Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-23 00:00:00

Позивач ОКП «Донецьктеплокомуненерго» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надану теплову енергію. В обґрунтування позовної заяви зазначило, що квартира відповідача знаходиться в багатоквартирному будинку, який приєднано до системи централізованого теплопостачання, тому він є споживачем житлово-комунальних послуг, які надаються позивачем. Здійснюючи свою діяльність, позивач протягом тривалого часу надавав в опалювальний період теплову енергію в квартиру відповідача за адресою: [ADDRESS] , а відповідач в опалювальний період використав надану послугу для власних потреб. Проте зобов`язання щодо сплати за надану послугу відповідачем не здійснювалося, внаслідок чого утворилася заборгованість за період з 01 жовтня 2010 року по 01 листопада 2021 року в сумі 42\~680,62 грн. Крім того, внаслідок порушення зобов`язання щодо сплати за послуги з надання теплової енергії, позивач вважає, що з відповідача слід також стягнути 3% річних, а також витрати від інфляційних процесів. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за надану теплову енергію в сумі 42\~680,62 грн., суму 3% річних в розмірі 5\~615,30 грн., а також витрати від інфляційний процесів в розмірі 18\~618,51 грн. Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 27 січня 2022 року відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, згідно з яким він позов не визнає в повному обсязі. Свою позицію відповідач обґрунтовує тим, що з 02 грудня 2021 року він вже не є власником квартири, за якою йому нараховано заборгованість за надану теплову енергію. Крім того, відповідач просив взяти до уваги той факт, що власником вказаної квартири він є з 30 вересня 2020 року, тому вважає безпідставним нарахування йому заборгованості з жовтня 2010 року. Крім того, відповідач зазначив про відсутність будь-яких договірних відносин із позивачем. Крім того, відповідач вказує на те, що жодних рахунків про повідомлення про сплату за опалення він не отримував. Вважає пред`явлені позовні вимоги безпідставними та просить в їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Представником позивача надано відповідь на відзив, згідно з яким в спірний період позивач надавав відповідачу послуги з надання теплової енергії та гарячої води, а відповідач фактично користувався зазначеними послугами та частково сплачував грошові кошти за їх надання. Факт надання послуг з теплопостачання підтверджується відповідними актами про підключення/відключення житлового будинку до системи централізованого опалення. Отже найбільш дієвим способом захисту своїх прав позивач вважає звернення до суду із даним позовом. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, передбачено, що централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання. Відповідно до пунктів 3, 8 Правил, послуги надаються споживачам безперебійно, виключно за винятком часу перерв, визначених відповідно до\~частини третьої\~статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Згідно із копією договору купівлі-продажу квартири від 02 грудня 2021 року, посвідченим державним нотаріусом Другої донецької міської державної нотаріальної контори Кучеренко О. Л., [PERSON] (зазначений в договорі як Продавець) передав у власність [PERSON] (Покупець) квартиру [ADDRESS] . Згідно із п. 2 вказаного Договору, ця квартира належить Продавцю на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 30 вересня 2020 року Климовою О. В., приватним нотаріусом Селидівського міського нотаріального округу Донецької області № 1027 та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності :38429575. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] був власником квартири [ADDRESS] з 30 вересня 2020 року по 02 грудня 2021 року. За положеннями, встановленими в ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Стосовно доводів відповідача щодо відсутності договірних зобов`язань, суд вважає звернути увагу на наступне. У відповідності до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З матеріалів справи вбачається, що на підприємстві позивача на вищевказану квартиру відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . За даною адресою позивачем надавалися послуги з теплопостачання, що підтверджується відповідними рішеннями та розпорядженнями Селидівської міської ради та копіями актів про підключення/відключення житлового до системи централізованого опалення. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивачем фактично надавалися послуги з теплопостачання до квартири відповідача. У відповідності до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст.\~19 Закону\~України «Про\~теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно із наданим розрахунком, сума заборгованості за особовим рахунком № [NUMBER] за період з 01 жовтня 2010 року по 01 листопада 2021 року становить 42\~680,62 грн. Стосовно тверджень відповідача щодо відчуження ним права власності на квартиру та нарахування заборгованості за період, коли він не був власником квартири, суд приходить до наступного. Як встановив Верховний Суд у свої постанові від 01 вересня 2020року у справі № 686/6276/19, новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна, тому за відсутності відповідної умови в договорі щодо відчуження нерухомого майна суд повинен відмовляти в задоволенні позовних вимог до нового власника, оскільки належним відповідачем є попередній власник. \~ \~ \~ \~Як вбачається зі змісту договору купівлі-продажу квартири від 02 грудня 2021 року, а саме з п. 13 сторони свідчать, що Продавець, який у даній справі є відповідачем, сплатив усі комунальні послуги за квартиру, вартість використаної енергії та інші обов`язкові платежі. Таким чином, \~ \~ \~ \~ вищевказаний договір купівлі-продажу квартири не містить умов щодо зобов`язань нового власника сплачувати борги за комунальними платежами попереднього власника. За таких обставин, суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо відмови у позові з причин того, що пред`явлення позову відбулося після відчуження ним права власності на квартиру, оскільки період нарахування заборгованості вказаний до дати продажу квартири відповідачем. Разом з тим, суд приймає до уваги те, що відповідач став власником квартири 30 вересня 2020 року, що підтверджено договором купівлі-продажу квартири від 02 грудня 2021 року. За вимогами, встановленими в ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріали справи не містять копію договору від 30 вересня 2020 року, який посвідчує придбання відповідачем квартири, та, відповідно, положень, які визначають дії щодо боргу за надану теплову енергію, який існував до 30 вересня 2020 року. Суд звертає увагу, що у відповідності до ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Крім того, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Разом з тим, ухвалою суду, який визначався даний порядок розгляду справи, сторонам роз`яснювалося їх право заявити клопотання про розгляд справи за їх участю. Проте такі клопотання не заявлялися, і тому суд позбавлений можливості роз`яснити учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій. За таких обставин, приймаючи до уваги положення постанови Верхового Суду у справі № 686/6276/19, з урахуванням принципу справедливості, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за надану теплову енергію, що утворилася за період перебування квартири у власності відповідача, тобто з 01 жовтня 2020 року по 01 листопада 2021 року, що становить 8\~796,12 грн. Крім того,\~у відповідності\~до \~ст.625\~ЦК України\~боржник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що судом встановлено порушення відповідачем зобов`язання зі сплати послуг теплопостачання, суд приходить до висновку про наявність підстав для нарахування 3% річних та інфляційних витрат за період заборгованості з 01 жовтня 2020 року по 01 листопада 2021 року. Так, сума 3% річних за період з 01 жовтня 2020 року по 01 листопада 2020 року становить 286,83 грн., сума інфляційних збитків 1\~055,49 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За матеріалами справи при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 2\~270 грн. З урахуванням того, що суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, на 15%, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволений позовним вимогам, 15% від 2270,00 грн. становить 340,50 грн.

Outcome: partial