Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-22 00:00:00

12.03.2021 р. [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, просив стягнути з Комунального підприємства «Київпастранс» 500 000,00 грн моральної шкоди. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що був очевидцем дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 17.06.2016 р. на бул. Дружби Народів в м. Києві, внаслідок якої його дружина [PERSON] отримала тілесні ушкодження. Ухвалою суду від 22.03.2021 р. відкрито провадження у справі. Відповідачем Комунальним підприємством «Київпастранс» подано відзив на позовну заяву. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини і дійшов наступних висновків. Позивач [PERSON] , обґрунтовуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, свої вимоги обґрунтовує статтею 23, частиною першою статті 1167 ЦК України, у позові зазначає, що вироком Печерського районного суду м. Києва від 31.01.2020 р. у справі № 757/7972/18-к водія тролейбуса [PERSON] (частина друга статті 286 КК України) та начальника зміни комунального підприємства Степаненка М.С. (стаття 287 КК України) визнано винними у завданні тілесних ушкоджень [PERSON] , в результаті чого йому було завдано моральна шкода. Згідно статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Згідно частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Між тим стаття 1177 ЦК України регламентує питання відшкодування (компенсація) шкоди фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, зокрема, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону (частина перша означеної статті). За змістом частин першої-третьої, шостої, сьомої статті 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого. Якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи або особа перебуває у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви, положення частин першої-третьої цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особа. Потерпілим визнається одна особа з числа близьких родичів чи членів сім`ї, яка подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого, а за відповідним клопотанням - потерпілими може бути визнано кілька осіб. Після того, як особа, яка перебувала у стані, що унеможливлював подання нею відповідної заяви, набуває здатності користуватися процесуальними правами, вона може подати заяву про залучення її до провадження як потерпілого. Якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок. Особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння (частина перша статті 128 КПК України). Аналіз наведених положень КПК України та частини першої статті 1177 ЦК України дозволяє зробити висновок, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується такими учасниками справи: а) або безпосереднім її заподіювачем (підозрюваним, тобто особою, якій повідомлено про підозру, або особою, яка затримана у вчиненні кримінального правопорушення; обвинуваченим (підсудним) - особою, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду; засудженим - обвинуваченим, обвинувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили, б) або особою, на яку законом покладено обов`язок щодо її відшкодування. Для того, щоб притягти особу до цивільно-правової відповідальності на підставі статті 1177 ЦК України, необхідно встановити наявність відповідних матеріальних та процесуальних умов у їх сукупності. До матеріальних умов відшкодування фізичній особі шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, належать: 1) вчинення кримінального правопорушення або проступку; 2) завдання фізичній особі майнової та/або моральної шкоди; 3) наявність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням і шкодою, яка настала внаслідок вчинення такого правопорушення. До процесуальних умов відшкодування фізичній особі шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, на підставі статті 1177 ЦК України відносяться: 1) набуття фізичною особою, якій відшкодовується шкода, статусу потерпілого від кримінального правопорушення таким шляхом: а) подачі заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, або б) заяви про залучення її до провадження як потерпілого, або в) надання письмової згоди на визнання її потерпілою слідчим, прокурором або судом; 2) набуття обвинувальним вироком законної сили, за яким заподіювача шкоди визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Так, на підтвердження заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, заподіяної Комунальним підприємством «Київпастранс», [PERSON] надано суду в якості письмових доказів копії: матеріалів кримінальне провадження Печерського районного суду м. Києва № 757/7972/18-к, висновку експерта психолога [PERSON] від 15.07.2021 р., за яким [PERSON] дійсно спричинені душевні страждання (моральна шкода) внаслідок ДТП, що мала місце 17.06.2016 р. в м. Києві, в зв`язку з протиправною поведінкою щодо його дружини [PERSON] ; грошовий розмір моральних страждань (моральної шкоди), спричинених [PERSON] внаслідок ДТП, що мала місце 17.06.2016 р. в м. Києві, були спричинені душевні страждання (моральна шкода) в зв`язку з протиправною поведінкою щодо його дружини [PERSON] , можна визначити в розмірі від 500 000,00 грн до 800 000,00 грн. Означені докази свідчать про те, що протягом лютого 2018 р.-січня 2020 р. у провадженні Печерського районного суду м. Києва перебував обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016100060004534 від 05.07.2016 р., відносно вчинення [PERSON] злочину, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, та [PERSON] злочину, передбаченого статтею 287 КК України (кримінальне провадження № 757/7972/18-к); вироком Печерського районного суду м. Києва від 31.01.2020 р., що набрав законної сили, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, та призначено йому покарання у виді трьох років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами, на підставі статті 75 КК України останнього звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки; [PERSON] а визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 287 КК України, та призначено йому покарання у виді одного року без позбавлення права обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан або експлуатацію транспортних засобів, на підставі статті 75 КК України останнього звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік. При ухваленні вироку суд вважав встановленим, що 17.06.2016 р. близько 11:30 год., [PERSON] , який керував тролейбусом «Київ 12.03» бортовий номер [NUMBER] та рухався по бул. Дружби Народів в м. Києві зі сторони станції метро «Дружби народів» в напрямку Деміївської площі своїми діями, які виразились у порушенні експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілій [PERSON] тяжке тілесне ушкодження, вчинив злочин, передбачений частиною другою статті 286 КК України; [PERSON] своїми діями, які виразилися у випуску в експлуатацію завідомо технічно неправного транспортного засобу, вчинене особою, відповідальною за технічний стан транспортних засобів, що заподіяли потерпілій [PERSON] тяжке тілесне ушкодження, вчинив злочин, передбачений статтею 287 КК України. Означеним вироком цивільний позов потерпілої [PERSON] до Комунального підприємства «Київпастранс», треті особи: [PERSON] , [PERSON] , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково, стягнуто з Комунального підприємства «Київпастранс» на користь потерпілої [PERSON] 161 090,75 грн на відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, 500 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої злочином. Суд, вирішуючи цивільний позов потерпілої [PERSON] , врахував норми КПК України, ЦПК України, ЦК України, роз`яснення, викладені Верховним Судом України у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», практику Європейського суду з прав людини, вважав, що дійсно потерпіла [PERSON] зазнала моральних страждань, проаналізував матеріали справи, оцінив надані докази, а, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди у 500 000,00 грн, врахував, що нанесена шкода здоров`ю потерпілої, її тривале перебування на реабілітації, що презюмується до виникнення вимушених змін у способі життя, психологічного дискомфорту та тиску, пов`язаних із необхідністю вирішення питань відновлення стану, що існував до пригоди; суд, визначаючи розмір відшкодування шкоди, пов`язаної із лікування, у сумі 161 090,75 грн, врахував, що потерпіла [PERSON] отримала тілесні ушкодження, нею понесені витрати на лікування, обстеження, купівлю лікарських засобів, що знайшло своє підтвердження відповідними виписками із медичної документації, копіями квитанцій та товарних чеків, долученими потерпілою до позовної заяви. Вирок суду ані потерпіла, ані її представник не оскаржили. Відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Так, відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» № 4909/04 від 10.02.2010 р.). На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими судом, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження, отже у задоволенні позову слід відмовити. Суд не приймає до уваги висновок експерта психолога Волочай С.П. від 15.07.2021 р., такий висновок не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами, до того ж висновок підготовлений тільки на підставі заяви представника позивача, без дослідження матеріалів справи.

Outcome: dismissed