Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

У серпні 2021 року представник позивача звернувся до суду із позовом, яким просить відібрати дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] від батьків [PERSON] та [PERSON] , без позбавлення батьківських прав. Передати дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] на опікування органу опіки та піклування Кропивницької міської ради. Стягнути із [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до повноліття [PERSON] , тобто до [INFO] , а потім в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) до повноліття [PERSON] , тобто до [INFO] . Стягнути із [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття [PERSON] , тобто до [INFO] , а потім в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) до повноліття [PERSON] , тобто до [INFO] . Вимоги мотивує тим, що батьками дітей відповідно до свідоцтв про народження записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно актів обстеження умов проживання, складених спеціалістами Управління, діти проживають разом з бабусею [PERSON] , яка самостійно здійснює їх виховання та утримання. Вказує, що працівниками Управління з гр. [PERSON] проводилась профілактична робота щодо необхідності належного виконання батьківських обов`язків та роз`яснювалась відповідальність, передбачена за ухилення від їх виконання. Гр. [PERSON] в бесіді з працівниками Управління заперечила проти відібрання дітей в судовому порядку, але не вжила заходів спрямованих на проживання разом з дітьми та належне виконання батьківських обов`язків. За вказаного, змушені звернутись до суду із позовною заявою про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31.08.2021 року прийнято та відкрито провадження по справі, призначено підготовче засідання, 15.11.2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просив задовольнити. Після оголошеної перерви представник позивача через канцелярію суду подав заяву щодо подальшого розгляду справи у їх відсутності, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідачі до суду не з`явились, повідомлялись судом про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду невідомі, правом подачі відзиву не скористались. В судовому засіданні третя особа підтримала вимоги, після оголошеної перерви, через канцелярію суду, також подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Суд, вислухавши виступи сторони позивача, третьої особи, думку неповнолітнього [PERSON] , дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За нормами ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено, що згідно свідоцтв про народження серії [NUMBER] виданого 25.08.2011 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області та серії [NUMBER] виданого 13.05.2016 року Кіровоградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, [INFO] народився [PERSON] , а [INFO] народився [PERSON] . Їх батьками вказані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Відповідно до актів обстеження умов проживання від 25.01.2021 року, 15.07.2021 року, складених спеціалістами Управління, діти проживають разом з бабусею [PERSON] , яка самостійно здійснює їх виховання та утримання. Згідно з характеристикою «Санаторного дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 65 «Лукомор`я» від 25.01.2021 року № 08/01-14, дитина [PERSON] проживає з прабабусею. Батько [PERSON] ні разу в закладі не з`являвся. З вересня 2020 року, мама - [PERSON] також не з`являється в дошкільному закладі. [PERSON] опікується прабабуся [PERSON] , з якою і проживає на даний час дитина. Хлопчика прабабуся приводить в садочок завжди охайно вдягнутим, чистим. Відповідно характеристики комунального закладу «Навчально-виховне об`єднання «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів №20 - дитячий юнацький центр «Сузір`я» Кіровоградської міської ради Кіровоградської області» від 12.07.2021 року, вихованням учня [PERSON] займається бабуся, яка цікавиться поведінкою та навчанням онука. Батьки [PERSON] та [PERSON] не підтримують зв`язок із школою та класним керівником, не відвідують батьківські збори, не відповідають на телефонні дзвінки класного керівника, не приділяють увагу вихованню та навчанню сина. За інформацією комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико - санітарної допомоги № 2 м. Кропивницького» Міської ради міста Кропивницького» від 19.07.2021 року за вих. № 1537, на прийом до лікаря з хворою дитиною, а також для проведення профілактичних щеплень дітям звертається бабуся [PERSON] . Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.03.2021 року (справа № 404/1544/21), гр. [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП. Відповідно до висновку від 13.08.2021 року за вих..№3985/49-0524, орган опіки та піклування Кропивницької міської ради, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини від 21.07.2021 року, вважає за доцільне відібрання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] від батьків [PERSON] та [PERSON] без позбавлення батьківських прав. Як зазначено у висновку, малолітній [PERSON] в бесіді з працівниками Управління повідомив, що проживає з бабусею [PERSON] , яка займається його вихованням та навчанням. Батьки [PERSON] та [PERSON] проживають окремо, не цікавляться його життям, допомоги не надають. Працівниками Управління та Кропивницького міського центру соціальних служб з гр. [PERSON] проводилась профілактична робота щодо необхідності належного виконання батьківських обов`язків та роз`яснювалась відповідальність, передбачена за ухилення від їх виконання. Гр. [PERSON] в бесіді з працівниками Управління заперечила проти відібрання дітей в судовому порядку, але не вжила заходів, спрямованих на проживання разом з дітьми та належне виконання батьківських обов`язків. Відповідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»: «Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Згідно статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дітей, турбуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч.1 ст. 152 СК України). Як підставу для позову про відібрання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] від батьків [PERSON] та [PERSON] без позбавлення батьківських прав, позивачем зазначено те, що батьки дітей ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. За змістом ст. ст. 151, 163 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Згідно ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2 - 5 частини першої ст. 164 СК України. Відповідно до п. 2-5 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції. У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Європейський суд у своєму рішенні у справі «Гаазе проти Німеччини» (заява від 08 квітня 2004 року № 11057/02) зазначив, що згідно з усталеною прецедентною практикою суду, взаємне почуття втіхи батьків і дитини від того, що вони постійно перебувають разом, становить важливий елемент сімейного життя, тому національні заходи, що перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке захищається статтею 8 Конвенції. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року, роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складової нормального виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального усвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При розгляді даної цивільної справи судом було достовірно встановлено, що відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] протягом тривалого часу не займаються вихованням своїх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , не проявляють до дітей батьківської уваги та турботи, не спілкуються і синами в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не піклуються про здоров`я синів. За таких обставин, суд вважає за необхідне відібрати дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , від батьків [PERSON] та [PERSON] , без позбавлення батьківських прав, а дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] передати на опікування органу опіки та піклування Кропивницької міської ради. Якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дітей їх батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів. У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому, суд вважає, що і вимога позивача про стягнення із відповідачів [PERSON] та [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є обґрунтованою та законною. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідачів в дохід держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved