК Української РСР у редакції 1963 року, колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться у користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент. Колгоспний двір визначався, як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких були членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 308/3775/14-ц. Частиною першою статті 112 ЦК Української РСР у редакції 1963 року, передбачено, що майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Виходячи зі змісту цієї статті, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь у його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору в складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини. До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 688/21/17-ц. Як роз`яснено у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 січня 2019 року у справі № 713/1310/17-ц. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого 21.11.1989р. виконкомом Сальницької сільської Ради народних депутатів Калинівського району Вінницької області на підставі рішення виконкому Калинівської районної Ради народних депутатів Вінницької області № 151 від 27.04.1989р., та зареєстрованого 21.11.1989р. у Вінницькому обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі за № 2-232, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Згідно довідки Сальницького старостинського округу Калинівської міської ради Вінницької області від 29.06.2021р. № 684, та виписок з погосподарських книг Сальницької сільської ради Калинівського району Вінницької області за 1986-1990 роки (особистий рахунок 782), за 1991-1995 роки (особистий рахунок 760), станом на 15.04.1991р. до складу колгоспного двору належали: [PERSON] (голова колгоспного двору) та її чоловік - [PERSON] (член колгоспного двору). З урахуванням вимог закону та встановлених судом обставин, [PERSON] та [PERSON] мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору, та кожному з них належало по 1/2 частці в цьому майні. Виходячи з цього, позовна вимога щодо визначення часток [PERSON] , померлої [INFO] в селі Сальник Калинівського району Вінницької області, та [PERSON] , померлого в місті Козятин Козятинського району Вінницької області, в праві спільної сумісної власності на майно колгоспного двору, а саме в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , в розмірі по 1/2 частці за кожним із співвласників, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. За положенням частини першої статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно із частиною четвертою Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004р., ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 р.). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Крім того, у відповідності до пунктів 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004р. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР. За змістом норм розділу УП спадкового права ЦК України у редакції 1963р., спадковим майном є майно, яке на праві приватної власності належало спадкодавцю на час його смерті. Відповідно до частини 1 статті 524 ЦК України, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно статті 527 ЦК України, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Частиною 1 статті 534 ЦК України визначено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до статті 548 ЦК України, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно статті 549 ЦК України, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Так, в судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане повторно 17.05.2000р. Відділом реєстрації актів громадянського стану Калинівського районного управління юстиції Вінницької області. Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй частку в майні колгоспного двору, а саме на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до статті 529 ЦК Української РСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно статті 553 ЦК України, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Як вбачається з довідки Сальницького старостинського округу Калинівської міської ради Вінницької області від 29.06.2021р. № 683, на момент своєї смерті [PERSON] постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею за вказаною адресою проживали та були зареєстровані її чоловік [PERSON] та син [PERSON] . Оскільки [PERSON] та [PERSON] на день смерті [PERSON] , проживали та були зареєстровані з нею за однією адресою, заяву про відмову від спадщини протягом строку, встановленого статтею 553 ЦК України не подали, вони вважаються такими, що прийняли спадщину, оскільки фактично вступили в управління та володіння спадковим майном. Дана обставина також підтверджується довідками Сальницького старостинського округу Калинівської міської ради Вінницької області від 21.10.2021р. № 1225, 1226, згідно яких [PERSON] та [PERSON] після смерті [PERSON] , фактично прийняли спадщину на належне їй майно, а саме проживали та доглядали житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , робили в ньому ремонтні роботи, обробляли прилеглу присадибну земельну ділянку. Іншими спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] є її діти: [PERSON] , який відповідно до довідки виконавчого комітету Сальницької сільської ради Калинівського району Вінницької області від 27.06.2020р. № 868, фактично прийняв спадщину, оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, а також [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які подали державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, яка була посвідчена 12.10.1999р. приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу Вінницької області Панкеєвою Л.М. та зареєстрована в реєстрі за № 2870. З урахуванням наявності інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , інформація щодо яких міститься в матеріалах цивільної справи та витребуваних судом матеріалах спадкової справи № 304а/99 до майна померлої [INFO] [PERSON] , виходячи з вимог закону та встановлених судом обставин, позовна вимога про визнання за [PERSON] права власності на 1/14 частину (1/7 частку від 1/2 частини) житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом як спадкоємцем першої черги після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] в селі Сальник Калинівського району Вінницької області, якій на праві спільної сумісної власності належала 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , є обґрунтованою. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 30.01.2019р. Калинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, [INFO] в місті Козятин Козятинського району Вінницької області помер [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому частку в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно заповіту, посвідченого 24.05.1999р. приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу Вінницької області Майбородою Г.П., зареєстрованого в реєстрі за № 941, [PERSON] заповів все своє майно [PERSON] . Як вбачається із довідок виконавчого комітету Сальницької сільської ради Калинівського району Вінницької області від 20.09.2019р. № 1265, 1267, що містяться в матеріалах спадкової справи № 443/2019 до майна померлого [INFO] [PERSON] , на момент своєї смерті [PERSON] постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним за вказаною адресою проживав та був зареєстрований його син [PERSON] . Як зазначено вище, згідно статті 553 ЦК України, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Оскільки [PERSON] заяву про відмову від спадщини протягом строку, встановленого статтею 553 ЦК України не подав, він вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. За вказаних обставин, позовна вимога щодо визнання за [PERSON] права власності на 1/14 частину (1/7 частку від 1/2 частини) житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] в місті Козятин Козятинського району Вінницької області, який фактично прийняв спадщину як спадкоємець першої черги за законом після смерті своєї дружини [PERSON] , померлої [INFO] в селі Сальник Калинівського району Вінницької області, якій на праві спільної сумісної власності належала 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , а також позовна вимога щодо визнання за [PERSON] право власності на 7/14 частину (1/2 частина) житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] в місті Козятин Козятинського району Вінницької області, якому на праві спільної сумісної власності належала 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , є обґрунтованими. Згідно довідки виконавчого комітету Сальницької сільської ради Калинівського району Вінницької області від 27.06.2020р. № 868, [PERSON] фактично прийняв спадщину як спадкоємець першої черги за законом після смерті своєї матері [PERSON] , померлої [INFO] в селі Сальник Калинівського району Вінницької області, якій на праві спільної сумісної власності належала 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 29.01.2004р. відділом РАГС м.Салехард головного управління РАГС Адміністрації Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації, [INFO] в м.Салехард Ямало-Ненецького автономного округу Росії помер [PERSON] . За статтею 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Вимогами статей 1218 та 1267 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положеннями частин третьої, п`ятої статті 1268 ЦК України регламентовано, що спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як вбачається з витребуваних судом матеріалів спадкової справи № 110/2014 до майна померлого [INFO] [PERSON] , спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] в місті Салехард Ямало-Ненецького автономного округу Росії, є його донька [PERSON] , яка успадкувала частину спадкового майна, про що свідчить Свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене 04.12.2014р. державним нотаріусом Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області Василишиною Л.В., та зареєстроване в реєстрі за № 1777. З огляду на вищевикладене, вимога щодо визнання за [PERSON] права власності на 1/14 частину (1/7 частку від 1/2 частини) житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом як спадкоємицею першої черги після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] в місті Салехард Ямало-Ненецького автономного округу Росії, який фактично прийняв спадщину як спадкоємець першої черги за законом після смерті своєї матері [PERSON] , померлої [INFO] в селі Сальник Калинівського району Вінницької області, якій на праві спільної сумісної власності належала 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , є обґрунтованою. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК). Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Відповідно до статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з постанов державного нотаріуса Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області від 16.10.2019р. № 1737/02-31, та від 13.07.2020р. № 504/02-31, позивачам відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину, а тому цивільно-правовий спір, підлягає розглядові у позовному провадженні. Враховуючи встановлені судом обставини, оцінюючи, належність, допустимість й достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, у позивачів існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, а тому це право підлягає захисту в судовому порядку. Оскільки позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, вони підлягають до задоволення. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved