Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-02 00:00:00

16.02.2022р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до АТ "Кредобанк" (третя особа - приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В.) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а.с. №4-14). Одночасно з позовною заявою до суду надійшло клопотання позивачки про витребування доказів, в якому вона просила витребувати у приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Т.В. копію виконавчого напису № 9900 від 24.12.2021р., а також належним чином завірені матеріали вчинення виконавчого напису від 24.12.2021р., зареєстрованого в реєстрі за № 9900 (а.с.№19-21) Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 21.02.2022р. було відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч.5 ст.279 ЦПК України призначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Цією ж ухвалою було задоволено клопотання позивачки про витребування доказів (а.с. №27). Також, разом із позовною заявою позивачкою подана заява про вжиття заходів забезпечення позову, в якій позивачка просила до набрання рішенням чинності по даній цивільній справі зупинити стягнення у виконавчому провадженні №68628646, відкритому на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Івано-Франківської області Личуком Т.В. (а.с.22-26). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 21.02.2022р. заяву позивачки про забезпечення позову задоволено, зупинено стягнення у виконавчому провадженні № 68628646, що проводиться на підставі виконавчого напису, вчиненого 24.12.2021р. приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Івано-Франківської області Личуком Т.В. зареєстрованого в реєстрі за № 9900, за яким стягується заборгованість з [PERSON] на користь АТ "Кредобанк" в сумі 24 016грн. 39коп. (а.с. №28). В обґрунтування позовних вимог позивачка в позовній заяви посилалася на те, що в лютому 2022р. приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. було відкрито виконавче провадження №68628646 на виконання виконавчого напису №9900, вчиненого 24.12.2021р. приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Івано-Франківської області Личуком Т.В. про стягнення з позивачки на користь АТ "Кредобанк" заборгованості у розмірі 24 016грн. 39коп. Позивачка вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням законодавства, а тому він є таким, що не підлягає виконанню з огляду на те, що стягувачем для вчинення напису не було надано затвердженого законодавством переліку документів, які підтверджували безспірність заборгованості за кредитним договором, доказів належного направлення та отримання боржником письмової вимоги про усунення порушень, а нотаріус в свою чергу, вчинив виконавчий напис не на підставі нотаріально посвідченої угоди, не перевірив надані йому для вчинення напису документи, отже, вчинив оскаржуваний виконавчий напис без належного підтвердження безспірності вимоги кредитора, належними доказами якої можуть бути виключно первинні документи. Також, при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не було враховано, що пункт 2 Постанови КМУ №1172 від 29.06.1999р. на час вчинення виконавчого напису 24.12.2021р. був визнаний судом нечинним, згідно постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. по справі №826/20084/14, яка набрала законної сили, тобто, виконавчий напис вчинено в період часу, коли законодавством не було передбачено можливості вчинення виконавчого напису на підставі не нотаріально посвідченого кредитного договору, а приватний нотаріус керувався нечинними положеннями закону. Отже, позивачка просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №9900 вчинений 24.12.2021р. щодо стягнення з неї на користь АТ "Кредобанк" заборгованості у розмірі 24 016грн. 39коп., а також вирішити питання про стягнення з відповідача на користь позивачки понесені судові витрати. Відповідач АТ "Кредобанк" завчасно 11.04.2022р., отримавши копію ухвали суду від 21.02.2022р. копію позовної заяви з додатками, про що в матеріалах справи міститься поштове повідомлення (а.с. № 32), не скористався своїм правом відповідно до ст.178 ЦПК України надати суду відзив на позов. Третя особа - приватний нотаріус Івано-Франківського МНО Івано-Франківської області Личук Т.В. також не скористався правом на надання суду відповідно до ст. 181 ЦПК України письмових пояснень щодо предмету позову. Суд, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши оцінку доводам у сукупності з наявними письмовими доказами та положеннями законодавчих актів, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1. ст.13 ЦПК України). Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з наявної в матеріалах справи постанови приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. від 14.02.2022р. про відкриття виконавчого провадження, приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Івано-Франківської області Личуком Т.В., 24.12.2021р. було вчинено виконавчий напис №9900 про стягнення з [PERSON] на користь АТ "Кредобанк" заборгованості у розмірі 24 016 грн.39коп. На підставі виконавчого напису приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження №68628646 (а.с. №17). За змістом позовної заяви обставини наявності між позивачкою та АТ "Кредобанк" кредитних правовідносин, отримання позивачкою кредитних коштів, позивачкою належними доказами не спростовані, а отже відповідно до положень ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Позивачка вказує на те, що спірний виконавчий напис вчинено в порушення вимог ст.ст.87, 88 Закону України "Про нотаріат" та стверджує, що нотаріус не мав достатніх підстав на вчинення виконавчого напису, адже кредитор не надав усіх за переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29.06.1999р. №1172, виконавчий напис було вчинено за відсутності первинних документів, які встановлюють та підтверджують розмір заборгованості та належних доказів надіслання боржнику повідомлення - письмової вимоги про усунення порушень. Проте, при подачі позовної заяви позивачкою не надано суду доказів на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються відповідні доводи. Відповідно до ч.ч. 1, 5-7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Беручи до уваги те, що предметом розгляду даної справи є виконавчий напис №9900, який було вчинено 24.12.2021р. приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Івано-Франківської області Личуком Т.В., щодо стягнення заборгованості, який як доказ суду не поданий, ухвала про витребування копії виконавчого напису та документів, що стали підставою для вчинення виконавчого напису, виконана не була, суд позбавлений можливості безпосередньо дослідити та дати оцінку обставинам, на які посилається позивачка, а саме, щодо порушення приватним нотаріусом процедури вчинення напису, а тому при вирішення справи не встановлює дані обставини. При цьому, суд зазначає, що відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов, не спростовував належними доказами доводи позивачки та обставину, що виконавчий напис вчинено на договорі, укладеному між [PERSON] та АТ "Кредобанк", який нотаріально не посвідчений, а отже відповідно до положень ст.207 ЦК України вважається таким, що вчинений у письмовій формі. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Відповідно п. 2 Переліку (із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014р. № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів") для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. (справа № 826/20084/14), яку залишено без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017р., визнано незаконною та нечинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014р. "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано КМУ опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови КМУ № 662 від 26.11.2014р. "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України "Про нотаріат". Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України "Про нотаріат" умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону. При прийнятті постанови 22.02.2017р. колегією суддів застосовано вимоги положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013р. № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно з яким визнання акту суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акту. Суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014р. "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, з моменту її прийняття. Відповідно до ст. 124 Конституції України, ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Верховний Суд (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.01.2019р. у справі № 910/13233/17), розглядаючи позовну заяву про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню зазначив наступне: "Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Наявність в змісті виконавчого напису номерів рахунків боржника в установах банків (для юридичних осіб) є обов`язковим. Вчинення виконавчого напису за кредитним договором є незаконним (таке право не передбачено законом), оскільки Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017р. (залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017р. у справі № 826/20084/14), визнав незаконною та нечинною постанову КМУ № 662 від 26.11.2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в тому числі за кредитними договорами". Верховний Суд (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021р. у справі №910/10374/17), розглядаючи позовну заяву про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню зазначив наступне: "Постановою N662 Перелік документів доповнено після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості". Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. у справі N 826/20084/14 постанову N 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин". Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06.03.2017р. та 04.04.2017р. виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. зупинено до закінчення касаційного розгляду. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017р. постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. у справі N 826/20084/14 залишено без змін. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову N 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса". Таким чином, приватний нотаріус Івано-Франківського МНО Івано-Франківської області Личук Т.В. при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису 24.12.2021р. повинен був врахувати, що станом на 24.12.2021р. Постановою КМУ №662 від 26.11.2014р. "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" не передбачалось вчинення виконавчих написів про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних договорів, отже, норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи по кредитним договорам, які укладені у письмовій формі та нотаріально не посвідчені, є нечинні, а тому повинен був відмовити кредитору у вчиненні виконавчого напису у відповідності до норм Закону України "Про нотаріат". Підводячи підсумок викладеному, суд вважає, що при розгляді справи позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису №9900 від 24.12.2021р. таким, що не підлягає виконанню, знайшли своє підтвердження, а отже підлягають задоволенню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1 488 грн.60коп. (за подачу позовної заяви - у розмірі 992 грн.40коп. та заяви про забезпечення позову - у розмірі 496 грн.20коп.) На підставі викладеного,

Outcome: approved