Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-25 00:00:00

До Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовною заявою звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Центрокредит» до [PERSON] про стягнення заборгованості по договору про надання кредиту № МК-77719013659-0 від 24.05.2019 у розмірі 17192 грн. 50 коп, а також судових витрат в розмірі 2270,00 грн., посилаючись на те, що з метою отримання фінансових послуг в ТОВ «Центрокредит» 13.05.2019 року [PERSON] зареєструвала на веб-сайті особистий кабінет та 24.05.2019 авторизувалася в інформаційно - телекомунікаційній системі ТОВ «Центрокредит» та оформила заявку на отримання кредиту № МК-77719029587. Того ж дня між ТОВ «Центрокредит» та [PERSON] було укладено в електронній формі договір про надання кредиту №МК - 77719013659-0 від 24.05.2019 року у сумі 2500 грн., строк платежу 06.06.2019 року, термін користування кредитом 14 календарних днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,9 % в день, що становить 693,5% річних. Просив стягнути із відповідача станом на 15.09.2021 заборгованість в сумі 17192 грн. 50 коп., з яких: 2500 грн. 00 коп. - сума боргу по тілу кредиту; 665 грн. 00 коп. - сума боргу по процентам за користування кредитом за період з 24.05.2019 по 06.06.2019; 1250 грн. 00 коп. - нарахована на суму заборгованості пеня відповідно до п. 4.3 договору; 12777 грн. 50 коп. - нараховані на суму заборгованості проценти річних відповідно до п. 4.4 договору, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь та судові витрати в розмірі 2270,00 грн. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 07 жовтня 2021 року справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Центрокредит» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомлення (викликом) сторін, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення вказаної ухвали на подання до суду відзиву на позовну заяву та роз`яснено право та порядок такого подання. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити (а.с. 98). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Суду пояснила, що кредит вона не брала та договір не укладала, зверталася в поліцію із заявою, так як хтось шахрайським способом уклав кредитні договори на її ім`я. Зазначала, що особисто підпис вона ніде не ставила. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні вважав, що позов задоволенню не підлягає, оскільки відповідач кредитного договору не укладала та змушена була звернутися в поліцію 20.07.2019 із заявою про вчинення кримінального правопорушення за фактом заволодіння шахрайським шляхом грошовими коштами, що знаходились на банківських картках відповідача, а також використання анкетних даних [PERSON] для оформлення у фінансових установах онлайн кредитів. Крім того зазначав, що позивачем не додано доказів про отримання грошових коштів відповідачем за спірним договором. Заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1997 р., кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов`язків або встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Суд зазначає, що Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України. Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Судом встановлено, що в поданій позовній заяві позивач на обґрунтування позовних вимог вказує, що 13.05.2019 року [PERSON] з метою отримання фінансових послуг в ТОВ «Центрокредит» зареєструвала на веб - сайті особистий кабінет. 24.05.2019 авторизувалася в інформаційно - телекомунікаційній системі ТОВ «Центрокредит» та оформила заявку на отримання кредиту № МК-77719029587. Далі ТОВ «Центрокредит» було погоджено [PERSON] заявку на отримання кредиту та розміщено в особистому кабінеті оферту, з якою відповідач ознайомилася та прийняла шляхом надсилання електронного повідомлення ТОВ «Центрокредит» підписаного одноразовим ідентифікатором 9G430346, в результаті чого між позивачем та відповідачем було укладено в електронній формі договір про надання кредиту № МК-77719013659-0 від 24.05.2019 у сумі 2500 грн., строком платежу до 06.06.2019 року, терміном користування кредитом 14 календарних днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,9 % в день, річна процентна ставка за кредитом 693,5% річних. 24.05.2019 за допомогою платіжної системи на підставі укладеного між ТОВ «Центрокредит» та ТОВ «Платежі онлайн» Договору доручення № ПБУ 450/10 від 11.10.2017 на картковий рахунок [PERSON] ( [NUMBER] ) було перераховано кредитні кошти в розмірі 2500 грн. 00 коп. згідно договору № МК-77719013659-0 від 24.05.2019. До матеріалів справи долучено договір [PERSON] №МК - 77719013659-0 від 24.05.2019 про надання кредиту та розрахунок заборгованості по договору № МК - 77719013659-0 (а.с. 9, 62-63). В той час позивачем до позовної заяви приєднана Інформаційна довідка за вих. № 771/05 від 27.05.2021 відповідно до якої ТОВ «Платежі Онлайн», як оператор послуг платіжної інфраструктури повідомляє, що на сайті CENTRO.CREDIT через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція типу «видача» кредиту 24.05.2019 в сумі 2500 грн. 00 коп., а саме за договором МК-77719013659 (а.с. 16). А тому доводи позивача викладені в позовній заяві стосовно перерахування кредитних коштів [PERSON] в сумі 2500 грн. 00 коп. згідно договору № МК - 77719013659-0є неспроможними і ніяким чином не підтверджуються. Більше того, із виписки хронологій дій укладення договору слідує укладення в період з 13.05.2019 по 24.05.2019 декількох кредитних договорів, тому на думку суду вона не є належним, достатнім та беззаперечним доказом отримання відповідачем грошових коштів за договором № МК - 77719013659-0 від 24.05.2019 який є предметом спору (а.с. 15). Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що, в випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною. В свою чергу, згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Разом з тим, суд не вважає беззаперечним доказом витяг із ЄРДР про внесення відомостей за № 12019170260000563 від 20.07.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, не отримання кредитних коштів [PERSON] від ТОВ «Центрокредит», оскільки відомості які внесені до ЄРДР не містять даних щодо конкретного договору №МК - 77719013659-0 від 24.05.2019. Оскільки позивачем, в супереч ст. 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів щодо отримання [PERSON] кредитних коштів у розмірі 2500 грн. 00 коп. за договором про надання кредиту №МК - 77719013659-0 від 24.05.2019 укладеного між ТОВ «Центрокредит» та [PERSON] та враховуючи вищевикладене суд не знаходить підстав для задоволення позову, а тому вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Центрокредит» заборгованості за договором про надання кредиту №МК - 77719013659-0 від 24.05.2019 в сумі 17192 грн. 50 коп. станом на 15.09.2021 за недоведеністю позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи ту обставину, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, судовий збір на користь позивача на підставі ст.141 ЦПК України не стягується.

Outcome: dismissed