Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-16 00:00:00

адвокат Соляник Роман Андрійович діючи в інтересах [PERSON] 31 січня 2022 року звернувся до суду із заявою в якій просить встановити факт неправильності запису про народження [PERSON] №38 від 09.07.1947 в частині запису національності його батька [PERSON] як «українець» замість «литовець»; зобов`язати Борщівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести зміни до актового запису №38 від 09.07.1947 в частині запису про національність батька [PERSON] , зазначивши «литовець» замість «українець»; зобов`язати Борщівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести зміни до актового запису №00129199099 від 03.11.2015 в частині запису про національність батька [PERSON] , зазначивши «литовець» замість «українець». Свої вимоги мотивував тим, що [PERSON] народився [INFO] в с.Рудка Скала-Подільського району Тернопільської області. У свідоцтві про його народження зазначено, що батьками є: батько [PERSON] д. Йонас, національність литовець, матір [PERSON] , національність українка. З моменту народження він виховувався відповідно до литовських традицій, сповідує римо-католицьку віру, святкує литовські свята та по національності вважає себе литовцем, адже він та його батько були та є уродженими литовцями. У той же час, органом уповноваженим на реєстрацію народження та внесення певних відомостей у акт реєстрації цивільного стану допущено помилку при визначенні національності його батька [PERSON] , та зазначено національність українець. Зазначення національності його батька «українець» в матеріалах актового запису про народження являлося помилкою органу, який здійснював реєстрацію народження. Його сім`я по батькові мала литовське коріння, а родичі, згідно історій батька, були учасниками підпільного руху, який здійснював активну діяльність щодо відродження незалежності Республіки Литви. Його належність до литовської національності, а відповідно і його сина, є особистим невід`єним правом та не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. На сьогодні встановити відповідний факт, окрім як в судовому порядку, не можливо з огляду на те, що чинним законодавством України не передбачений порядок зміни чи встановлення факту реєстрації національності відділами РАЦС. Просить заяву задоволити. В судовому засіданні представник заявника заяву підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у заяві, просив заяву задовольнити. Додатково вказав, що згідно свідоцтва про народження, яке заявником втрачено, батьками [PERSON] зазначені [PERSON] д.Йонас (національність литовець) та [PERSON] (національність українка). Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення представника заявника, пояснення свідка, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заява підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] у м. Рудки Борщівського району Тернопільської області. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження в актових записах №38 від 09.07.1947р. та №00129199099 від 03.11.2015, зазначено, що [PERSON] народився [INFO] у с.Цигани Борщівського району Тернопільської області, батько [PERSON] , національність українець; матір [PERSON] , національність українка. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] надав показання, про те, що він народився у с.Цигани Борщівського району Тернопільської області. Заявник є братом його матері. Його дідом є [PERSON] , тобто батько заявника. Дід жив в селі Цигани, на паралельній вулиці, та розповідав, що він народився біля Вільнюса у Литві. Коли дід розмовляв у нього був литовський акцент, він часто співав литовські пісні, казав, що він литовець по національності та був переселений. Помер [PERSON] у 1990 році. Крім цього, як вбачається з протоколів опитування адвокатом в порядку\~ст.20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~ [PERSON] , [PERSON] , останні, пояснили, що вони народились і проживають у с.Цигани Борщівського району Тернопільської області, попередня назва села Рудка. [PERSON] пояснив, що він підтримував товариські стосунки із своїм троюрідним братом [PERSON] , на свята часто бував у нього дома. Під час святкових застіль, батько [PERSON] часто розповідав про своє довоєнне життя в складі литовського легіону, де він боровся за свободу литовського народу. Також розповідав про інших його родичів, які залишились в Литві, говорив, що насправді вважає себе литовцем, однак після переселення на територію Української РСР та видачі паспортів усім пропонували обирати між двома національностями росіяни або українець. [PERSON] пояснила, що з [PERSON] познайомив її свекор [PERSON] , так як вони були дуже близькими друзями. [PERSON] часто навідував її свекра та вони довго розмовляли. З його розмов вона дізналася, що [PERSON] був литовського походження, так як розказував про своє дитинство в Литві. Крім того [PERSON] інколи навчав їх литовським вітанням та деяким іншим фразам. На підставі ст.11 Конституції України, держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України. У відповідності до ст. 35 Конституції України, кожен має право на свободу світогляду та віросповідання. Статтею 1 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 01 лютого 1995 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» від 09 грудня 1997 року № 703/97-ВР встановлено, що захист національних меншин та прав і свобод осіб, які належать до цих меншин, є невід`ємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним з напрямків міжнародного співробітництва. Згідно зі статтею 3 Конвенції, кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Особи, які належать до національних меншин, можуть здійснювати права і свободи, що випливають з принципів, проголошених в цій Рамковій конвенції, одноосібно та разом з іншими. Частиною 1 статті 11 Конвенції визначено, що сторони зобов`язуються визнавати за кожною особою, яка належить до національної меншини, право використовувати своє прізвище (по батькові) та ім`я мовою меншини, а також право на їх офіційне визнання, відповідно до умов, передбачених у їх правових системах. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про національні меншини в Україні» відносини, які виникають з приводу реалізації громадянами України прав і свобод, пов`язаних з їх належністю до національних меншин, регулюються Конституцією України, цим Законом, прийнятими на їх підставі іншими законодавчими актами, а також міжнародними договорами України. Разом з тим, відповідно до ст.3 вищезазначеного Закону до національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Нормами\~ст. 11 цього ж Закону\~визначено, що громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. У відповідності з вимогами ст.ст.269, 270, 300 Цивільного кодексу України право на національність є особистим немайновим правом. Статтею 300 Цивільного кодексу України закріплено, що фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. На підставі ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи, в тому числі, про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частина 1 ст. 315 ЦПК України встановлює перелік фактів, що підлягають розгляду судом, при цьому ч. 2 вказаної статті передбачає, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що факти належності батька заявника до литовської національності є доведені, тому з метою належного захисту особистих прав [PERSON] , суд вважає, що слід встановити факт неправильності\~запису про\~національність [PERSON] \~в актових\~записах про\~народження його\~сина [PERSON] \~№38\~від 09\~липня 1947\~рокута №00129199099 від 03 листопада 2015 року. Щодо вимог заяви про зобов`язання Борщівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести зміни до актових записів №38 та №00129199099, то такі задоволенню не підлягають, з огляду на те, що рішення суду про встановлення факту неправильності запису в актовому записі є підставою для внесення змін в актовий запис.

Outcome: partial