Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-31 00:00:00

Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги постачання теплової енергії. В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що згідно особового рахунку № [NUMBER] , відповідач починаючи з 01.10.2018 по 01.07.2021, має заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії у 33 194,50 грн. Боржнику було надіслано попередження про наявність заборгованості з вимогою сплатити її протягом місяця, однак останній заборгованості не сплатив. Посилаючись на ст.525, 526 Цивільного кодексу України позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за послуги постачання теплової енергії в розмірі 33 194,50 грн., суму, на яку збільшилася заборгованість внаслідок інфляційних процесів в сумі 3 442,84 грн. та три відсотки річних в сумі 1 309,33 грн. та судові витрати у справі по сплаті судового збору у розмірі 2 270, 00 грн. Відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями від\~ 13 серпня 2021 року вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М. Ухвалою суду від 06 вересня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 02 листопада 2021 року о 12:00 год. В зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача, розгляд справи, призначений на 02 листопада 2021 року, відкладено на 02 грудня 2021 року. 02 грудня 2021 року розгляд справи відкладено за клопотанням відповідача на 03 лютого 2022 року 11:30 год. 03 лютого 2022 року справу знято зі складу у зв`язку з хворобою головуючого судді, та відкладено на 23 березня 2022 року 11:00 год. 23 березня 2022 року розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою відповідача на 18 травня 2022 року 15:30 год. 18 травня 2022 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву з проханням застосувати під час розгляду справи строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, мотивуючи тим, що у розрахунковій відомості суми основного боргу, 3 % річних та інфляційних нарахувань за спожиті послуги теплопостачання з 01 жовтня 2018 року по 27 липня 2021 року зазначено, що станом на 01 жовтня 2018 року, заборгованість відповідача перед позивачем становить 33 690,00 грн., при цьому відсутні будь-яка інформація про строки та підстави виникнення заборгованості станом на 01 жовтня 2018 року у розмірі 33 690,00 грн. Крім того, позивач вважає, що заборгованість, яка виникла до 01 жовтня 2018 року прямо суперечить статті 257 Цивільного кодексу України. Фактично сума заборгованості відповідача перед позивачем, з урахуванням проплат складає 1005,50 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком. 26 травня 2022 року від представника позивача Т.Мартиненко надійшли письмові пояснення з проханням задовольнити позовні вимоги посилаючись на статтю 534 ЦК України, оскільки як вбачається з розрахункового листа абонента відповідно до особового рахунку, оплати які були здійсненні за період з 01 жовтня 2018 року по 01 липня 2021 року віднесені в погашення попередньої заборгованості. В судовому засіданні представник позивача Т.Мартиненко позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити з підстав, зазначених у позові та поясненнях, наданих суду 26 травня 2022 року. В судовому засіданні представник відповідача О.Чорний позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову, враховуючи те, що відповідач за період часу з 01.10.2018 року до 01.07.2021 року здійснював платежі щодо погашення поточної заборгованості. Крім цього вказав, що неможливо повторно стягувати заборгованість\~ за спожиті послуги з теплопостачання, яка стягнута судовими рішеннями раніше.Поданий ним відзив просив суд розцінювати як письмові пояснення у зв"язку з пропуском строків на подачу відзиву. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПКУкраїни завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира в житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На ім`я власника квартири відкрито особовий рахунок [NUMBER] .\~\~ Договір між сторонами про надання послуг з постачання теплової енергії не укладався. Позивач - Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» надавало [PERSON] , як споживачу, за адресою [ADDRESS] , послуги з теплопостачання на підставі відкритого на його ім`я особового рахунку [NUMBER] . Представник Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» стверджує, що підприємство надавало [PERSON] послуги з постачання теплової енергії, однак оплата за надані послуги за період споживачем не здійснювалась, сплачені відповідачем кошти за період з 01.10.2018 по 01.067.2021 були віднесенні в погашення попередньої заборгованості за виконавчими листами. Відповідно до розрахункової відомості\~ та розрахункового листа абонента, за період з 01 жовтня 2018 року по 01 липня 2021 року утворилась заборгованість у розмірі 33 194,50 гривень. 01 липня 2021 року на адресу [PERSON] було направлено претензію з вимогою в добровільному порядку провести оплату заборгованості у розмірі 35 695,50 грн., яка виникла станом на 01 липня 2021 року. Однак, як зазначав позивач на день звернення до суду з даним позовом борг в добровільному порядку не сплачено, тому позивач вимушений для захисту своїх прав звернутися до суду. Відповідач заперечуючи проти позову зазначав, що позивачем всупереч вимогам статті 257 Цивільного кодексу України нарахована заборгованість, тому просив застосувати строки позовної давності. При цьому, зазначав, що заборгованість за надані ним послуги з теплопостачання фактично сплачено, на момент подачі позову до суду залишився не погашений борг у розмірі 1 005,50 грн., котру позивач може погасити у добровільному порядку. Вирішуючи спір суд виходить з наступного. Частиною першою статті 15 ЦКУкраїни передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦКУкраїни кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Правовідносини із споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно ст.6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг є, у тому числі послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація. До житлово-комунальних послуг належать, в тому числі, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (п.2 ч.1 ст.5 Закону). Відповідно до ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець зобов`язаний, зокрема забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору. В свою чергу, зі змісту ст.9\~ Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вбачається, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Крім того, зазначений обов`язок споживача оплачувати вчасно та в повному обсязі житлово-комунальні послуги, а також брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території, проведенню ремонту, визначений нормами Житловим кодексом України, а саме ст.68, 162. Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18). Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст.9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", якою передбачено, що споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону. При цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках споживачів. Ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону (ч.1 ст.10 Закону). Відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії (далі - послуга), та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати регулюється Правилами надання послуги з постачання теплової енергії затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830. Відповідно до п.35, 36, 37 вказаних Правил - розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів. Споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором. Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Відповідно до статті 322 ЦК України - власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, судом встановлено, що між сторонами склались правовідносини з надання послуг з постачання теплової енергії, в яких одна сторона зобов`язана надавати другій стороні такі послуги, а друга - зобов`язана своєчасно здійснювати оплату за споживання і користування послугами. Частиною 3 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. З матеріалів справи встановлено, що на підтвердження заявлених вимог КП БМР "Білоцерківтепломережа" надано розрахунковий лист абонента за особовим рахунком відповідача № [NUMBER] з відображенням щомісячних нарахувань, із зазначенням оплат відповідачем. З вказаного розрахунку встановлено, що у відповідача станом на 01.10.2018 року рахується заборгованість у розмірі 21 581,93 грн. за виконавчим листом. За період з 01.10.2018 по 01.07.2021 року нараховано кошти за надані послуги у розмірі 33 194,50 грн., при цьому за цей же період сплачено відповідачем 31 189,00 грн. Відомостей про зарахування коштів в погашення заборгованості за виконавчими листами, за період вказаний у поясненнях представника позивача матеріали справи не містять. Суд вважає, що дії КП БМР «Білоцерківтепломережа» щодо погашення заборгованості за виконавчими листами за період з 01.06.2011 по 01.10.2018 є неправомірними з огляду на Закон України "Про житлово-комунальні послуги", яким передбачені житлово-комунальні послуги залежно від функціонального їх призначення, оплата за які здійснюється за їх фактичне надання та споживання на підставі тарифів, встановлених у порядку передбаченому закону. А тому, саме споживач визначає, за який період він здійснює черговий платіж. Доводи позивача, що положеннями ст.534 ЦК України визначено черговість погашення вимог за грошовим зобов`язанням, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного. Правовідносини між КП БМР "Білоцерківтепломережа" та відповідачем, не можна віднести до правовідносин сторін у грошовому зобов`язанні, оскільки грошовими зобов`язаннями є правовідношення, в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору. Таким чином, вказані норми не поширюються на спірні правовідносини. Крім того, сплата комунальних послуг передбачена внесенням щомісячних платежів, у зв`язку із чим споживачі сплачують саме нарахований поточний платіж, та передбачених законом підстав для зарахування щомісячних платежів на погашення боргу, що стягнутий за рішенням суду за минулі періоди, по справі не встановлено. При цьому, суд зазначає, що після ухвалення судового рішення про стягнення зі споживача заборгованості за послуги за минулі періоди відносини між позивачем як стягувачем та відповідачем як боржником переходять у сферу виконання судового рішення, яка регулюється іншим законодавством, згідно з яким і слід проводити погашення стягнутої судом заборгованості. Та саме у цій сфері виникають грошові зобов`язання, на які буде поширюватись приписи статті 534 ЦК України, але це має відбуватись в порядку виконання судового рішення, а не шляхом перерахування щомісячної оплати за послуги у подальшому періоді на виконання судового рішення. Встановлено, що між КП БМР «Білоцерківтепломережа» та [PERSON] відсутній договір з приводу порядку погашення заборгованості, тому за змістом ст.11 ЦК України, у позивача не було правових підстав для одностороннього зарахування отриманих платежів для погашення заборгованості за інший, ніж це було зазначено у рахунках КП БМР «Білоцерківтепломережа» та квитанціях про сплату за надані послуги споживачем в інший період. Отже, судом встановлено, що відповідачем за період часу з 01.10.2018 по 01.07.2021 здійснювались платежі, загальний розмір яких склав 31 189,00 грн., які були спрямовані саме на погашення поточних щомісячних нарахувань за надані послуги з теплопостачання у цьому періоді. Суд вважає, що сума платежів за період з 01.10.2018 по 01.07.2021 у розмірі 31 189,00 грн. була сплачена відповідачем в рахунок погашення заборгованості за поточні нарахування, оскільки зарахування даних коштів в погашення попередньої заборгованості за виконавчими листами можливо виключно з ініціативи боржника, про що ним має бути зазначено в квитанції про оплату, тобто, що здійснений платіж проводиться на погашення саме заборгованості за рішенням суду. Між тим, КП БМР «Білоцерківтепломережа» не було надано доказів того, що ці суми зараховані за минулий період за бажанням відповідача та не надано платіжних документів на підтвердження цим обставинам. У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що кошти сплачені в спірний період з 01.10.2018 по 01.07.2021 необхідно зарахувати на погашення нарахованої саме за цей період плати за надані послуги з теплопостачання, а тому заборгованість за надані КП БМР «Білоцерківтепломережа» послуги, яка підлягає стягненню з відповідача складає 2 005,54 грн. (33 194,50 31 189,00 =2 005,54). Разом з цим, відповідач просив про застосування строків позовної давності. У постанові\~ Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19) зазначено, що «перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. Твердження відповідача не заслуговують на увагу, оскільки з наданого позивачем розрахункового листа абонента вбачається, що [PERSON] періодично сплачував за надані послуги, що свідчить про визнання ним свого боргу, що являється підставою для переривання перебігу позовної давності. Таким чином, встановивши обставини у справі на підставі зібраних у справі доказів у їх сукупності та надавши їм належну правову оцінку відповідно до положень статей 81, 89 ЦПК України, приходить до висновку, що передбачених законом підстав для застосування строків позовної давності не встановлено. Крім того, зарахування щомісячних платежів відповідача на погашення заборгованості за виконавчими листами у справі не встановлено, тому приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме частково задовольнити позовні вимоги в частині стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за спожиті послуги з теплопостачання в розмірі\~ 2 005,54 грн., суму, на яку збільшилася заборгованість внаслідок інфляційних процесів в розмірі\~ 416,63 грн. та три відсотки річних в розмірі 165,00 грн. за спірний період, а всього в розмірі 2 587,17 грн. Відповідно до частини першої-другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. За таких обставин, суд вважає з необхідне стягнути із відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір за подачу позовної заяви пропорційно до суми задоволених позовних вимог у розмірі 154,81 грн.

Outcome: dismissed