Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-23 00:00:00

17.08.2021 позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 08.04.2015 року між ним та відповідачкою [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Старосамбірського районного управління юстиції у Львівської області, за актовим записом №12. Рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 04.02.2021 даний шлюб розірвано. Зазначає, що за час перебування у шлюбі набуто у власність наступне майно, а саме: земельну ділянку з кадастровим номером 4625184700:10:002:0230, площею 0.182 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташована за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку з кадастровим номером 4625184700:10:002:0229, площею 0.0861 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, розташована за адресою: [ADDRESS] ; житловий будинок, загальною площею 59.3 кв.м, житлова площа 15.4 кв.м, розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №269490152 від 06.08.2021 вказане нерухоме майно зареєстровано за відповідачкою [PERSON] . Стверджує, що всі намагання добровільно поділити майно виявилися невдалими, згоди про поділ спірного майна з відповідачкою вони не досягли, а відтак можливим варіантом провести поділ майна подружжя є звернення до суду з позовом про поділ майна подружжя з визначенням рівних часток кожного в спільній сумісній власності подружжя. З огляду на наведене, просить суд здійснити поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, наступним шляхом: 1) Визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/2 частку земельної ділянки з кадастровим номером 4625184700:10:002:0230, площею 0,182 га, з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: [ADDRESS] ) Визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/2 частку земельної ділянки з кадастровим номером 4625184700:10:002:0229, площею 0,0861 га, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; 3) Визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/2 частку житлового будинку, загальною площею 59.3 кв.м., житлова площа 15.4 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] ; 4) Визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/2 частку земельної ділянки з кадастровим номером 4625184700:10:002:0230, площею 0,182 га, з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: [ADDRESS] ) Визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/2 частку земельної ділянки з кадастровим номером 4625184700:10:002:0229, площею 0,0861 га, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; 6) Визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/2 частку житлового будинку загальною площею 59.3 кв.м., житлова площа 15.4 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] . Також просить стягнути з відповідачки судові витрати. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.08.2021, справа визначена для розгляду судді Кушніру А.В. Ухвалою судді від 28.09.2021 відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження у справі. Одночасно, встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У встановлений судом строк відповідачем відзиву до суду не надано, будь-які поважні причини ненадання відзиву відповідачем суду не повідомлено. У зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Ухвалою суду від 06.12.2021 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Максимів В.І. (в режимі відеоконференції) позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] була своєчасно і належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, однак в суд не з`явилася і не повідомила про причини своєї неявки, а також від неї не надходило відзиву на позовну заяву, клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за її відсутності. Враховуючи наведене та беручи до уваги думку представника позивача, який не заперечує щодо можливості ухвалення заочного рішення, суд вважає, що у справі є в наявності достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін для розгляду справи за відсутності відповідача і постановлення заочного рішення, оскільки прийняття такого рішення не суперечить закону та відповідає вимогам ст.281 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що сторони у справі - [PERSON] та [PERSON] з 08.04.2015 року перебували між собою у шлюбі, зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Старосамбірського районного управління юстиції у Львівській області за актовим записом №12 (а.с.7-9), який було розірвано рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 04.02.2021 (а.с.16-18). Як вбачається із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №269490152 від 06.08.2021, що міститься в матеріалах справи (а.с.13-15), під час перебування сторонами у зазначеному шлюбі, придбано наступне нерухоме майно, право власності за яким зареєстровано за відповідачкою [PERSON] у частці «1», а саме: - земельну ділянку з кадастровим номером 4625184700:10:002:0230, площею 0.182 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташована за адресою: [ADDRESS] ; на підставі договору купівлі продажу №711 від 30.07.2018року, видавник приватний нотаріус Старосамбірського районного нотаріального округу Львівської області Мельничок С.Є.; - земельну ділянку з кадастровим номером 4625184700:10:002:0229, площею 0.0861 га, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, розташована за адресою: [ADDRESS] ; на підставі договору купівлі продажу №709 від 30.07.2018року, видавник приватний нотаріус Старосамбірського районного нотаріального округу Львівської області Мельничок С.Є.; - житловий будинок, загальною площею 59.3 кв.м, житлова площа 15.4 кв.м, розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі продажу №707 від 30.07.2018року, видавник приватний нотаріус Старосамбірського районного нотаріального округу Львівської області Мельничок С.Є. Згідно звіту про експертну грошову оцінку ТОВ «Пріма експерт» вартість вищевказаної земельної ділянки з кадастровим номером 4625184700:10:002:0229, площею 0.0861 га, становить 68737гривень (а.с.19-23). Згідно звіту про експертну грошову оцінку ТОВ «Пріма експерт» вартість вищевказаної земельної ділянки з кадастровим номером 4625184700:10:002:0230, площею 0.182 га, становить 103432 гривень (а.с.24-28). Згідно звіту про незалежну оцінку майна ТОВ «НК «Укрексперт» вартість житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , становить 110000гривень (а.с.29-32). В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 1 Протоколу 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено: кожна фізична або юридична особа має право мирно своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому, ч.1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Таким чином, у відповідності до вищевказаних норм, оскільки вищевказані спірний житловий будинок та земельні ділянки, були набуті у власність відповідачкою під час перебування в шлюбі з позивачем на підставі договору купівлі-продажу, то дане майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені у постанові від 21 грудня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Згідно ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній власності, вважається, що частка співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Разом із цим, ч.2 та ч.3 ст.70 передбачено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до роз`яснень викладених у п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя " від 21.12.2007 року № 11, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. При вирішенні даного спору, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що чинним законодавством встановлена презумпція рівності часток подружжя, підстави для відступу від якої потребують доведення. Матеріали справи не містять відомостей про те, що між сторонами укладався шлюбний договір, наявність домовленості між сторонами щодо збільшення або зменшення часток майна що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, укладення між сторонами договору про поділ спільного майна. Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищенаведені положення закону та встановлені судом обставини справи про те, що придбавши спірний житловий будинок та земельні ділянки під час перебування в шлюбі, сторони набули право спільної сумісної власності на дане майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності сторін та підлягає розподілу, тому суд вважає за можливе поділити дане спільне майно подружжя [PERSON] та [PERSON] виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за сторонами право власності по Ѕ частці спірного майна за кожним. Таким чином, суд приходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідачки [PERSON] в користь [PERSON] слід стягнути понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2821 (дві тисячі вісімсот двадцять одну) гривню 69 копійок.

Outcome: approved