Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-26 00:00:00

позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 01.04.2021 звернулись в суд із позовом до відповідачів Львівської міської ради, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у якому просять визнати за ними право на проживання в квартирі [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вони протягом останніх 18 років постійно проживають у квартирі [ADDRESS] . Зазначена квартира була отримана [PERSON] у користування в 2003 році згідно із спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету 1120 ЦВКГ Західного оперативного командування, як працівник ЗСУ (фельдшер-лаборант). Починаючи з 2003 року усі позивачі фактично користуються отриманою квартирою, сплачують комунальні послуги, здійснюють ремонтні роботи. 17.02.2021 [PERSON] звернулась до виконавчих органів Львівської міської ради із заявами про зняття з реєстрації та про реєстрацію місця проживання, однак їй було відмовлено, так як не надано жодного документа, який би підтверджував законність її користування квартирою [ADDRESS] . При пред`явленні ордеру №2429, отримано відповідь про те, що вказаний ордер є простроченим та не може бути підставою для реєстрації місця проживання. Із покликанням на ст. ст. 9, 58 ЖК України, вважають, що у них наявні законні підстави користування спірною квартирою, оскільки вони вселились в квартиру на підставі ордеру, проживають у такій з 2003 році, сумлінно користуються зазначеним житлом та своєчасно проводять оплату комунальних послуг. Ухвалою судді Сихівського районного суду м.Львова Сабари Л.В. від 28.04.2021 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого провадження. Від відповідачки [PERSON] 30.07.2021 надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання просила відмовити у задоволенні позивних вимог, з огляду на таке. [PERSON] дійсно тривалий час проживає без реєстрації у квартирі [ADDRESS] , однак невідомо що стало підставою для її вселення і чи законно вона користується приміщенням. Твердження позивачки про те, що її діти - [PERSON] та [PERSON] проживають у вказаній квартирі протягом 18 років не відповідає дійсності, оскільки вони з 2003 року по 2017 рік проживали за адресою своєї реєстрації - Львівська область, Яворівський район, с.Глинець. Після закінчення школи, діти вступили у навчальні заклади м.Львова і почали проживати разом із матір`ю у квартирі [ADDRESS] . Будинок по [ADDRESS] у 2007 році було передано у комунальну власність територіальної громади м.Львова (відповідно до ухвали Львівської міської ради від 29.12.2005 №3028), з липня 2016 року будинок [ADDRESS] перебуває на балансі ОСББ «Стрийська 99». Вказала, що вона проживає у квартирі [ADDRESS] з 2003 року, а зареєстрована з 2007 року, нею належно сплачуються усі комунальні послуги. У даній квартирі, окрім неї та її дітей, зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та її діти [PERSON] , [PERSON] , однак вони не проживають вже тривалий час за місцем реєстрації. Разом з тим, періодично кожна з них висуває вимогу про вселення в дане житлове приміщення квартири. Також зазначила, що єдиною підставою для вселення у житлове приміщення є ордер, однак ордер, що виданий позивачці [PERSON] у 2003 році, не містить печатки установи, що його видала, що є грубим порушенням форми ордера, затвердженої Постановою Ради Міністрів УРСР від 11 грудня 1984 №470 та Постанови Ради Міністрів від 03.06.1986 №203. Із врахуванням наведеного, позивачка повинна була здати цей ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації, з відміткою в паспорті про виписку з попереднього місця проживання, а ті в свою чергу - зареєструвати її за адресою, вказаною в ордері. Окрім цього, у копії ордера, долученого до матеріалів справи, не зазначено, що разом з позивачкою мають право на вселення її діти. Також зазначила, що довідка №27 від 11.03.2011, видана [PERSON] щодо дозволу на реєстрацію місця проживання у гуртожитку, видана з порушенням закону і неуповноваженою на те особою, оскільки відповідно до рішення Сихівського районного суду м.Львова від 27.02.2019 у справі №464/1754/18, вказаний вище будинок немає статусу гуртожитку чи службового житла, а тому лише власник вправі надати згоду на вселення у приміщення квартири. Вказала, що квартира складається із трьох кімнат загальною площею 67,8 кв.м., у такій зареєстровано 8 осіб, вона займає одну кімнату разом із чоловіком і дітьми, хоча згідно із ст. 47 ЖК України норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 кв.м на одну особу. Таким чином, зазначила, що позивачі забезпечені житлом, у якому вони зареєстровані за місцем свого народження і проживання, їх вселення в квартиру без достатніх на це правових підстав, а саме відсутності дозволу на вселення власника - Львівської міської ради, є грубим порушенням норм житлового права. Від представника відповідача Львівської міської ради - О.Тимощук 08.09.2021 надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Покликається на те, що будинок по [ADDRESS] належав до відомчого житлового фонду Міністерства оборони, перебував у віданні квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова. Відповідно до ухвали Львівської міської ради від 29 грудня 2005 року № 3028 «Про прийняття у власність територіальної громади м. Львова відомчого житлового фонду, об`єктів інфраструктури та інженерного забезпечення квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова» та Директиви Міністра оборони України від 20 березня 2006 року № Д-8 «Про безоплатну передачу військового майна у комунальну власність територіальної громади м. Львова», житловий будинок [ADDRESS] згідно з актом приймання-передачі від 23 листопада 2007 року переданий у комунальну власність територіальної громади м. Львова. На даний час такий перебуває на балансі ОСББ «Стрийська 99». Позивачка вказує, що заселилась квартиру [ADDRESS] на підставі ордера, який був виданий [PERSON] у 2003 році. Разом з тим, звернувшись до Сихівської районної адміністрації із заявами про зняття з реєстрації місця проживання і одночасно реєстрацію місця проживання, позивачка отримала відмову у зв`язку із недійсним ордером на жиле приміщення відповідно до норм Постанови Ради Міністрів УРСР №470 від 11.12.1984 та ухвали Львівської міської ради №3028 від 29.12.2005. Згідно із п.69 вказаної Постанови ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення, може бути видано лише на вільне жиле приміщення та такий дійсний протягом 30 днів. Таким чином, позивачкою не дотримано у встановленому законодавством порядку вселення у жиле приміщення. Окрім цього, до Львівської міської ради та її виконавчих органів не надходили від [PERSON] звернення щодо надання згоди на проживання у квартирі, оскільки така квартира є комунальною власністю територіальної громади м.Львова. Від відповідачки [PERSON] 04.10.2021 надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання просила відмовити у задоволенні позивних вимог, з огляду на те, що позивачами не було дотримано у встановленому законодавством порядку процедури вселення у житлове приміщення. Більше того, як вбачається з ордеру, право на проживання було надано лише позивачці [PERSON] . Відповідно до розпорядження керівника апарату Сихівського районного суду м.Львова №35 від 05.10.2021, у справі проведено повторний автоматизований розподіл. Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.10.2021, така передана в провадження судді Теслюка Д.Ю. Ухвалою від 06.10.2021 прийнято до провадження дану цивільну справу, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 23.12.2021 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду. Представник позивачки [PERSON] - адвокат Мартиневич Ю.О. у судовому засіданні просив позов задовольнити, надав пояснення, які відповідають змісту позовної заяви. Позивачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, 20.07.2021 звернулись в суд із клопотанням, у якому просили розглядати справу у їх відсутності, позов підтримали, просили такий задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, 21.12.2021 звернулась в суд із клопотанням про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнала. Відповідачка [PERSON] та її представник - адвокат Слотило Р.В. у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Додатково відповідачка [PERSON] надала пояснення про те, що їй та позивачці [PERSON] , як працівникам військового госпіталю, були видані у 2003 році ордери на вселення у квартиру [ADDRESS] . З цього часу вони проживали у вказаній квартирі. В подальшому, у зв`язку із сімейними обставинами, вона була змушена змінити місце проживання. На даний час вона не має змоги проживати в даній квартирі, оскільки [PERSON] не впускає її туди. Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Чорнейко О.І. у судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог, просила відмовити у задоволенні позову. Надала пояснення, які відповідають змісту відзиву на позовну заяву. Представник відповідача Львівської міської ради - Тимощук О.О. у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог, надала пояснення, які відповідають зміст відзиву на позов. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та представник відповідача ОСББ «Стрийська 99» у судове засідання не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [PERSON] отримала право заселення у гуртожиток по [ADDRESS] з представленням ліжка-місця згідно із спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету 1120 ЦВКГ Західного оперативного командування, як працівник ЗСУ (фельдшер-лаборант). Вказане підтверджується ордером №24 від 29.10.2003 (а.с.5). [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є синами [PERSON] (а.с.7, 8 - свідоцтва про народження). Відповідно до ухвали Львівської міської ради від 29 грудня 2005 року № 3028 «Про прийняття у власність територіальної громади м. Львова відомчого житлового фонду, об`єктів інфраструктури та інженерного забезпечення квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова» та Директиви Міністра оборони України від 20 березня 2006 року № Д-8 «Про безоплатну передачу військового майна у комунальну власність територіальної громади м. Львова», житловий будинок у [ADDRESS] згідно з актом приймання-передачі від 23 листопада 2007 року, переданий у комунальну власність територіальної громади м. Львова (а.с.98-99, 100-105). Встановлено, що квартира [ADDRESS] складається із трьох кімнат, житловою площею 38,33 кв. м, коридору, кухні, туалету та ванни, загальна площа 67,8 кв. м. У вищевказаній квартирі зареєстровано 8 осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщення/будинку осіб ОСББ «Стрийська 99» (а.с.106). Із актів ОСББ «Стрийська 99» від 19.01.2020, від 23.02.2020, від 26.03.2020, від 25.04.2020, від 20.05.2020 та від 13.07.20211 вбачається, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані, але не проживають: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 87, 108, 109, 110, 111, 112). Разом з тим, згідно із актом ОСББ «Стрийська 99» від 24.11.2017, з виходом на місце проведено обстеження квартири [ADDRESS] та встановлено, що у вказаній квартирі проживають без реєстрації: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.3). Відповідно до акту встановлення місця проживання Яворівської сільської ради Львівської області від 09.03.2021, за адресою: [ADDRESS] зареєстрована, але зі слів сусідів не проживає [PERSON] , 1974 р.н. (а.с. 4). Як вбачається з матеріалів справи, позивачка [PERSON] зверталась із заявами у Сихівську районну адміністрацію Львівської міської ради про зняття з реєстрації місця проживання та реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] , однак їй 18.02.2021 було відмовлено у зв`язку з тим, що ордер дійсний протягом 30 днів (п.69 Постанови РМ УРСР №470 від 11.12.1984). Згідно ухвали ЛМР №3028 від 29.12.2005 будинок прийнято у власність територіальної громади м.Львова (а.с.9,10). Серед основних прав і свобод людини і громадянина Конституція України проголошує право на житло. Тобто право на житло - це одне із найважливіших соціально-економічних прав громадян України, оскільки воно стосується основ життя людини. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Повага до права людини на житло закріплена також у ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 58 ЖК України передбачено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Пунктом 69 Постанови Ради Міністрів Української РСР і Української Республіки Ради професійних спілок від 11 грудня 1984 №470 (далі - Постанова) передбачено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер (додаток № 7), який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів. Згідно приписів ч. 1 ст. 59 ЖК України ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Відповідно до п. 73 Постанови ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі. З огляду на наведене вище, дійсність виданого ордеру презюмується законодавством, а тому такий є дійсним за виключенням випадку, коли його недійсність встановлена рішенням суду, яке набрало законної сили. Доводи представника відповідачки [PERSON] - адвоката Чорнейко О.І. про те, що ордер №24 від 29.10.2003 є недопустимим доказом у даній справі у зв`язку з тим, що такий не містить дати та місця видачі, на такому відсутня печатка установи, що такий видала, а також незрозуміло вказано ім`я особи, якій видано ордер, не заслуговують на увагу, оскільки такі є припущеннями та не підтверджені належними доказами. Так, як вбачається з матеріалів справи, а також не оспорюється учасниками справи, позивачка [PERSON] вселились у спірну квартиру і проживає у такій з 2003 року по даний час. Разом з тим, остання не зареєструвала своє місце проживання за адресою: [ADDRESS] . На даний час їй відмовлено у реєстрації місця проживання за вказаною адресою у зв`язку із спливом 30 днів з дня видачі ордеру. Окрім цього, слід зазначити, що з часу вселення і по даний час ніхто не ставив під сумнів законність проживання [PERSON] в даній квартирі. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Статтею 310 ЦК України визначено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (ч.1 ст. 29 ЦК України). Із врахуванням наведеного вище, право користування позивачки [PERSON] квартирою [ADDRESS] підпадає під гарантії, передбачені ч.2 ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відтак позовні вимоги в частині визнання за нею права на проживання у такій підлягають задоволенню. Позовні вимоги про визнання права на проживання [PERSON] та [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , задоволенню не підлягають, оскільки ордер на вказану квартиру, який є єдиною підставою для вселення у житлове приміщення, був виданий лише [PERSON] , як працівнику військового госпіталю. Окрім цього, позивачами [PERSON] та [PERSON] не доведено, що вони вселились і проживають у спірній квартирі на даний час як члени сім`ї наймача, відтак мають право на проживання у вказаній квартирі. Питання судових витрат вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial