Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-29 00:00:00

25 січня 2022 року позивач [PERSON] звернулась до Гребінківського районного суду Полтавської області з вказаним позовом, уточненим до початку розгляду справи по суті, заявивши вимоги яким просить суд: визнати незаконним та скасувати наказ від 05.11.2021 року про відсторонення її від роботи. Стягнути з відповідача на свою користь невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи з 08.11.2021 року до дня поновлення на роботі 01 березня 2022 року. Крім того, стягнути з відповідача на свою користь в якості відшкодування моральної шкоди кошти в розмірі 20 000,00 грн. Стягнути з відповідача судові витрати за послуги адвоката розмір, яких буде заявлено після закінчення справи по суті. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач працює по безстроковому трудовому договору у Опорному закладі Гребінківська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №4 Гребінківської міської ради Полтавської області на посаді вчителя англійської мови. У листопаді 2021 року позивач стикнулася із грубим порушенням її конституційного права на роботу з боку відповідача, яке полягало у тому, що відповідач постійно незаконно вимагав на роботі медичну інформацію щодо вакцинації від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 та обмеження прав працівника щодо повноцінної роботи, що заборонена законом і віднесена, як конфеденційна інформація. Наказом від 05.11.2021 року №363 «Про відсторонення від роботи [PERSON] » фактично відсторонено від роботи позивача з підстав того, що остання відмовилася надати медичну документацію на підтвердження щеплення від ГРВІ COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Наказ мотивований тим, що оскільки у позивача відсутнє відповідне щеплення то відповідно до Наказу МОЗ України відповідач відсторонює позивача від його роботи. Позивач вважає наказ незаконним та таким, що підлягає скасуванню судом посилаючись на наступне: 1) Оскаржуваний наказ місить ознаки дискримінації за принципом наявності або відсутності профілактичного щеплення від COVID-19, що заборонено Констицією України та Кодексом законів про працю. 2) Стаття 46 КЗпП України, на яку посилається відповідач у спірному наказу, не містить правових підстав для відсторонення працівника від роботи через відсутність профілактичного щеплення від COVID-19. ні в трудовому договорі, ні в посадовій інструкції, ні в будь-якому іншому документі, що підписані між позивачем та відповідачем такого зобов`язання з боку позивача немає, так само, як і не передбачено повноваження відповідача на відсторонення позивача з роботи з підстав відсутності вищевказаного щеплення. 3) відповідач грубо порушив норми трудового законодавства, а саме ч.1 ст. 49-2 КЗпП України, щодо попередження працівника не пізніше ніж за два місяці щодо істотної зміни умов праці працівника. У трудовому договорі та інших документах, що укладені з власником відповідача чи (та) уповноваженим ним органом, та стосуються сфери трудового права, відсутній обов`язок позивача робити, час від часу профілактичні щеплення від коронавірусної хвороби COVID-19. 4) Відповідач порушив гарантоване право та законний інтерес позивача на працю, що включає можливість собі заробляти на життя. Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання трудових обов`язків та не виконує роботу, то за загальним правилам такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, що унормовано ст. 82 КЗпП України, ст. 9 ЗУ «Про відпустки». 5) Частиною першою ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. 6) Частиною шостою ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що профілактичні щеплення проводяться після медичного огляду особи в разі відсутності у неї відповідних медичних протипоказань. Повнолітнім дієздатним громадянам профілактичні щеплення проводяться за їх згодою після надання об`єктивної інформації про щеплення, наслідки відмови від них та можливі поствакцинальні ускладнення. 7) Щеплення проти COVID-19 не віднесено до переліку обов`язкових відповідно до статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», ст. 27 Закону України «Про санітарно-епідеміологічне благополуччя населення» та Календаря профілактичних щеплень в Україні, затвердженого наказом МОЗ України від 16 вересня 2011 року № 595. 8) Відсторонення позивачки від роботи було здійснене без наявності подання відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби про відсторонення, що є порушенням вимог ч. 2 ст. 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення». 9) Відповідач не мав правових підстав відстороняти позивача від роботи і зобов`язаний був прийняти рішення про виплату позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу ст. 235 КЗпП України. 10) Згідно ст. ст. 2,5 Конвенції про захист прав і гідності людини щодо застосування біології та медицини, інтереси та благополуччя окремої людини превалюють над виключними інтересами усього суспільства. У ст. 8 Конвенції про захист прав і гідності людини та основоположних свобод, яка захищає від втручання в приватне життя (включно з медичною автономією), міститься норма, згідно якої кожен має прав на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Примушуванням до вакцинації, пов`язані з явною дискримінацією, втручанням в приватне життя або введення обмежень, що ускладнюють людині отримання засобів для існування. Будь-яке втручання у сферу здоров`я може здійснюватися тільки після добровільної та свідомої згоди на нього відповідної особи. Позивач зазначає, що в зв`язку з видачою незаконного наказу про її відсторонення на роботі відповідач позбавив її гарантованого Конституцією права на працю можливості заробляти кошти на утримання сім`ї, заробляти собі та своїм дітям на життя, а отже невиплачена заробітна плата за час незаконного відсторонення позивача від роботи з 08.11.2021 року до дня поновлення на роботі 01 березня 2022 року підлягає стягненню з відповідача. В обґрунтування моральної шкоди вказує, що в зв`язку з тим, що її було відсторонено від роботи вона зазнала значних моральних страждань, втрати впевненості в завтрашньому дню, що призвело до необхідності прикладання нею додаткових зусиль по організації свого життя. Дії роботодавця спричинили сильний стан її душевного хвилювання і подіяли на позивача як психотравмуючий фактор, що позначилося на її стану здоров`я, а саме підвищився артеріальний тиск, постійно болить голова, порушився сон. Внаслідок чого їй довелося звертатися за допомогою до КП «Полтавський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Полтавської обласної Ради» станції екстреної медичної допомоги №3 м. Лубни у зв`язку з гіпертонічним кризом. Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 26.01.2022 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для виправлення недоліків тривалістю десять днів (а.с.25-28). 11.02.2022 року позивачем на адресу суду надійшла уточнена позовна заява про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення позивача на роботі та стягнення моральної шкоди, а також квитанції про сплату судового збору (а.с.34-52). Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 16.02.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. Справу призначено до розгляду в судовому засіданні з викликом сторін на 15-00 год. 14.03.2022 року. Копію позовної заяви з додатками направлено відповідачу та встановлено строк для подання відзиву на позов (а.с.56-58). 14.03.2022 року розгляд справи відкладено на 14.04.2022 року о 15 год. 00 хв. у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці. 08.04.2022 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що в своїй позовній заяві, враховуючи вимоги чинного цивільного і трудового законодавства України та практику Верховного Суду, позивач не правильно оцінила з правової точки зору суспільні відносини, що склалися в даному випадку, обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги не відповідають дійсності, позивач невірно сформулювала свої позовні вимоги, як спосіб захисту своїх прав. Позивач обґрунтовує свої вимоги, мотиви та підстави, зазначені в даній позовній заяві щодо «визнання незаконним та скасувати Наказу від 08.11.2021 року № 115-к про відсторонення [PERSON] від роботи та поновити її на роботі із застосуванням ст. 430 ЦПК України. Стягнути з Відповідача на користь [PERSON] невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення Позивача від роботи з 08.11.2021 року до дня поновлення на роботі. Стягнути з Відповідача на користь Позивача в якості відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 20000 грн. 00 коп. Допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення Позивача на посаді вчителя англійської мови Відповідачем з 08.11.2021 року» не заслуговують на увагу, оскільки вони в сукупності зводяться до невірного розуміння Позивачем вимог законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин, що не може бути підставою для задоволення її позовних вимог. Крім того, в позовній заяві позивач вказала, що вона стикнулася із грубим порушення її конституційного права на роботу з боку Відповідача, яке полягало в тому, що відповідач постійно незаконно вимагав на роботі медичну інформацію щодо вакцинації від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 та обмеження прав працівника щодо повноцінної роботи, що заборонена законом і віднесена, як конфіденційна інформація. При цьому вона, як на доказ своїх слів, посилається на копію листа від № 01-21/297 від 04.11.2021 року. Інших доказів так званого «постійного незаконного вимагання на роботі медичної інформації щодо вакцинації від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», таке її твердження є безпідставним, та маніпулятивним оскільки при аналізі вищевказаного письмового доказу (лист від № 01-21/297 від 04.11.2021 року), можна зробити висновок, що він не містить жодних вимог надання медичної інформації від позивача, а містить лише інформативний характер та повідомлення. Крім того, в позовній заяві позивач зазначає, що дирекцією закладу освіти не дотримано строку повідомлення про зміну істотних умов праці, але відсторонення від роботи через відсутність вакцинації не є зміною істотних умов праці, відповідно до вимог чинного трудового законодавства. Додатково зауважив, що відповідно до норм чинного законодавства під визначення лікарської таємниці підпадають абсолютно усі аспекти, котрі стосуються здоров`я пацієнта. Лікар, медсестра, будь-який інший медичний працівник чи інші особи, яким у зв`язку з виконанням їх професійних або службових обов`язків стало відомо про хворобу, не має права розголошувати як медичну, так і немедичну інформацію про стан здоров`я людини. До обробки персональних даних про здоров`я людини пред`являються особливі вимоги. Персональні дані такого характеру можуть бути предметом збору та обробки тільки у разі необхідності охорони здоров`я, встановлення медичного діагнозу, для забезпечення опіки або лікування або надання медичних послуг за умови, що такі дані обробляються медичним працівником або іншою особою закладу охорони здоров`я, на якого покладено обов`язки щодо забезпечення захисту персональних даних і на якого поширюється законодавство про лікарську таємницю. Сертифікат не несе лікарської чи конфіденційної таємниці, а є документом, що підтверджує певний факт - а саме, факт вакцинації. Ніякої інформації щодо хвороб чи чогось іншого, що підпадає під характеристики лікарської чи конфіденційної таємниці не має. У випадках, якщо працівники закладів освіти відмовляються надати сертифікат, то роботодавець має право відсторонити їх від роботи на час відсутності щеплення проти COVID -19 без збереження заробітної плати. Насамперед йдеться про те, що заклади освіти мають дотримуватись правил роботи в час карантину, затверджених Постановою Кабміну № 1236. Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 р. № 2153, зареєстрованим у Мін`юсті 07.10.2021 р. за № 1306/36928 (далі - Наказ № 2153), (чинним на час здійснення спірних правовідносин), на підставі ст. 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" від 06.04.2000 р. № 1645-ІІІ затверджено перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням. Згідно з наказом на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби обов`язковій вакцинації проти COVID-19 підлягають працівники: центральних органів виконавчої влади та їхніх територіальних органів, місцевих державних адміністрацій та їхніх структурних підрозділів; закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності. Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону № 1645 працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку установленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, установлює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Цій нормі кореспондує положення ст. 46 КЗпП, що передбачає відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Оформлення відсторонення має відбуватись письмово шляхом видання внутрішнього розпорядчого акта, зазвичай у формі наказу роботодавця. Підпунктами 1-2 пункту 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236 (в редакції, чинній на 08 листопада 2021 року) «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на керівників державних органів (державної служби), керівників підприємств, установ та організацій покладено забезпечення: 1) контролю за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153; 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу", крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я. У випадку не відсторонення Позивача від роботи директора закладу освіти - посадову особу відповідно до ст. 44-3 Кодексу про адміністративні правопорушення притягнули б до адміністративної відповідальності. Зазначає, що зі сторони адміністрації Опорного закладу Гребінківської загальноосвітньої школи I-III ступенів № 4 Гребінківської міської ради Полтавської області, це був вимушений крок, відсторонити фахового та професійного педагога, адже знайти у вкрай короткий термін заміну вчителю англійської мови для забезпечення безперебійного навчально-виховного процесу в закладі освіти в період карантину є складно. З метою забезпечення безперебійності навчального процесу були залучені інші педагоги та освітній процес не був перерваний. Вказує, що Наказом № 61 від 01 березня 2022 року «Про допуск до роботи працівника, відстороненого від роботи» із 01 березня 2022 року [PERSON] допущена до роботи. Підстава: Наказ Міністерства охорони здоров`я України від 25 лютого 2022 року № 380 «Про зупинення дії наказу Міністерства охорони здоров`я від 04 жовтня 2021 року № 2153». Крім того зазначає, що зі змісту самої позовної заяви позивача та письмових доказів, доданих нею до позовної заяви, жодних, на думку відповідача, належних доказів отримання позивачем моральної шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між діянням відповідача та моральними стражданнями, який підтверджує, що ці страждання булі викликані саме протиправним діянням внаслідок неправомірних дій відповідача не надано. У постанові Верховного Суду від 10.03.2021 р. у справі № 331/5291/19 (провадження № 61- 17335св20) суд дійшов висновку, що держава, установивши заборону відвідувати навчальний заклад дитині, яка не має профілактичних щеплень, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учасників освітнього процесу, у тому числі й самої нещепленої дитини; отже, право дитини позивачки на освіту в шкільному навчальному закладі було тимчасово обмежено з огляду на суспільні інтереси. Подібним шляхом може піти й судова практика щодо спорів стосовно відсторонення працівників, зазначених у Наказі № 2153, враховуючи що даний Наказ не був скасований в судовому порядку. На підставі викладеного просив в задоволенні позову [PERSON] до Опорного закладу Гребінківської загальноосвітньої школи I-III ступенів № 4 Гребінківської міської ради Полтавської області, відмовити в повному обсязі в зв`язку з безпідставністю, незаконністю і необґрунтованістю вимог позивача (а.с.64-70). 14.04.2022 року розгляд справи відкладено на 05.05.2022 року о 10-00 год. у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги. 05.05.2022 року позивач та її представник адвокат Коваль В.І. уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав викладених у уточненій позовній заяві. Представник відповідача адвокат Рябека Р.М. проти позовних вимог заперечував в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. В зв`язку з зайнятістю суду в іншому процесі в судовому засіданні оголошено перерву до 24.05.2022 року о 11-00 год. 24.05.2022 року позивач та її представник адвокат Коваль В.І. уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав викладених в уточненій позовній заяві. Просили задовольнити у повному обсязі, посилаючись на грубі порушення норм чинного законодавства відповідачем, щодо примушування до вакцинації позивача від коронавірусної хвороби COVID-19 та відстороненні позивача від роботи. Представник відповідача адвокат Рябека Р.М. проти позовних вимог заперечував в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Просив відмовити у позовних вимогах у повному обсязі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 247 ЦПК України суд під час судового розгляду справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. Фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, давши їм належну оцінку, заслухавши позивача та її представника, відповідача, приходить до висновку, що у позовних вимогах слід відмовити у повному обсязі, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії трудової книжки [NUMBER] від 21.04.2004 року, [PERSON] , [INFO] , перебуває у трудових відносинах з Опорним закладом «Гребінківська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №4» Гребінківської міської ради Полтавської області, та обіймає посаду вчителя англійської мови (а.с. 16-19). Листом директора Опорного закладу від 04.11.2021 року №01-21/297 [PERSON] повідомлена, що

Outcome: dismissed