Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-15 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» про відшкодування витрат на лікування в розмірі 9595 грн 71 коп та 1010 грн 09 коп моральної шкоди. Позов мотивує тим, що 20 серпня 2018 року на автодорозі Західний об`їзд м. Львів відбулася дорожня-транспортна пригода за участі автомобіля Volkswagen Golf, номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який здійснив наїзд на велосипедиста [PERSON] (її неповнолітнього сина), в результаті якого останній отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, що підтверджується висновком експерта № 264/18 від 24 серпня 2018 року. Кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія автомобіля кримінального провадження, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки Volkswagen Golf, номерний знак [NUMBER] , станом на 20 серпня 2018 року була застрахована в ПрАТ «СК «Еталон», що підтверджується полісом № АМ2862882. В період з 20 січня 2018 року до 29 серпня 2018 року [PERSON] перебував на лікуванні в травматологічному відділенні КНП «Міська дитяча клінічна лікарня м. Львова», що підтверджується випискою з історії хвороби № 11396. Крім того, потерпілому було проведено лікування зубів. Витрати на лікування підтверджуються документами, доданими до матеріалів справи. 19 лютого 2019 року вона звернулася до ПрАТ «СК «Еталон» із заявами на виплату страхового відшкодування, до яких додала необхідні документи для здійснення відшкодування. 24 травня 2019 року ПрАТ «СК «Еталон» було здійснено страхове відшкодування шкоди в розмірі 10606 грн 22 коп. Листом від 24 лютого 2020 року ПрАТ «СК «Еталон» повідомило, що зменшило суму страхового відшкодування шкоди у зв`язку з нехтуванням [PERSON] вимогами Правил дорожнього руху і тим, що наїзд відбувся з вини потерпілого. Позивачка вважає таке рішення відповідача протиправним, оскільки шкода, завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується в повному обсязі, незалежно від наявності вини особи, яка завдавала шкоди. 30 квітня 2020 року суддею Яворівського районного суду Львівської області Карпин І.М. відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до розгляду. 11 серпня 2020 року ПрАТ «СК «Еталон» подало до суду відзив, у якому зазначило про те, що заперечує вимоги позивача, з таких підстав. Кримінальне провадження відносно [PERSON] було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України. Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 30 травня 2019 року було закрито провадження у справі про вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 184 КУпАП, на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП - у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Водночас, у даній справі суд встановив, що [PERSON] , син [PERSON] , вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 127 КУпАП, а саме переїжджав на велосипеді проїзну частину дороги у невстановленому місці. Своїми діями [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] , вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 184 КУпАП (вчинення неповнолітніми віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачено цим Кодексом). Враховуючи встановлену судом вину [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 184 КУпАП, ПрАТ «СК «Еталон» зменшило розмір страхового відшкодування на підставі ст. 1193 Цивільного кодексу України та відшкодувало [PERSON] 10606 грн 22 коп. 11 червня 2021 року [PERSON] подала до суду відповідь на відзив, у якому зазначила, що вважає позицію відповідача такою, що не відповідає вимогам законодавства, зважаючи на таке. Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди джерелом підвищеної небезпеки, автомобілем марки Folkswagen Golf, номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] було заподіяно шкоду здоров`ю її неповнолітнього сина [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент скоєння ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Еталон». При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази грубої необережності [PERSON] , а тому відповідач зобов`язаний здійснити страхове відшкодування в повному обсязі. Документами, які містяться в матеріалах справи, підтверджено витрати на лікування потерпілого в розмірі 20201 грн 93 коп, з яких відповідач відшкодував лише 10606 грн 22 коп. Крім того, відповідач зобов`язаний відшкодувати потерпілому моральну шкоду в розмірі 5% від страхової виплати за шкоду, заподіяної здоров`ю. 22 червня 2021 року ПрАТ «СК «Еталон» подало до суду заперечення на відповідь на відзив, у якому вказало, що категорично не погоджується з доводами позивачки та наголосило, що постановою від 30 травня 2019 року Яворівським районним судом Львівської області встановлено, що син неповнолітній позивачки [PERSON] вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 127 КУпАП, а саме переїжджав проїзну частину дороги на велосипеді у невстановленому місці. Відповідач вважає, що нехтування правилами безпеки руху потерпілим [PERSON] свідчить про його грубу необережність, що і стало підставою для зменшення розміру страхового відшкодування, а тому ПрАТ «СК «Еталон» виконано свої зобов`язання в повному обсязі. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 грудня 2021 року справу передано судді Яворівського районного суду Львівської області Поворознику Д.Б. В судове засідання позивач [PERSON] не прибула, однак її представник [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутності на відсутності його довірительки, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Страхова компанія «Еталон» Оніщенко К.М. в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] заперечила, підтримала письмовий відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив, просила в позові відмовити. Заслухавши пояснення представника відповідача, оцінивши доводи сторін, викладені у поданих ними заявах по суті, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, зважаючи на таке. Суд встановив, що 20 серпня 2018 року на автодорозі Західний об`їзд м. Львів відбулася дорожня-транспортна пригода за участі автомобіля марки Volkswagen Golf, номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який здійснив наїзд на велосипедиста [PERSON] , в результаті якого останній отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості (закритий перелом середньої третини лівої стегнової кістки, ушкодження лівого ключично-акроміального з`єднання, струс головного мозку, ушкодження трьох зубів на нижній щелепі, садна на підборідді, задній зовнішній поверхні лівого плечового суглоба, на передній поверхні лівого передпліччя, передній зовнішній поверхні колінного сугллоба), що підтверджується висновком експерта № 264/18 від 24 серпня 2018 року. Кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 червня 2018 року за № 12018140350000763, постановою слідчого СВ Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області від 31 січня 2019 року було закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія автомобіля Volkswagen Golf, номерний знак [NUMBER] , [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля маки Volkswagen Golf, номерний знак [NUMBER] , [PERSON] станом на 20 серпня 2018 року була застрахована в ПрАТ «СК «Еталон», що підтверджується полісом № АМ2862882. Також суд встановив, що [PERSON] з 20 до 29 серпня 2018 року перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні КНП «Міська дитяча клінічна лікарня м. Львова», що підтверджується витягом епікризом/випискою з історії хвороби № 11396 та листками лікарських призначень. Також [PERSON] було проведено лікування зубів у ФОП [PERSON] , що підтверджується випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 24 вересня 2018 року та актами виконаних робіт від 09 і 22 листопада 2018 року, складеними стоматологом ФОП [PERSON] та позивачкою [PERSON] . Також позивачка придбала медикаменти, вказані в листках лікарських призначень, що підтверджуються відповідними фіскальними чеками. Позивачка [PERSON] надала суду докази фактично понесених нею матеріальних витрат на лікування потерпілого [PERSON] в розмірі 20201 грн 93 коп, а саме описані вище медичні та інші документи. Також суд встановив, що [PERSON] 19 лютого 2019 року звернулася до ПрАТ «СК «Еталон» із заявами про виплату страхового відшкодування. ПрАТ «СК «Еталон» здійснило страхове відшкодування шкоди в розмірі 10606 грн 22 коп, а також листом від 24 лютого 2020 року повідомило представника позивача про те, що нехтування велосипедистом [PERSON] правил дорожнього руху стало причиною ДТП, а тому страхове відшкодування за витрати на лікування потерпілого було зменшено до суми 10606 грн 22 коп. Сторони у справ не заперечують і не оспорюють таких обставин: 20 серпня 2018 року на автодорозі Західний об`їзд м. Львів мала місце ДТП за участі автомобіля марки Volkswagen Golf, номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який здійснив наїзд на велосипедиста [PERSON] ; отримання [PERSON] внаслідок ДТП тілесних ушкоджень середньої тяжкості; станом на день ДТП цивільно-правова відповідальність водія даного автомобіля була застрахована в ПрАТ «СК «Еталон», що підтверджується полісом № АМ2862882; перебування [PERSON] внаслідок ДТП на лікуванні, в тому числі отримання послуг стоматолога. Також відповідач не заперечує понесеного позивачем [PERSON] (мамою неповнолітнього [PERSON] ) витрат на лікування потерпілого. Згідно із ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до норм ч. ч. 1, 2, 5 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної або умислу потерпілого. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема, транспортних засобів. Отже, при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Відповідно, враховуючи наведені обставини та норми законодавства, суд дійшов висновку, що [PERSON] , як особа, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки, повинен нести відповідальність за шкоду, завдану таким джерелом, незалежно від наявності його вини. Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені у постановах Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 601/1399/18 та від 21 серпня 2019 року у справі № 712/14046/18. Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закон у України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 6 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Статтею ст. 23 Закон у України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Відповідно до п. 24.1 ст. 24 Закон у України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Відповідно до п. 9.3 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, становить 51 000 гривень на одного потерпілого, але згідно із п. 9.1 цієї ж статті договором страхування на індивідуальних умовах можуть бути визначені ліміти, вищі, ніж зазначені у цьому Законі ліміти. Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом порядку. Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2021 року у справі № 195/646/19. Відповідно, оскільки шкоду неповнолітньому заподіяно забезпеченим автомобілем, який є джерелом підвищеної небезпеки, і яким керував [PERSON] , отже, має місце страховий випадок, ПрАТ «СК «Еталон» як страховик має обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну потерпілому. При цьому, ПрАТ «СК «Еталон» також не заперечує такого свого обов`язку і здійснив часткове відшкодування в розмірі 10606 грн 22 коп. Щодо доводів відповідача про наявність підстав для зменшення розміру відшкодування, суд зазначає таке. Так відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1193 Цивільного кодексу України, на яку посилається відповідач, шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Отже, положення наведених норм ст. 1193 Цивільного кодексу України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою, у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені у постанові Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 601/1399/18. Відповідач своє рішення про зменшення розміру страхового відшкодування мотивує тим, що виникненню шкоди сприяла груба необережність потерпілого [PERSON] , а саме порушення ним Правил дорожнього руху (переїзд на велосипеді проїзної частини дороги у невстановленому місці). Такі свої доводи відповідач обґрунтовує, зокрема, посиланням на постанову Яворівського районного суду Львівської області від 30 травня 2019 року, якою було закрито провадження у справі про вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 184 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, проте у даній справі суд встановив, що [PERSON] (син [PERSON] ) вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 127 КУпАП, а саме переїжджав на велосипеді проїзну частину дороги у невстановленому місці. Відповідно, на переконання відповідача, в даному випадку мала місце груба необережність потерпілого [PERSON] , що є підставою для зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого. Однак суд вважає, що відповідач не надав належних та допустимих доказів грубої необережності [PERSON] , а сама лише його вина у виникненні ДТП (порушення Правил дорожнього руху під час їзди на велосипеді), не свідчить безумовно про наявність саме грубої необережності потерпілого у ситуації, що розглядається, та, на думку суду, в діях [PERSON] була лише звичайна необережність. А звичайна необережність або вина, допущені потерпілим у ДТП, не можуть впливати на розмір відшкодування або на звільнення від відшкодування в розумінні вимог ст. 1193 Цивільного кодексу України. Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 678/457/16-ц та від 21 серпня 2019 року у справі № 712/14046/18. Враховуючи наведені вище обставини та норми законодавства, суд дійшов висновку, що ПрАТ «СК «Еталон» зобов`язане відшкодувати [PERSON] в повному обсязі шкоду, заподіяну її неповнолітньому вину внаслідок ДТП джерелом підвищеної небезпеки, а саме витрати на лікування [PERSON] в розмірі 20201 грн 93 коп. Оскільки відповідач відшкодував лише 10606 грн 22 коп, підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з ПрАТ «СК «Еталон» матеріальної шкоди в розмірі 9595 грн 71 коп. Також суд враховує, що відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Відповідно, підлягає також задоволенню вимога позивача про стягнення з ПрАТ «СК «Еталон» моральної шкоди в розмірі 1010 грн 09 коп. Також відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи, позивачі від сплати судового збору звільняються. Відповідно до норм ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом, із відповідача ПрАТ «СК «Еталон» слід стягнути в дохід держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі, встановленому ст. 4 Закону України «Про судовий збір», відповідно до ставок судового збору, встановлених станом на день подання позовної заяви до суду - 08 квітня 2020 року, а саме у розмірі 840,80 грн (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2020 року). Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Відповідно до норм ст. ст. 1, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16, постанові Верховного Суду від 02.07.2019 року у справі №810/795/18 зазначено про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Як слідує з правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01.10.2018 року у справі № 569/17904/17, на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати, у тому числі, розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо Із наведеного вище слідує, що сторона, яка заявляє вимогу про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язана надати відповідні докази, які у причинно-наслідковому зв`язку підтверджують затрачений час на правову допомогу, надану в справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги та фактичну передачу виконаних адвокатом робіт, які, зокрема, можуть міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. При подачі до суду позову представником позивачки надано попередній (орієнтований) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу, які понесла [PERSON] . Також на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу [PERSON] надала суду такі письмові докази: копію договору про надання правової допомоги від 25 березня 2020 року, укладеного нею з АО «Автопоміч»; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю адвоката Мелеха Д.О.; копію розрахунку розміру професійної правничої допомоги, згідноз яким позивачу надано послуг на загальну суму 2000,00 грн, з яких: 500,00 грн - юридична консультація, 500,00 грн - підготовка до написання позовної заяви (аналіз законодавства та збір доказів), 500,00 грн - підготовка до написання (аналіз судової практики), 500,00 грн - складення та написання позовної заяви, в тому числі готування додатків; копію акту надання послуг від 27 березня 2020 року, в якому описані види та вартість послуг, вказані в розрахунку; копію рахунку-фактури від 26 березня 2020 року про плату професійної правничої допомоги в розмірі 2000,00 грн; копію дублікату квитанції №0.0.1662313235.1 від 27 березня 2020 року, згідно з якою [PERSON] сплатила АО «Автопоміч» на підставі договору про надання правової допомоги від 25 березня 2020 року 2000,00 грн. Враховуючи складність справи, ціну позову, час, витрачений адвокатом на надання послуг, їх види і обсяг, значення справи для позивачів, суд вважає, що заявлені до відшкодування витрати є обґрунтованими і співмірними. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Однак відповідачем не надано належних та вмотивованих доказів, які б доводили неспівмірність розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд не оцінює дані витрати на предмет їх співмірності. Враховуючи наведене вище, суд дійшов всиновку, що з ПАТ СК «Еталон» слід стягнути на користь [PERSON] 2000,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved