Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-17 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту постійного спільного проживання. Згідно заявлених вимог заявник просить суд встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , постійно проживала разом з [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , у період з 2004 року по день смерті [INFO] (час відкриття спадщини). Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] померла мати заявника - [PERSON] . Заявник є спадкоємцем першої черги спадкування за законом майна матері, так як батько заявника і чоловік покійної - [PERSON] помер [INFO] . Інших спадкоємців, які б претендували на майно померлої за законом та/або за заповітом немає, спір про спадкування та спадкове право відсутній. Заявник зазначає, що оскільки вона постійно проживала разом з матір`ю до дня відкриття спадщини, то є такою, що фактично прийняла спадщину згідно статті 1268 ЦК України. Проте нотаріусу Першої київської державної нотаріальної контори повідомив, що для видачі свідоцтва про право на спадщину як особі, що фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] , заявнику необхідно надати офіційний документ, що встановлює факт постійного спільного проживання, яким є рішення суду, оскільки згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи та витягу з реєстру територіальної громади м. Києва в квартирі [ADDRESS] зареєстрована лише одна особа - заявник. Метою встановлення факту постійного спільного проживання зі спадкодавцем в заяві вказано отримання свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] та є прийнятою заявником згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Заявник зазначає, що її мати з 2004 року й до дня своєї смерті фактично проживала разом з нею в квартирі [ADDRESS] , при цьому 16 квітня 2018 року була взята на облік за вказаною адресою як внутрішньо переміщена особа, однак залишалась зареєстрованою на окупованій території України в квартирі [ADDRESS] . За своїм станом здоров`я мати заявника потребувала постійного стороннього догляду, внаслідок свого похилого віку та стану здоров`я, у зв`язку з чим проживала разом із заявником. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 07 грудня 2021 року відкрито провадження у даній цивільній справі в порядку окремого провадження та призначено судове засідання. Залучено до участі у справі у якості заінтересованої особи Луганську обласну військово-цивільну адміністрацію. Витребувано в Першій київській державній нотаріальній конторі належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи №1550/2021, заведеної щодо майна померлої [INFO] [PERSON] . 26 січня 2022 року з Першої київської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи щодо майна померлої [PERSON] . Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій заявлені вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Першої київської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву, в якій просив розглядати справу без участі представника нотаріальної контори та прийняти рішення згідно діючого законодавства України. Представник заінтересованої особи Луганської обласної військово-цивільної адміністрації в судове засідання не з`явився, заяв чи клопотань до суду не направив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд, приходить до наступного. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с.6, 48). [INFO] в м.Києві померла [PERSON] , [INFO] (а.с. 7, 36). 16 вересня 2021 року [PERSON] звернулась до Першої київської державної нотаріально контори із заявою про видачу свідоцтва на право на спадщину за законом на частку квартири, що залишилась після смерті матері [PERSON] (а.с.35). 23 жовтня 2021 року та 29 жовтня 2021 року [PERSON] знову звернулась до Першої київської державної нотаріально контори із заявами про видачу свідоцтва на право на спадщину за законом на частку квартири, що залишилась після смерті матері [PERSON] (а.с.49, 51). Дані про інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, в матеріалах спадкової справи відсутні. 23 жовтня 2021 року державним нотаріусом Першої київської державної нотаріально контори Панченко Л.Є. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з пропущенням шестимісячного строку для прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] (а.с.52). 29 жовтня 2021 року державним нотаріусом Першої київської державної нотаріально контори Панченко Л.Є. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з пропущенням шестимісячного терміну для прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] та не підтвердженням факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини згідно зі ст. 1268 ЦК України (а.с.50). Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною 1 ст.1270 ЦК України встановлений шестимісячний строк для прийняття спадщини, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частин 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України). При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з пп. 4.10 п. 4 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Згідно роз`яснень, викладених у п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Метою встановлення факту постійного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно довідки від 16 квітня 2018 року №0000514592 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ; фактичне місе проживання/перебування - [ADDRESS] (а.с. 13, 41). Як убачається з довідки б/н, виданої ЖРЕО №420 09 вересня 2009 року, [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] з 01 вересня 2009 року, згідно заяви (а.с.18). В декларації №001-22А5-Х500 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, від 20 травня 2019 року пацієнта [PERSON] , [INFO] , також зазначено адресу фактичного проживання - [ADDRESS] (а.с.15). Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи №72102370 від 21 жовтня 2021 року, за відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 28 січня 2003 року (а.с.16), що також підтверджується витягом з реєстру територіальної громади м.Києва (а.с.17). Дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, враховуючи, що встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем необхідне заявнику для підтвердження виникнення права на спадкування, а також, приймаючи до уваги, що заявник позбавлена можливості щодо здійснення права на спадкування в інший шлях, крім як встановлення у судовому порядку факту постійного проживання зі спадкодавцем, суд вбачає підстави для встановлення факту постійного проживання заявника разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки саме такий спосіб захисту встановлений ч.3 ст. 1268 ЦК України. Проте заявник просить встановити факт постійного проживання разом зі спадкодавцем у період, починаючи з 2004 року, на підтвердження чого заявник подала до суду акт від 15 вересня 2021 року, підписаний [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , підписи яких посвідчені начальником ЖЕД-410 Р.Кучерявим, за змістом якого вказані особи підтвердили, що [PERSON] , [INFO] , постійно фактично проживала за адресою: [ADDRESS] разом із дочкою [PERSON] в період з 2004 року по дату смерті [PERSON] [INFO] (а.с.14, 45). Однак вказаний акт не є належним, допустимим та достовірним доказом проживання заявника зі спадкодавцем саме з 2004 року, оскільки складений через сімнадцять років від зазначеної у вказаному акті дати, при цьому з акту не вбачається, на підставі яких відомостей чи даних особи, які його підписали підтверджують викладені в акті обставини. З огляду на викладене, заява підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення по справах окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: partial