Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить встановити факт прийняття спадщини [PERSON] фактичними діями спадщину після смерті її матері [PERSON] , встановити факт постійного проживання спадкодавця [PERSON] разом зі своєю дочкою [PERSON] з 2007 року на час смерті матері, визнати за позивачем право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті матері з правом продовження подальшої реалізації права на отримання земельної ділянки. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що [INFO] померла [PERSON] , яка за життя склала заповіт, яким заповіла все своє майно [PERSON] . За життя [PERSON] набула права власності на житловий будинок, розташований в с. Богданівка Знам`янського району Кіровоградської області та на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності КСП «Батьківщина», що знаходиться на території села Богданівка Знам`янського району Кіровоградської області. [PERSON] , яка померла [INFO] , на день своєї смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] проживала за вищевказаною адресою з 1933 року до дня своєї смерті, а з 1995 року проживала зі своєю онукою [PERSON] , 1958 року народження. Хоча [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 1994 року до дня своєї смерті [INFO] . Заповіт від імені [PERSON] складався та посвідчувався у Богданівській сільській раді Знам`янського району Кіровоградської області 08.12.1994, який зареєстрований в реєстрі за № 155, не скасований і не змінений. Таким чином вбачається, що [PERSON] прийняла спадщину, оскільки па момент відкриття спадщини вона проживала разом із спадкодавцем у одному будинку, вступила в управління майном, який складався із житлового будинку та земельної ділянки. [INFO] [PERSON] померла. [INFO] народилася позивач, згідно свідоцтва про народження - [PERSON] , у графі «мати» зазначено [PERSON] . 25.12.1998 між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб, після чого прізвище [PERSON] змінилося на [PERSON] . 27 липня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] шлюб розірвано. [PERSON] , яка померла [INFO] на день своєї смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] проживала та була зареєстрована за вищевказаною адресою з 1995 року до дня своєї смерті. [PERSON] проживала за вищевказаною адресою з 2007 року разом зі своєю матір`ю [PERSON] . Крім [PERSON] за вказаною адресою із [PERSON] ніхто не проживав. Зважаючи на те, що спадкодавець [PERSON] померла [INFO] , а спадкоємець [PERSON] не встигла оформити спадкові права, а тому позивач [PERSON] як спадкоємець має право успадкувати право, яке належало спадкодавцеві на виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а саме права па земельну частку (пай), яке належало спадкодавцю згідно сертифікату бланка серії КР №0069357. Позивач як єдиний спадкоємець після смерті [PERSON] звернулась до нотаріуса для оформлення спадщини, де їй роз`яснено, що вона вважається такою, що спадщину не прийняла, так як на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем не проживала, заяву про прийняття спадщини до нотаріуса не подавала. Відповідач по справі надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Заперечення обґрунтував тим, що позивач обрала не ефективний спосіб захисту, також просить застосувати наслідки пропуску строку позовної давності. Надав витяг із погосподарської книги №29 на 2001-2005 роки та витяг з погосподарської книги №19 га 1996-2000 роки. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, представник надав заяву, відповідно до якої підтримав вимоги позову та просить їх задовольнити, просить проводити розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без участі представника, врахувавши відзив на позовну заяву. Враховуючи, що в справі є достатньо матеріалів, які вказують на права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. [INFO] померла [PERSON] , про що Богданівською сільською радою Знам`янського району Кіровоградської області зроблено актовий запис №87. Згідно зі свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння № [NUMBER] та реєстраційного напису на документі про право особистої власності від 20.09.1990, [PERSON] була власником жилого будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) серії КР №0069357, [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Батьківщина» розміром 4.97 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться на території села Богданівка Знам`янського району Кіровоградської області. 08 грудня 1994 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Богданівської сільської ради народних депутатів Знам`янського району Кіровоградської області та зареєстрований в реєстрі за № 155, яким заповіла все своє майно [PERSON] . Відповідно до довідки від 17.01.2022 року № 107 Богданівського старостинського округу Суботцівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, [PERSON] , яка померла [INFO] , по день своєї смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] проживала за вищевказаною адресою з 1933 року до дня своєї смерті, а з 1995 року проживала зі своєю онукою [PERSON] , 1958 року народження, яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 1994 року до дня своєї смерті [INFO] . Заповіт від імені [PERSON] складався та посвідчувався у Богданівській сільській раді Знам`янського району Кіровоградської області 08.12.1994 року, який зареєстрований в реєстрі за № 155, не скасований і не змінений. Відповідно до п.4, 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (2003 року) та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.02.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті спадкодавця, який помер до 01 січня 2004 року , фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (ст.549 ЦК УРСР ). Відповідно до п.3,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року N 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», яка була чинна на час відкриття спадщини, якщо у шестимісячний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно. Як визначено ч.2 ст.548 ЦК Української РСР, - прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За загальними правилами спадкування до складу спадщини входять усі права та обов`язки, а також майно, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, колі і оскільки воно не замінено заповітом. Відповідно до пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5 доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Враховуючи те, що [PERSON] з 1995 року по час смерті [PERSON] постійно проживала разом з нею, вважається такою, що вступила в управління та володіння спадковим майном, а саме будинком, в якому вони проживали, іншими правами спадкодавця, а також те, що спадкодавець заповіла все своє майно [PERSON] , суд вважає можливим встановити факт прийняття спадщини спадкоємцем після смерті спадкодавця відповідно до ст.549 ЦК УРСР. [PERSON] померла [INFO] , про що Богданівською сільською радою Знам`янського району Кіровоградської області 02.10.2013 складений відповідний актовий запис №51. [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) народилася [INFO] , згідно даних свідоцтва про її народження мати зазначена [PERSON] . 25.12.1998 між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження бланка серії [NUMBER] , після чого прізвище позивача [PERSON] змінилося на [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до архівного витягу б/н від 17.01.2022 із актового запису про народження № 21 [PERSON] народилася [INFO] , матір`ю якої значиться [PERSON] . Відповідно до наданої відповіді Знам`янського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області, проведеною перевіркою в архіві відділу та за даними ЄДРАЦСГ виявлено актові записи: Про смерть [PERSON] , померлої [INFO] , актовий запис про смерть №44 від 23.11.1965 складений виконавчим комітетом Богданівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області; Про шлюб [PERSON] з [PERSON] , актовий запис про шлюб №55 від 06.12.1956 складений виконавчим комітетом Богданівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області; Про народження [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження №1 від 09.01.1959 складений виконавчим комітетом Богданівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області; Про розірвання шлюбу [PERSON] з [PERSON] , актовий запис про розірвання шлюбу №4 від 10.01.1984 складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Знам`янському району Знам`янського міськрайонного управління юстиції в кіровоградській області; Про шлюб [PERSON] з [PERSON] , актовий запис про шлюб №15 від 01.05.1984 складений виконавчим комітетом Богданівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області. Відповідно до довідки від 17.01.2022 року № 108 Богданівського старостинського округу Суботцівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, [PERSON] , яка померла [INFO] на день своєї смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] проживала та була зареєстрована за вищевказаною адресою з 1995 року до дня своєї смерті. [PERSON] проживала за вищевказаною адресою з 2007 року разом зі своєю матір`ю [PERSON] . Крім [PERSON] за вказаною адресою із [PERSON] ніхто не проживав. Заповіт від імені [PERSON] у Богданівській та Суботцівській сільських радах не посвідчувався. Згідно пояснень [PERSON] та [PERSON] від 17.01.2022, [PERSON] дійсно проживала по [ADDRESS] з [PERSON] до дня її смерті. Також за цією адресою проживала [PERSON] з [PERSON] з 2007 по 2013, тобто до дня смерті останньої. Приватним нотаріусом Кропивницького районного нотаріального округу Кіровоградської області Гріцик Н.М. надано роз`яснення позивачеві про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину через те, що позивач вважається таким, що не прийняла спадщину в установленому законом порядку. Відповідно до наданих інформаційних довідок зі спадкового реєстру, після смерті [INFO] [PERSON] та після смерті [INFO] [PERSON] спадкові справи не заводилися. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання, крім цього ст.16 ЦК України зазначає, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів такого захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України ). Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Суд не приймає до уваги надані відповідачем дані із погосподарської книги сільської ради №29 за 2001-2005 роки, так як порядок прийняття спадщини встановлюється саме на час відкриття спадщини, в даному випадку станом на 30.09.2013 року. Відомості за даний період відсутні. Щодо паспортних даних позивача про зареєстроване місце проживання, відмінне від фактичного місця проживання, на які звертає увагу відповідач як на обставину, що виключає підтвердження проживання разом із спадкодавцем, суд визначає наступне. Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» - «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.» Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання спадкодавця за місцем проживання спадкоємця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкоємцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. За приписами ст.93 ЦПК України в порядку цивільного судочинства розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України судом можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінка доказів здійснюється судом за приписами ст.89 ЦПК України, відповідно до якої суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Згідно з ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження це вид не позовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. За змістом постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Враховуючи пояснення свідків та відомості довідки старостинського округу, суд вважає доведеним в судовому засіданні факт постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час смерті останньої. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідач вказує на те, що позивач з метою захисту можливо порушених або не визнаних прав мала б піднімати питання не про визнання права власності на земельну ділянку, а права на завершення процедури приватизації для розгляду цього питання судом, попередньо отримавши відповідну відмову від органів місцевого самоврядування. Однак, відповідачем не враховано те, що позивач просить визнати за нею право на земельну частку (пай), а не право власності на землю. Так, відповідно до п. 2 Указу Президента України № 720/95 від 08.08.1995 р. «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі(на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (п.17 розділу Х «Перехідних положень» Земельного кодексу). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного кодексу України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку(пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, що була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку(пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифікату, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Тому посилання відповідача на неналежний спосіб захисту не знайшло свого підтвердження. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Аналогічні положення містяться у ч.1 ст.15 ЦК України та ст.4 ЦПК України. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.5 ЦПК). Зі змісту п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності та того, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Враховуючи вищевикладене, те що у день смерті [PERSON] відкрилася спадщина у виді права на земельну частку (пай), позивач є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину в установленому законом порядку, однак у позасудовому порядку не має можливості реалізувати своє право на спадщину, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Щодо клопотання відповідача про застосування строку позовної давності (викладено у відзиві на позовну заяву) суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України ). Згідно зі ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила ( ч.1 ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Позивач дізнався про порушене право 07.02.2022 саме з часу надання роз`яснення нотаріуса щодо прийняття спадщини, а тому, суд відмовляє у задоволені клопотання відповідача про застосування строку позовної давності. На підставі викладеного та

Outcome: approved