Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Гуніна Валентина Іванівна, державний реєстратор Вусик Максим Олександрович комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Юлія Олександрівна, Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора, Житлово-будівельний кооператив №220, про визнання недійсним правочину, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, скасування державної реєстрації права власності та витребування квартири. В обґрунтування позову, з урахуванням уточненої позовної заяви від 19.08.2020 року, зазначив, що [INFO] померла рідна баба позивача - [PERSON] . На момент смерті [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] , та була членом Житлово-будівельного кооперативу №220. Пайовий внесок за квартиру за вказаною адресою був нею виплачений в повному обсязі, однак, право власності не оформлювалось. Отже, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на зазначену квартиру. Єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину є позивач. Проте, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки право власності на квартиру зареєстровано за іншим власником. Так, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування б/н від 18.04.1992 року, посвідченого приватним нотаріусом Гуніною В.І., належала [PERSON] , та придбана з електронних торгів [PERSON] . На даний час право власності зареєстровано за ним на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з електронних торгів № 3112 від 19.12.2019 року, виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О. Позивач зазначає, що договір дарування квартири від 18.04.1992 року є підробленим, тобто [PERSON] заволоділа спірною квартирою без відповідної правової підстави, а згодом право власності на квартиру перейшло до [PERSON] . Оскільки спірна квартира з моменту відкриття спадщини належить позивачу, але вибула з володіння власника через шахрайські дії невідомих осіб, тобто не з волі власника, позивач просить: визнати недійсним з моменту вчинення правочину договір дарування квартири за адресою: [ADDRESS] , серія та номер: б/н, виданий 18.04.1992 року, видавник: приватний нотаріус В.І. Гуніна, визнати за [PERSON] право власності на вказану квартиру в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , витребувати від [PERSON] на користь [PERSON] зазначену квартиру та скасувати записи про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно на квартиру за [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.03.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.03.2020 року забезпечено позов у вигляді заборони [PERSON] та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії з відчуження (переоформлення) квартири [ADDRESS] . Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.03.2020 року витребувано докази. 07.10.2020 року від представника третьої особи: Житлово-будівельного кооперативу № 220 (далі - ЖБК № 220) надійшло пояснення, в якому зазначив, що не заперечує проти задоволення позову. Також у поясненні вказано, що на момент смерті [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] , одна та була членом ЖБК № 220, пайовий внесок за вказану квартиру був нею виплачений в повному обсязі, заборгованості по сплаті пайових внесків не було. 20.10.2019 року на загальних зборах кооперативу внука померлої [PERSON] прийнято до членів ЖБК №220. [PERSON] у квартирі фактично не проживає більше 25 років. [PERSON] членом кооперативу ніколи не була. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.10.2020 року витребувано докази. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.12.2020 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 15.09.2021 року витребувано докази. Від відповідачів відзив на позов не надійшов. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали, просили задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] проти позову заперечував, просив у задоволенні позову відмовити. У судовому засіданні представник третьої особи: ЖБК № 220 Бардаченко Д.В. проти задоволення позову не заперечував. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи сповіщені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Від представника третьої особи: Другої дніпровської державної нотаріальної контори Циганко Є.Л. надійшла заява, в якій просила розгляд справи слухати без її участі. Третя особа приватний нотаріус ДМНО Ричка Ю.О. письмово просила розгляд справи проводити за її відсутності. Треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Гуніна В.І. та державний реєстратор КП «Бюро технічної інвентаризації» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області Вусик М.О. у судове засідання повторно не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи сповіщені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. За таких обставин суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності не з`явившихся учасників справи. Суд, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, доходить висновку, що вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (т.1 а.с. 72), яка є матір`ю [PERSON] (т.1 а.с.75-76) та рідною бабою позивача (т.1 а.с.74 - зворотній бік). Згідно з довідкою ЖБК № 220 від 28.08.1996 року [PERSON] була членом ЖБК № 220 (т.1 а.с.24). Матеріали справи містять довідку домоуправління ЖБК №220 від 30.03.1975 року про те, що житлова площа, на яку прописана [PERSON] складає 56,9 кв.м. та складається з чотирьох кімнат (т.1 а.с.22). На момент смерті [INFO] [PERSON] була членом ЖБК № 220, пайовий внесок за квартиру [ADDRESS] виплатила в повному обсязі, що підтверджується довідкою ЖБК № 220 (т. 2 а.с.33-34). 29.05.2019 року [PERSON] звернувся до Другої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (т.1 а.с.71 - зворотній бік). З матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] вбачається, що інші спадкоємці з заявою про прийняття спадщини не зверталися. Відповідно до довідки № 10514 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 09.10.2019 року за адресою: [ADDRESS] , були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . Згідно з відповіддю ЖБК № 220 [PERSON] загальними зборами кооперативу 20.10.2019 року прийнято в члени ЖБК № 220 (т. 2 а.с.34). Відповідно до письмових пояснень голови ЖБК №220, які підтверджено представником ЖБК № 220 у судовому засіданні встановлено, [PERSON] фактично за адресою реєстрації не проживає більше десяти років. Постановою державного нотаріуса Другої дніпровської державної нотаріальної контори Циганко Є.Л. від 22.02.2020 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом до майна померлої [INFO] [PERSON] у зв`язку з тим, що квартира належить іншому власнику (т. 1 а.с.82). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , житлова площа 56,9 кв.м., 01.10.2019 року о 13:59:09 на підставі рішення державного реєстратора КП «Бюро технічної інвентаризації» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області Вусик М.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 49010201 від 04.10.2019 року зареєстровано право власності за [PERSON] . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1929629312101. Номер запису про право власності: 33527465. Підставою виникнення права власності зазначено договір дарування, серія та номер: б/н, виданий 18.04.1992 року приватним нотаріусом В.І. Гуніною (т.1 а.с.43-44). У наявній в матеріалах справи копії договору дарування [PERSON] спірної квартири [PERSON] зазначено, що квартира належить дарителю [PERSON] на підставі довідки-характеристики № 3637, виданої 13.02.1992 року БТІ м. Дніпропетровська та реєстраційного посвідчення, виданого 13.02.1992 року БТІ Дніпропетровська та записано в реєстрову книгу під № XXУII-72, договір посвідчено (відповідно до наявного відбитку печатки) приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу В.І. Гуніною 18.04.1992 року, зареєстровано в реєстрі за № 3632 (т.1 а.с.27-28). Однак, відповідно до листа Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області № 411/01-21 від 24.05.2022 року щодо надання копії договору дарування квартири [ADDRESS] , посвідченого державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори нотаріусом Гуніною В.І. 18 квітня 1992 року за реєстровим № 3632 за вищевказаний період договір не посвідчувався, згідно реєстрів для реєстрації нотаріальних дій держнотконтори - реєстраційний номер 3632 без індекса 1,2,3 відсутній, а приватну діяльність нотаріус Гуніна В.І. розпочала в Дніпропетровському міському нотаріальному окрузі з 1994 року (т. 2 а.с.64). Також, згідно з відповіддю КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської міської ради № 13251 від 17.09.2019 року станом на 31.12.2012 року в інвентаризаційній справі за адресою: [ADDRESS] відсутні відомості щодо реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] (т. 1 а.с.76 - зворотній бік). Окрім того, відповідно до відповіді КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської міської ради (далі - КП «ДМБТІ» ДМР) № 13632 від 11.10.2021 року державна реєстрація права власності на спірну квартиру КП «ДМБТІ» ДМР не проводилась, відповідно реєстрація права власності на нерухоме майно за даної адресою на ім`я [PERSON] на підставі договору дарування від 18.04.1992 року підприємством також не проводилась (т. 2 а.с.14). Згідно з листами відділу реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради № 6/3662-01.1-19/1573 від 04.11.2020 року та № 6/4585-01.1-19/1786 від 18.12.2020 року документи щодо реєстраційних дій від 04.10.2019 року державного реєстратора КП «Бюро технічної інвентаризації» Вусика М.О. на квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер 1929629312101) на зберігання не надходили (т.1 а.с. 161, 163). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Бурхан-Крутоус Л.А. від 12.09.2019 року відкрито виконавче провадження № 60049136 з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кохан Г.Л. У рамках вказаного виконавчого провадження приватним виконавцем винесено постанову про опис та арешт спірної квартири та подано заявку на її реалізацію в СЕТАМ. Відповідно до протоколу № 446897 проведення електронних торгів переможцем торгів став [PERSON] 19.12.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Ричкою Ю.О. видано свідоцтво про право власності на спірну квартиру [PERSON] (т.1 а.с.65). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , 19.12.2019 року о 12:42:18 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Ричкою Ю.О. внесено запис про право власності № 34743498 [PERSON] на підставі рішення приватного нотаріуса Рички Ю.О., Дніпровський міський нотаріальний округ від 19.12.2019 12:51:32, індексний номер рішення: 50329009, підстава виникнення права власності: свідоцтво про придбання нерухомого майна з електронних торгів, серія та номер: 3112, виданий 19.12.2019, видавник: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Ю.О. (т. 1 а.с.78-80). На виконання ухвали суду від 30.10.2020 року відділом реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради надано копії документів згідно відомостей державного реєстру речових прав. Так, серед документів реєстраційної справи міститься відповідь КП «ДМБТІ» ДМР № 2893 від 17.09.2019 року на запит [PERSON] щодо відомостей про її право власності на спірну квартиру. Проте, згідно з відповіддю КП «ДМБТІ» ДМР № 13662 від 11.10.2021 року підприємство інформаційної довідки № 2893 від 17.09.2019 не надавало, за номером вихідної кореспонденції № 2893 01.03.2019 року КП «ДМБТІ» ДМР підготовлено відповідь на запит іншої особи щодо іншого нерухомого майна (т. 2 а.с.14). У судовому засіданні також встановлено, що квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , на даний час фактично володіє [PERSON] . Як він пояснив у судовому засіданні, ним замінено замки на вхідній двері квартири. Таким чином, позивач позбавлений можливості доступу до спірної квартири. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного, чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Згідно з ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Верховним Судом України у листі «Висновки Верховного Суду України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за II півріччя 2013 р.» від 01.02.2014р. роз`яснено, що виникнення права власності на будинки, квартири, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 384 ЦК України будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Як встановлено судом, [PERSON] була членом кооперативу ЖБК № 220 та повністю виплатила пайові внески за квартиру [ADDRESS] . Однак, право власності на квартиру не зареєструвала. Проте, виходячи з вищевикладених норм була власником зазначеної квартири. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст.316 ЦК України). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України під правочином розуміють дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно до частини першої, третьої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України. У статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою (зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі), п`ятою (правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним) та шостою (правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей) статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Так, у договорі дарування спірної квартири від 18.04.1992 року зазначено, що квартира належить дарителю [PERSON] , зокрема, на підставі реєстраційного посвідчення, виданого 13.02.1992 року БТІ м. Дніпропетровська та записано в реєстрову книгу. Однак, як встановлено в ході розгляду даної справи, право власності на спірну квартиру КП «Бюро технічної інвентаризації» ДМР не реєструвалося. Окрім того, зазначений договір дарування державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори нотаріусом Гуніною В.І. 18 квітня 1992 року за реєстровим № 3632 не посвідчувався, згідно реєстрів для реєстрації нотаріальних дій держнотконтори - реєстраційний номер 3632 без індекса 1,2,3 відсутній, а приватну діяльність нотаріус Гуніна В.І. розпочала в Дніпропетровському міському нотаріальному окрузі з 1994 року. Таким чином, судом встановлено, що зазначений договір дарування не відповідає дійсності. Згідно зі ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовної вимоги щодо визнання його недійсним та визнання договору дарування квартири за адресою: [ADDRESS] , серія та номер: б/н, виданий 18.04.1992, видавник: приватний нотаріус В.І. Гуніна недійсним, з моменту укладення. Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Таким чином, враховуючи, що договір дарування спірної квартири визнано судом недійним, він не створює юридичних наслідків, тобто набуття права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] не було. Таким чином, запис № 33527465 про проведену державну реєстрацію права власності на нерухоме майно з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 1929629312101, а саме: квартири [ADDRESS] за [PERSON] , ІПН: [NUMBER] , 01.10.2019 року о 13:59:09 за рішенням (індексний номер 49010201) реєстратора КП «Бюро технічної інвентаризації» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області Вусика Максима Олександровича зроблено на підставі договору дарування, серія та номер: б/н, виданий 08.04.1992, видавник: приватний нотаріус В.І.Гуніна, який визнано недійсним, тому такий запис підлягає скасуванню. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про задоволення вимоги позивача про скасування зазначеного запису. Враховуючи викладене, набуття права власності на спірну квартиру [PERSON] внаслідок купівлі її з прилюдних торгів, які проведено для задоволення вимог стягувача у виконавчому провадженні № 60049136, де боржником зазначено [PERSON] , не відбулося. Отже, запис № 34743498 про проведену державну реєстрацію права власності на нерухоме майно з реєстраційним номером 1929629312101, а саме: квартири [ADDRESS] за [PERSON] , ІПН: [NUMBER] , [INFO] о 12:42:18 на підставі свідоцтво про придбання нерухомого майна з електронних торгів, серія та номер: 3112, виданого 19.12.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О., внесений за рішенням (індексний номер 50329009) приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Рички Ю.О., підлягає скасуванню. Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги про скасування вищезазначеного запису. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ч. 1 ст. 1216 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). За змістом п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 3.1 листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 визначено, що у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. З урахуванням викладеного, до складу спадщини [PERSON] входить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Оскільки [PERSON] заповіт не залишила, право на спадщину мають її спадкоємці за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ст. 1258 ЦК України). До першої черги спадкоємців за законом відносяться, зокрема, діти (ст. 1261 ЦК України). Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Статтею 1268 ЦК України передбачено право спадкоємця прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Як вбачається з матеріалів спадкової справи [PERSON] до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини у шестимісячний строк з часу її відкриття не звернувся. Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Частиною 1 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Положення ст. 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у ст. 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи. У постанові Верховного Суду від 18.11.2020 року по справі № 523/19010/15-ц визначено, що ч. 3 ст. 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Вказаний висновок також міститься у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18). У судовому засіданні було встановлено, що син спадкодавця на час відкриття спадщини був зареєстрований за адресою проживання [PERSON] : [ADDRESS] , однак, спадкодавець проживала одна, а син фактично не проживав за вказаною адресою більше десяти років. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що син [PERSON] спадщину не прийняв, оскільки, як встановлено судом, на час відкриття спадщини вже тривалий час не проживав разом зі спадкодавцем та не подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Позивач, який є онуком [PERSON] , тобто спадкоємцем п`ятої черги, єдиний звернувся до нотаріуса у шестимісячний строк з заявою про прийняття спадщини, а отже, за відсутністю інших спадкоємців, які прийняли спадщину, є таким, що спадщину прийняв. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Отже, спадщина належить спадкоємцеві, який прийняв спадщину, з часу її відкриття. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовної вимоги про визнання за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] . Як встановлено судом, на даний час позивач позбавлений можливості доступу до квартири [ADDRESS] , оскільки [PERSON] замінив замки на вхідній двері, та квартира перебуває в його фактичному володінні. Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно з чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Частиною 1 ст. 388 ЦК України передбачено випадки витребування майна власником від добросовісного набувача, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. У постанові Верхового Суду від 02.06.2021 року по цивільній справі № 761/44057/19 вказано, що вирішуючи спори про витребування майна з чужого незаконного володіння судам слід встановити чи вибуло спірне майно з володіння власника в силу обставин, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України, зокрема, чи з волі власника вибуло це майно з його володіння, оскільки саме наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. У висновках Великої Палати Верховного Суду, викладених в постанові від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16, зазначено, що власник може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне права, не є ефективним способом захисту прав власника. Враховуючи, що квартира [ADDRESS] вибула з володіння власника не з його волі, а добросовісний набувач придбав її з електронних торгів за заявкою приватного виконавця на виконанні якого знаходився виконавчих напис нотаріуса про стягнення заборгованості [PERSON] , яка не мала права власності на вищевказану квартиру, суд дійшов висновку, що порушене право позивача як власника майна підлягає судовому захисту шляхом витребування квартири у добросовісного набувача [PERSON] на користь [PERSON] , а позов в цій частині, а позов в цій частині задоволенню. Отже, суд задовольняє позов [PERSON] у повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем при подані позову у розмірі 2261,20 грн. (т. 1 а.с.1, 37), враховуючи, що позов задоволено, слід стягнути на користь [PERSON] з відповідачів в рівних частинах. На підставі викладеного,

Outcome: approved