Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення [PERSON] заборгованості за надані послуги, в обґрунтування якого зазначив, що між Концерном «МТМ», в особі Філії Концерну «МТМ» Вознесенівського району, та [PERSON] 01.07.2008 року укладено договір №202924 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді приміщенню, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . За період з березня 2019 року по квітень 2021 року Концерн «МТМ» відпустив вказаному нежитловому приміщенню теплову енергію на загальну суму 21 780, 60 грн. Відповідачем здійснено лише часткову оплату у розмірі 11 641,77 грн., а тому сума основного боргу складає 7 947, 62 грн. За вказаний період заперечень з боку споживача на неналежну якість надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води на адресу Концерну «МТМ» не надходило. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 7 947, 62 грн., 3% річних у розмірі 210,5 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 372,57 грн., пеню у розмірі 592,67 грн., а також судовий збір у розмірі 2 481 грн. 28.02.2022 року ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено розгляд справи у судовому засіданні на 14.04.2022 року, яке було відкладено на 07.06.2022 року у зв`язку із першою неявкою відповідача. У судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача подав заяву, в якій просив провести розгляд справи без його участі, позовну заяву підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, відзиву на позов, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. За таких обставин, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення за відсутності учасників справи, на підставі доказів, які є в матеріалах справи, без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Основною метою діяльності концерну «Міські теплові мережі», відповідно до статуту підприємства, є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, призначеної для централізованого опалення, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше. Судом встановлено, що 01.07.2008 року між Концерном «МТМ», в особі Філії Концерну «МТМ» Вознесенівського району, та [PERSON] укладено договір №202924 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді приміщенню, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до умов п. 1.1. Договору, теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання відпустити теплову енергію в гарячій воді, а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами цього договору. Пунктом 3.2.6. Договору передбачений обов`язок споживача виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і терміни, які передбачені договором. Відповідач [PERSON] , в свою чергу,, підписуючи договір, погодилась із усіма його умовами, отже зобов`язалась приймати та оплачувати вартість спожитої теплової енергії за діючими тарифами (цінами) у встановлені умовами договору терміни та порядку. На виконання умов договору позивач здійснював постачання теплової енергії у нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , та власником якого, відповідно до Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 19.06.2008 року, є відповідач [PERSON] . Відповідач за період з березня 2019 року по квітень 2021 року не у повній мірі здійснювала оплату послуг, у зв`язку із чим у неї виникла заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 7 947,62 грн., що підтверджується Актами приймання-передачі та розрахунками, доданими до позовної заяви. Крім того, згідно п. 7.2.8. Договору, в разі несплати або несвоєчасної сплати Споживачем за теплову енергію відповідно до терміну, встановленого у пункті 6.3. цього Договору, з наступного дня після закінчення терміну сплати Споживачу нараховується пеня у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу (але не більше суми, обумовленої чинним законодавством) за кожен день прострочення по день фактичної оплати. Відповідно до наданих позивачем розрахунків суми пені, її розмір складає 592,67 грн. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 6 ст. 25 Закону України «Про теплопостачання», у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Як вбачається з положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Приймаючи до уваги, що відповідачем не було жодним чином доведено що він погасив борг, при цьому, позивачем на підтвердження своїх вимог надано відповідні докази, які відповідачем також не спростовано, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з наведених вимог законодавства, враховуючи та аналізуючи надані докази, суд доходить до висновку, що відповідач [PERSON] , не виконуючи належним чином зобов`язання споживача зі сплати спожитої обумовленої договором №202924 від 01.07.2007 року теплової енергії, порушив встановлений законом строк і порядок її оплати, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені є законними, обґрунтованими та також підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що відповідачем не було жодним чином доведено, що у неї відсутній борг перед позивачем, при цьому, позивачем на підтвердження своїх вимог надано відповідні докази, які відповідачем також не спростовано, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги Концерну «МТМ» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у загальній сумі 2 481,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved