Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-24 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , у якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно двох дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 17 вересня 2010 року по 30 серпня 2019 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30 серпня 2019 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , 19 квітня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва було видано судовий наказ про стягнення з відповідача на утримання дітей аліменти в розмірі 1/3 частини від всіх доходів. Натомість, відповідач ухиляється від сплати аліментів, що свідчить, що останній своїми діями відповідач ухиляється від виконання батьківського обов`язку по утриманню власних дітей, їх вихованню та розвитку, це змушує позивача звернутись з даним позовом до суду. Позивач в судове засідання не з`явилась. Надіслала до суду заяву, в якій просила розгляд справи здійснювати у її відсутність. На задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився. Повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Надіслав до суду заяву в якій просив розгляд справи провести у відсутність представника та прийняти рішення в найкращих інтересах дитини. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 18 серпня 2021 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2021 року клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про витребування доказів у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районного в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав задоволено. Витребувано у Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районного в місті Києві державної адміністрації висновок щодо доцільності або недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 27 січня 2022 року закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду по суті. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що позивач та відповідач з 17 вересня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі. (а.с. 14) Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. (а.с. 12, 13). Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30 серпня 2019 року шлюб між сторонами було розірвано. (а.с. 16). 19 квітня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва було видано судовий наказ яким стягнуто із [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 (однієї третини) від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 10 квітня 2019 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. (а.с. 17). Відповідно до довідки від 07 травня 2021 року № 194 виданої виконавчим комітетом Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області, громадянка [PERSON] та її малолітня дитина [PERSON] , [INFO] зареєстрована та постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . Батько дитини - [PERSON] за даною адресою не зареєстрований та не проживає. (а.с. 14). В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. В силу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з наданим Службою у справах дітей та сім`ї Дніпровської РДА висновком про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] від 23 лютого 2022 року № 4 відносно його малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] року, протокол № 4, орган опіки та піклування Дніпровської РДА вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Крім того, під час розгляду комісією було встановлено, що батьки дітей [PERSON] та [PERSON] проживали в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано в серпні 2019 року, хоча стосунки між ними припинилися ще в 2017 році. З того часу малолітні [PERSON] та [PERSON] постійно проживають з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , яка самостійно займається їх вихованням та утриманням. Батько дітей, [PERSON] , з дітьми не проживає, з 2019 року вихованням та утриманням не займається, не цікавиться їх життям та здоров`ям, інтересами, не бере участі у фізичному, духовному та моральному розвитку дітей, матеріально не допомагає, загальний розмір заборгованості по аліментах станом на 01.01.2021 становить 192 951,00 грн. Громадянин [PERSON] жодного разу не звернувся до органу опіки та піклування чи до суду про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дітей. Це засвідчує, що батько самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. На засідання Комісії громадянин не з`явився, хоча був запрошений належним чином, будь- яких пояснень не надав. Також були здійснені неодноразові телефонні дзвінки за наявними телефонними номерами останнього, але поспілкуватись не виявилось можливим, оскільки всі номери були відключені. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Згідно ч. 1-3 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позивач у позовній заяві вказує, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки останній не цікавиться життям своїх дітей, не спілкується, не бере будь-якої участі у утриманні дітей. Як вбачається з матеріалів справи, а саме наданих копій постанов з Дніпровської ВДВС та розрахунку заборгованості по аліментам, відповідач не утримує своїх дітей, не сплачує аліменти та не забезпечує всім необхідним. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Оцінюючи матеріали справи в їх сукупності, враховуючи вимоги чинного законодавства, з огляду на відсутність спору між сторонами щодо позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] та визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач, як батько, ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Згідно зі ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відтак, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved