Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-05 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на те, що 12.08.1995 у відділі реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради вона зареєструвала шлюб з відповідачем, про що зроблено запис в книзі реєстрації актів цивільного стану за № 482. У шлюбі народилися двоє дочок - [PERSON] , [INFO] , яка на даний час є повнолітньою, та [PERSON] , [INFO] , яка на даний час є неповнолітньою. Зазначає, що фактично шлюбні відносини між ними вже два роки як припинені, відповідач проживає і працює за кордоном, спільне господарство вони не ведуть, а тому шлюбні відносини між ними не можуть бути поновлені. Як зауважує позивач, з відповідачем вони досягли згоди щодо визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу, участі у забезпеченні умов життя та виховання дитини, розмірів аліментів на дитину. Ці всі обставини передбачені нотаріально посвідченим договором про участь у вихованні дітей, сплату аліментів на їх утримання та додаткових витрат. Відповідно до умов даного договору донька [PERSON] проживатиме спільно з матір`ю. Відповідач [PERSON] підтримує необхідність розірвання шлюбу, про що свідчить нотаріально засвідчена заява від 13.07.2021. Спору про розподіл майна, що є їх сумісною власністю, між ними на даний час немає, претензій один до одного вони не мають. На підставі наведеного, позивач просить суд ухвалити рішення, яким шлюб між нею та відповідачем, що зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради 12.08.1995 за актовим записом № 482, розірвати. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.04.2022 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явилася, при цьому подала заяву, згідно з якою просить розглянути справу без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, однак згідно з його заявою від 13.07.2021, справжність підпису у якій засвідчено приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Гуменюк В.В., зареєстрованою в реєстрі за № 730, повідомив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити і розглядати справу без його участі. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, який зареєстровано 12.08.1995 у відділі реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради за актовим записом № 482, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим повторно 08.09.1995. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 14.07.2015). 13.07.2021 між сторонами укладено договір про участь у вихованні дітей, сплату аліментів на їх утримання та додаткових витрат, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Гуменюк В.В., зареєстрований в реєстрі за № 729. Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов`язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося. Про це свідчать ті обставини, що вони сімейних стосунків не підтримують та разом не проживають, позивач наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем, який позов визнав повністю, що дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони втратили почуття поваги, любові і довіри один до одного. Підстав для надання сторонам строку для примирення суд не знайшов. Враховуючи наведене, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що подальше подружнє життя сторін є неможливим, їх сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Позовних вимог щодо утримання та порядку виховання неповнолітньої дитини, поділу спільного майна сторін не заявлено. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, з державного бюджету позивачу необхідно повернути 496,20 грн. судового збору (50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову) та стягнути з відповідача на користь позивача 496,20 грн. судового збору за вимогу про розірвання шлюбу.

Outcome: approved