Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги, тим що він з 04 грудня 2012 року працював на посаді завідувача базою зберігання та реалізації продуктів нафтопереробки в м. Дніпропетровську Підприємства з іноземними інвестиціями «АМІК Україна». Однак, наказом № 557-к від 30 травня 2016 року його було звільнено з 03 червня 2016 року з посади у зв`язку з поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу. Також він зазначив, що згідно рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2017 року по справі №205/6983/16-ц було визнано незаконними накази Підприємства з іноземними інвестиціями «АМІК Україна» № 557-к від 30 травня 2016 року та № 714-к від 24 червня 2016 року в частині звільнення його з займаної посади та поновлено його на посаді завідувача базою зберігання та реалізації продуктів нафтопереробки в м. Дніпропетровську, а також стягнуто з Підприємства з іноземними інвестиціями «АМІК Україна» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 126\~766,26 грн. за період з 22 серпня 2016 року по 23 травня 2017 року. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2017 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2017 року було скасовано, та відмовлено йому у задоволені позовних вимог. Наказом № 2526-к від 15 грудня 2017 року його було звільнено з займаної посади, а наказом №2536-к від 18 грудня 2017 року було внесено зміни до наказу № 2526-к від 15 грудня 2017 року. 12 вересня 2018 року Верховний суд своєю постановою скасував рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2017 року, а рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2017 року залишив в силі. Він також зазначив, що коли за ним зберігався середній заробіток на Підприємстві з іноземними інвестиціями «АМІК Україна» було збільшено посадовий оклад за посадою, яку він займав, а саме з січня 2017 року. Саме в цей час він був у вимушеному прогулі. У зв`язку з вищевикладеним, він змушений звернутися до суду та просив суд стягнути з Підприємства з іноземними інвестиціями «АМІК Україна» на його користь різницю підвищення посадового окладу за час вимушеного прогулу з 01 січня 2017 року по 23 травня 2017 року в розмірі 46 000 грн. з врахуванням суми збільшеного розміру окладу за посадою, яку він займав за цей період, згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати №100, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року. 19 жовтня 2021 року ухвалами судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження та витребувано у Підприємства з іноземними інвестиціями «АМІК Україна» інформацію про посадовий оклад за посадою завідувача базою зберігання та реалізації продуктів нафтопереробки у м. Дніпропетровськ Підприємства з іноземними інвестиціями «АМІК Україна» за період з січня 2017 року по кінець травня 2017 року та інформацію про посадовий оклад за посадою начальника базою зберігання та реалізації продуктів нафтопереробки у м. Дніпропетровськ Підприємства з іноземними інвестиціями «АМІК Україна» за період з червня 2017 року по кінець грудня 2017 року. 10 січня 2022 року представником Підприємства з іноземними інвестиціями «АМІК Україна» було надано до суду відзив на позовну заяву в якій він не погоджується з позовними вимогами та вважає, що позов не підлягає задоволенню, оскільки період виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01 січня 2017 року по 22 травня 2017 року вже розглядався Ленінським судом м. Дніпропетровська в рамках справи №205/6983/16-ц. Рішення суду по справі було виконано відповідачем у повному обсязі, в тому числі і в частині виплати середнього заробітку за спірний період з 01 січня 2017 року по 22 травня 2017 року. Також період виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 23 травня 2017 року по 06 червня 2017 року розглядався Ленінським судом м. Дніпропетровська в рамках справи №205/866/19, постановою Дніпровського апеляційного суду по справі було задоволено частково позовні вимоги. Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська по справі №205/6983/16-ц від 23 травня 2017 року та постанову Дніпровського апеляційного суду по справі №205/866/19 від 10 жовтня 2019 року було виконано відповідачем у повному обсязі, в тому числі і в частині виплати середнього заробітку за періоди з 01 січня 2017 року по 22 травня 2017 року, з 23 травня 2017 року по 06 червня 2017 року та з 15 грудня 2017 року по 10 жовтня 2018 року. Крім того, зазначає, що посилання позивача в черговій позовній заяві на п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08 лютого 1995 року, не може слугувати підставою для позову, оскільки зазначені положення законодавства враховуються під час визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу та взагалі вказаний п. 10 було виключено постановою КМУ №1213 від 09 грудня 2020 року, а питання визначення розміру середнього заробітку були вже розглянуті судами та рішення набрали законної сили. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Представник Підприємства з іноземними інвестиціями «АМІК Україна» надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника, в якій просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази та пояснення сторін, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Судом підтверджено,\~що згідно\~відомостей з\~трудової книжки\~ [PERSON] \~наказом №\~202-к\~від 11\~березня 2013\~року [PERSON] \~було переведено\~на посаду\~завідуючого базою\~зберігання і\~реалізації продуктів\~нафтопереробки в\~м.\~Дніпропетровську Підприємства з іноземними інвестиціями «АМІК Україна», а наказом № 557-к від 30 травня 2016 року [PERSON] з 03 червня 2016 року було звільнено з посади відповідно до п. 6 ст. 40 КзПП України із приміткою вважати вказаний запис недійсним, та наказом №714-к від 24 червня 2016 року [PERSON] з 22 серпня 2016 року було звільнено відповідно до п. 6 ст. 40 КзПП України (а.с. 55-56). Також судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2017 року у справі №205/6983/16-ц, яке залишено в силі постановою Верховного Суду від 12 вересня 2018 року, було визнано незаконними накази Підприємства з іноземними інвестиціями «АМІК Україна» № 557-к від 30 травня 2016 року та № 714-к від 24 червня 2016 року в частині звільнення [PERSON] з займаної посади завідуючого базою зберігання та реалізації продуктів нафтопереробки в м. Дніпропетровськ (п. 6 ст. 40 КЗпП України), та поновлено [PERSON] на посаді завідуючого базою зберігання та реалізації продуктів нафтопереробки в м. Дніпропетровськ Підприємства з іноземними інвестиціями «АМІК Україна, а також стягнуто з Підприємства з іноземними інвестиціями «АМІК Україна» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 126 766,26 грн. і моральну шкоду у розмірі 500 грн. Відповідно до ст. 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати. Положення статті 235 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування. Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин),а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу приймається судом одночасно з рішенням про поновлення на роботі. Якщо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при поновленні на роботі не відбулось, працівник з урахуванням змісту статті 235 КЗпП України не позбавлений процесуальної можливості заявити таку вимогу за окремим позовом. Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2019 року, якою було скасовано рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська по справі №205/866/19 від 01 квітня 2019 року про відмову [PERSON] у задоволенні позовних вимог до Підприємства з іноземними інвестиціями «АМІК Україна» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23 травня 2017 року по 10 жовтня 2018 року, та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу було задоволено частково та стягнуто з Підприємства з іноземними інвестиціями «АМІК Україна» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 травня 2017 року по 06 червня 2017 року та з 15 грудня 2017 року по 10 жовтня 2018 року у розмірі 139 902,66 грн. з врахуванням податків та інших обов`язкових платежів. При цьому, позовні вимоги в рамках справи №205/866/19 розглядались з урахуванням уточненої позовної заяви, де позивач посилався на довідку №12/14-20 від 22 березня 2019 року, яка містить інформацію про те, що посадовий оклад завідувача базою зберігання і реалізації продуктів переробки у м. Дніпрі з січня по травень 2017 року складав 24 200,00 грн., з вересня по грудень 2017 року посадовий оклад становив 25 400,00 грн. Вказана довідка слугувала також єдиним обґрунтуванням своїх вимог і в рамках спірного періоду з яким цього разу позивач звернувся до суду. Крім того, ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська по справі №205/9710/19 від 13 листопада 2019 року, яку було залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду по від 03 червня 2020 року, було відмовлено у відкритті провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до Підприємства з іноземними інвестиціями «АМІК Україна» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в частині позовних вимог, а саме про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23 травня 2017 року по 06 червня 2017 року та з 15 грудня 2017 року по 10 жовтня 2018 року, з підстав наявності в цій частині позовних вимог рішення, яке набрало законної сили між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Також рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська по справі 205/9710/19 від 03 вересня 2020 року, яке було залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 грудня 2020 року, було відмовлено в задоволені позовних вимог [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01 січня 2017 року по 22 травня 2017 року, та з 07 червня 2017 року по 14 грудня 2017 року. В рамках розгляду цієї справи [PERSON] також звертався з позовною заявою в обґрунтування якої знову посилався на довідку №12/14-20 від 22 березня 2019 року та виклав свої позовні вимоги з урахуванням збільшеного посадового окладу. Тобто, рішення суду по вказаній справі приймалось вже з урахуванням зазначеної довідки, що вбачається зі змісту як самого рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, так і з постанови Дніпровського апеляційного суду від 09 грудня 2020 року. Враховуючи вищезазначене, матеріалами справи підтверджено, що на виконання рішення Ленінського районного суду від 23 травня 2017 року по справі 205/6983/16-ц, яке набрало законної сили, позивачу відповідачем був виплачений, в тому числі, середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22 серпня 2016 року по 22 травня 2017 року у розмірі 126 766,26 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №№ 141258133, 141258135, 141258136 від 09 жовтня 2018 року (а.с. 164-166), та на виконання постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2019 року по справі 205/866/19, яка набрала законної сили, відповідачем був виплачений, в тому числі, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 травня 2017 року по 06 червня 2017 року та з 15 грудня 2017 року по 10 жовтня 2018 року у розмірі 139 902,66 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 141312707 від 22 листопада 2019 року (а.с. 163). Посилання [PERSON] на п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08 лютого 1995 р., не можуть слугувати підставою для задоволення позовних вимог, оскільки зазначені положення законодавства враховуються під час визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Однак, як вже зазначалося вище, питання визначення розміру середнього заробітку були розглянуті судом на підставі поданих сторонами доказів та постановлено рішення суду, яке набрало законної сили. Крім того, зазначений вище п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08 лютого 1995 р. на дату звернення позивача до суду було виключено із вказаної постанови відповідною постановою КМУ №1213 від 09 грудня 2020 року. Також твердження позивача на те, що на період, коли за ним зберігався середній заробіток на підприємстві з іноземними інвестиціями «АМІК Україна», було збільшено посадовий оклад за посадою, яку він займав, а саме з 01 січня 2017 року по 23 травня 2017 року, суд не приймає, оскільки позивач погодився з рішеннями Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2017 року та постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2019 року, що свідчить про повторне звернення позивача із вказаними позовними вимогами. Враховуючи вищезазначене, з огляду на встановлені фактичні обставини справи, у суду відсутні правові підстави для стягнення різниці підвищення посадового окладу за час вимушеного прогулу з 01 січня 2017 року по 23 травня 2017 року, оскільки позовна вимога позивача щодо стягнення різниці посадового окладу за цей період є фактично тотожною тим самим вимогам щодо яких вже є рішення суду у справах №205/9710/19 та №205/866/19, які набрали законної сили та виконані у повному обсязі Підприємством з іноземними інвестиціями «АМІК Україна», в тому числі і в частині стягнення грошових сум середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Пунктом 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» встановлено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. [PERSON] було надано довідку Серії 12ААВ №121374 від 19.07.2021 року (а.с. 80), де зазначено, що він має другу групу інвалідності, отже позивач звільнений від сплати судового збору, а тому судові витрати у вигляді судового збору необхідно компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed