Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-25 00:00:00

[PERSON] , 03 вересня 2019 року звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] , фермерського господарства «Галстедан», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: державний реєстратор Луцької районної державної адміністрації Волинської області, про визнання договору оренди недійсним. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 13 листопада 2012 року між ним та Горохівською районною державною адміністрацією (орендодавець) було укладено договір оренди землі №51 (зі змінами та доповненнями від 03 серпня 2016 року), відповідно до якого Орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 2,09 га, для сільськогосподарських потреб, що знаходиться на території Квасівської сільської ради Горохівського району Волинської області, строком на 19 років (початок дії договору з 14 грудня 2012 року по 14 грудня 2031 року). Вказаний договір оренди землі був належним чином зареєстрований в Управлінні Держкомзему у Горохівському районі Волинської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 14 грудня 2012 року за №072080004004868. Також, зазначає, що йому стало відомо, що відповідач [PERSON] стала власником орендованої земельної ділянки та зареєструвала 15 січня 2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку (номер запису про право власності: 29900471). Вказує, що починаючи з 15 січня 2019 року до [PERSON] , як власника земельної ділянки, перейшли права та обов`язки орендодавця за Договором оренди землі, проте відповідач не повідомляла позивача про факт державної реєстрації права власності на земельну ділянку. Більше того, відповідач [PERSON] в порушення умов діючого Договору оренди землі №51, укладеного 13 листопада 2012 року з [PERSON] як орендарем та до закінчення терміну дії цього правочину, уклала відповідно оспорюваний договір оренди землі № б/н від 29 грудня 2018 року тієї самої земельної ділянки, яка була раніше передана в оренду [PERSON] , із фермерським господарством «Галстедан» та зареєструвала 05 квітня 2019 року речове право (право оренди) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Позивач вважає, що [PERSON] не розірвавши у встановленому законом порядку договір оренди землі №51, який був укладений 13 листопада 2012 року між первісним орендодавцем Горохівською районною державною адміністрацією і орендарем [PERSON] , не мала права укладати новий договір оренди тієї самої ділянки з іншим орендарем. Крім того, вказує, що відповідач [PERSON] не мала право укладати оспорюваний договір 29 грудня 2018 року, оскільки станом на дану дату вона не являлась власником вказаної земельної ділянки. Враховуючи вищезазначене, просить суд визнати недійсним договір оренди землі №б/н, укладений 29 грудня 2018 року між [PERSON] та Фермерським господарством «Галстедан». Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 11 вересня 2019 року було відкрито провадження справі та постановлено розгляд справи поводити в порядку загального позовного провадження. На адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначав, що позивач не може звертатись до суду з даним позовом, оскільки його право не порушене і не може бути відновлене, так як задоволенні судом вимоги про визнання недійсним договору оренди землі, укладеного 29 грудня 2018 року між [PERSON] та ФГ «Галстедан» не призведуть до відновлення права оренди позивача земельної ділянки, оскільки даний договір автоматично був припинений після набуття відповідачем [PERSON] права власності на вказану земельну ділянку. Крім того, вказував, що строк дії договору оренди землі №51 від 13 листопада 2012 року, укладений між [PERSON] та Горохівською районною державною адміністрацією закінчився ще 14 грудня 2018 року, оскільки додаткова угода до вказаного договору, яка вносила зміни до строку дії договору оренди землі не була зареєстрована відповідно до норм закону, а тому не є чинною. Представник позивача, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю із наведених у позовній заяві підстав, просив позов задовольнити. Представник відповідача, в судовому засіданні позову не визнав, вважає його безпідставним та необґрунтованим, а тому просив в його задоволенні відмовити в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи на стороні відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, в ході розгляду справи подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Заслухавши думку учасників провадження, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до положень ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст.12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданими учасниками справи. Відповідно до копії договору оренди землі №б/н від 29 грудня 2018 року, між [PERSON] та ФГ «Галстедан» укладений договір оренди землі, строком на десять років, щодо земельної ділянки загальною площею 2,0900 га під кадастровим номером 0720882400:00:001:0318. (а.с.8). Згідно з копією інформаційної довідки №178566496 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, від 23 серпня 2019 року, право власності [PERSON] на земельну ділянку під кадастровим номером 0720882400:00:001:0318 виникло 15 січня 2019 року. Також з даного запису вбачається про державну реєстрацію договору оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 29 грудня 2018 року, видавник: ФГ «Галстедан», Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: від 10 квітня 2019 року. (а.с.12-13). Згідно з копією договору оренди землі №51 від 13 листопада 2012 року з додатками, підтверджується факт його укладення між Горохівською районною державно адміністрацією в особі голови Савчук Жанни Євгенівни та [PERSON] щодо земельної ділянки загальною площею 2,0900 га. (а.с.14). Копією додаткової угоди №95 до договору оренди землі від 14 грудня 2012 року №072080004004868, стверджується, що предметом договору є земельна ділянка сільськогосподарського призначення (не витребувана земельна частка (пай) площею 2,09 га, що знаходиться на території Квасівської сільської ради. (а.с.19). Згідно з копіями банківських квитанцій №0.0.1368675865.1, №0.0.1430562552.1 підтверджуються факт сплати [PERSON] орендної плати. (а.с.20). Як вбачається з умов договору оренди землі №51 від 13 листопада 2012 року строк його дії до 14 грудня 2018 року. Разом з тим, 03 серпня 2016 року між позивачем та Горохівською районною державною адміністрацією Волинської області було укладено додаткову угоду №95 до договору оренди землі №51 від 13 листопада 2012 року. Даною угодою сторони домовились, окрім іншого, про укладення договору оренди землі строком на 19 років та його дію до 14 грудня 2031 року. Дану додаткову угоду було зареєстровано в Квасівській сільській раді Горохівського району Волинської області за №27. Відповідно до пункту 4 додаткової угоди №95 від 03 серпня 2016 року, додаткова угода набирає чинності після її підписання сторонами та реєстрації згідно чинного законодавства України і є невід`ємною частиною Договору оренди землі від 14 грудня 2012 року за №072080004004868. Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, яка була чинною станом на час виникнення правовідносин), речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. У відповідності до п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: 1) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З 01 січня 2013 року набрали чинності зміни, внесені до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якими з тексту ст.ст.182, 640, 657, 732, 745 ЦК України та ст.ст.18 та 20 Закону України «Про оренду землі» виключено обов`язковість державної реєстрації договорів оренди землі. Суд звертає увагу, що на момент укладення додаткової угоди діяла ст.30 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якою встановлено особливості державної реєстрації права оренди на нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки, зокрема право оренди на нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки, надані в оренду органами державної влади, органами місцевого самоврядування в порядку, визначеному ст.13 Закону України «По порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», здійснюється без державної реєстрації права власності на такі земельні ділянки в Державному реєстрі прав. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що додаткова угода №95 від 03 серпня 2016 року до договору оренди землі №51 від 13 листопада 2012 року в силу ст.30 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, що діяла на час укладення даної угоди, не підлягала державній реєстрації права власності в Державному реєстрі прав, а тому є чинною та такою, що внесла зміни до умов договору, яким встановила строк дії на 19 років до 14 грудня 2031 року. У відповідності до статті 8 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Частиною 1 статті 2 ЦПК України, передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Таким чином, станом на день укладення спірного договору та дати реєстрації права власності на земельну ділянку за [PERSON] , договір оренди землі №51 від 13 листопада 2012 року, укладений між Горохівською районною державно адміністрацією та [PERSON] був чинний, а тому укладений договір оренди землі № б/н, укладений 29 грудня 2018 року між [PERSON] та Фермерським господарством «Галстедант» порушує права та інтереси позивача і останній має право на звернення до суду для їх захисту. Як вбачається з матеріалів справи, спірний договір був укладений та підписаний сторонами 29 грудня 2018 року, а право власності на вказану земельну ділянку відповідачем [PERSON] було зареєстровано 15 січня 2019 року. Таким чином, спірний договір був укладений до набуття відповідачем [PERSON] права власності на дану земельну ділянку. При цьому, отримання дозвільних документів щодо відведення земельної ділянки не гарантує надання її у власність, а тому не створює правових наслідків щодо розпорядження земельною ділянкою. Відповідно ст. 125 ЗУ України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Як вбачається з актуальної інформації про державну реєстрацію іншого речового права № 31105041, Державним реєстратором Горохівської районної державної адміністрації Щерблюк Ю.О. 05 квітня 2019 року було зареєстровано договір оренди земельної ділянки № б/н, укладений 29 грудня 2018 року між [PERSON] та Фермерським господарством «Галстедант», строк дії договору до 29 грудня 2028 року. На переконання суду, оспорюваний договір був укладеним передчасно, до набуття відповідачем [PERSON] права власності на відповідну земельну ділянку, а тому такий договір неправомірно був зареєстрований Державним реєстратором Горохівської районної державної адміністрації Щерблюк Ю.О. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Суд погоджується, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про оренду землі», об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. Однак, істотні умови договору землі, передбачені ст. 15 Закону України «Про оренду землі», такі як об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, були погоджені сторонами саме при укладені договору 29 грудня 2018 року, тобто до набуття у власність відповідачем [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку. Крім того, відповідно до частини статті 30 Закону України «Про оренду землі», особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1 Земельного кодексу України. В супереч даної норми закону, позивача не було повідомлено належним чином про набуття у власність відповідачем [PERSON] права власності на земельну ділянку, яка перебувала в оренді позивача. Щодо відмінності кадастрових номерів на земельну ділянку, які зазначені в договорах оренди землі №51 від 13 листопада 2012 року та №б/н від 29 грудня 2018 року, що може свідчити про різні земельні ділянки, суд погоджується з доводами позивача, а саме, що кадастровий номер був змінений при розроблені технічних документів на земельну ділянку для передання її у власність [PERSON] . Також представник позивача в судовому засіданні підтвердив, що фактично спірну земельну ділянку обробляє відповідач ФГ «Галстедан». Не можна стверджувати, що при зміні кадастрового номера та набуття у власність виділеної в натурі земельної ділянки, вона змінюються, відбувається лише зміна її правового статусу. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи наявність підстав для задоволення позову у зв`язку із неправомірним укладенням та подальшою державною реєстрацію оспорюваного договору оренди землі, суд не вбачає необхідності надавати правову оцінку іншим аргументам сторін. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, із відповідачів на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved