Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

Позивач звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Перещепинської міської ради, третя особа Новомосковська районна державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, в якому просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме: що [PERSON] проживав однією сім`єю з [PERSON] , яка померла [INFO] , з 6 вересня 2005 року по день відкриття спадщини, тобто по [INFO] , а також визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування позову позивач посилався на те, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть. З липня 1984 року вони з [PERSON] (на той час - [PERSON] ) проживали однією сім`єю як чоловік та дружина. 17 травня 1991 року вони уклали та шлюб та отримали свідоцтво про укладення шлюбу. Однак так склалися обставини, що 05 вересня 2005 року вони вимушені були офіційно розірвати шлюб, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу. Але фактично, як чоловік та дружина сімейні відносини вони з [PERSON] не припинили та проживали однією сім`єю до дня її смерті - [INFO] . В зв`язку з тим, що дітей у них з дружиною не було, вони взяли на виховання трьох дітей, позбавлених батьківського піклування та проживали всі разом в [ADDRESS] , виховували їх як власних, були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки, мали намір знову звернутися до державного органу реєстрації актів цивільного стану для реєстрації шлюбу, однак не встигли через хворобу ковід-19 дружини, від якої вона і передчасно померла. За життя [PERSON] заповіту не залишила. Після її смерті залишилось спадкове майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , що належав їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20 липня 2001 року. Після смерті дружини позивач звернувся до нотаріальної контори, де нотаріусом заведено спадкову справу № 180/2021. Однак, 25 листопада 2021 р. йому нотаріусом видано лист про відмову у вчиненні нотаріальної дії та роз`яснено, що видати свідоцтво про право на спадщину не зможе так як у нього відсутні документи, що стверджують підстави до закликання до спадкоємства, в зв`язку з чим рекомендувала звернутись до суду для вирішення питання щодо отримання спадщини. Те, що вони з [PERSON] по день її смерті проживали однією сім`єю підтверджується безліччю доказами, зокрема: довідками міської ради, де вони фактично проживали, працювали та вели спільне господарство, доглядали за дітьми, а коли дружина тяжко захворіла, позивач постійно доглядав за нею і дітьми, а коли вона померла, поховав за власні кошти та отримав свідоцтво про її смерть, що також підтверджується наданими ним документами, про що відомо і багатьом співмешканцям села, які зможуть підтвердити саме даний факт. Зазначені ним обставини підтверджуються і наявністю саме у нього, єдиного спадкоємця, всіх оригіналів документів щодо померлої та її майна. У зв`язку з тим, що іншим чином ніж рішенням суду він не може захистити свої права, вимушений звернутися до суду з позовом. Відповідач відзив на позов не подав. Ухвалою суду від 05 січня 2022 року відкрите провадження у справі. Ухвалою суду від 14 лютого 2022 року зобов`язано Новомосковську районну державну нотаріальну контору Дніпропетровської області надати суду копію спадкової справи, що відкрита після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою суду від 23 травня 2022 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача Перещепинської міської ради відзив на позов не подав, в судове засідання не з`явився, надав до суду заяви про розгляд справи у його відсутність та не заперечував проти задоволення позову. Представник третьої особи Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та на виконання ухвали суду від 14.02.2022 року надав копію спадкової справи після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши підстави позову, докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 17 травня 1991 року по 05 вересня 2005 року знаходились у зареєстрованому шлюбі, що вбачається з копії свідоцтва про шлюб та з копії свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.13,14). [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , про що виконавчим комітетом Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області складено відповідний актовий запис № 80 від 01 квітня 2021 року (а.с. 12). [PERSON] по день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 29). Крім того, з копії паспорта позивача (а.с. 9) та копії домової книги (а.с. 22) вбачається, що за цією ж адресою був та на даний час зареєстрований позивач - [PERSON] . Згідно довідки виконавчого комітету Перещепинської міської ради №453 від 13 серпня 2021 року (а.с. 27) вбачається, що [PERSON] дійсно зареєстрований та проживав разом зі своєю дружиною - [PERSON] по день її смерті - [INFO] та поховав її за власні кошти. 25 листопада 2021 року постановою державного нотаріуса Новомосковської районної державної нотаріальної контори позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] [PERSON] у зв`язку з тим, що не вбачається факту того, що [PERSON] та [PERSON] знаходились у зареєстрованому шлюбі, що позбавляє можливості видати свідоцтво про право на спадщину у відповідності до ст..ст. 1261-1265 ЦК України на житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 11). З копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , померлої [INFO] вбачається, що: - з заявою про прийняття спадщини за законом звернувся [PERSON] ; - постановою нотаріуса від 25 листопада 2021 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок [ADDRESS] у зв`язку з тим,що шлюб між ним та [PERSON] був розірваний, що у відповідності до ст..ст. 1261-1265 ЦК України унеможливлює факт видачі свідоцтва про спадщину; - виконавчим комітетом Перещепинської міської ради Новомосковської району Дніпропетровської області за вих. 225-2160 від 11 жовтня 2021 року нотаріальній конторі повідомлено, що [PERSON] , яка померла [INFO] по день смерті мешкала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ; на момент смерті був зареєстрований та проживав та зареєстрований по цей час [PERSON] , [INFO] . Крім того на момент смерті разом з [PERSON] були зареєстровані [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 65-80). Відповідно до розпорядження голови районної державної адміністрації за № 123/0/328/-21 від 12 квітня 2021 року - припинено функціонування прийомної сім`ї [PERSON] ( [ADDRESS] ) у зв`язку зі смертю прийомною матері. Припинено виплату державної соціальної допомоги на дітей, позбавлених батьківського піклування: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та грошового забезпечення прийомній матері [PERSON] Припинено супроводження прийомної сім`ї [PERSON] . Координацію роботи щодо виконання даного розпорядження покладено на службу у справах дітей райдержадміністрації (а.с. 85). Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. За змістом ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ст.ст. 76-80 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Підставами звільнення від доказування відповідно до вимог ст. 82 ЦПК України є обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За змістом статті 83 ЦПК України - сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Відповідно до ст. 124 Конституції України, ст. 15 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Нормою ст. 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України, визначено, що право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. У свою чергу глава 24 ЦК України регламентує набуття права власності. У відповідності до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до ст. 315 ЦК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, які мають юридичне значення, у тому числі, відповідно до 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Постанова Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» надає роз`яснення, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч.2 ст.3 СК України, про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільними побутом, мають взаємні права та обов`язки. Як зазначає позивач у позові та підтверджується матеріалами справи, з 17 травня 1991 року по 05 вересня 2005 року він знаходився в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Після розірвання шлюбу і по день смерті [PERSON] - [INFO] , вони продовжували проживати разом однією сім`єю в будинку за адресою: [ADDRESS] , в якому позивач, відповідно до відмітки у паспорті, зареєстрований з 04.09.2012 року. Вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, але повторно не встигли звернутися до державного органу реєстрації акті цивільного стану для реєстрації шлюбу в зв`язку з хворобою [PERSON] , що також підтверджується довідками Перещепинської міської ради, спільними фотографіями та наявними у позивача оригіналами правовстановлюючих документів на спадкове майно. Отже, в судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що позивач [PERSON] проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу зі спадкодавцем [PERSON] не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії АЕВ №033047, посвідченого 20.07.2001 року державним нотаріусом Новомосковської районної нотаріальної контори, [PERSON] належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Відповідно дост.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. У відповідності до ст. 392 ЦК України, яку суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин, як норму права, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, а спадкоємець, який прийняв спадщину, в розумінні ч.1 ст. 1218 ЦК України, має право вимагати визнання за ним права власності на спадкове майно в судовому порядку. Матеріалами спадкової справи підтверджується, що на виконання вимог ст.1268 ЦК України, позивач прийняв спадщину після смерті спадкодавця, а інших спадкоємців за законом чи за заповітом судом не виявлено. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Аналіз зазначених норм закону, з урахуванням встановленого в судовому засіданні факту проживання позивача однією сім`єю зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, оскільки [PERSON] на законних підставах набула право власності на вищевказаний будинок, а тому до позивача, який являється єдиним спадкоємцем, відповідно до ст.1216 ЦК України, перейшло таке ж право власності, у повному обсязі, яке набув спадкодавець. На підставі викладеного,

Outcome: approved