Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-26 00:00:00

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16.08.2021 р. відмовлено у відкритті провадження по справі № 204/764/21 за позовом [PERSON] в частині вимог, пред`явлених до Держави Україна в особі: Дніпропетровського окружного адміністративного суду, Третього апеляційного адміністративного суду, треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди; позовну заяву [PERSON] в частині вимог, пред`явлених до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України, треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. Позивач [PERSON] , висуваючи вимоги до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України, Головного управління Державної казначейської служби України, треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, просить відшкодувати моральну шкоду за моральні та душевні переживання продовж 78 місяців у розмірі 250 місячних прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Позов [PERSON] обґрунтований тим, що постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.10.2015 р. по справі № 804/9475/15 визнано неправомірною бездіяльність Прем`єр-міністра України [PERSON] щодо нерозгляду його скарги, викладеної в листі № 1230 від 07.06.2015 р., зобов`язано останнього розглянути його скаргу, втім Державою Україна не вжито заходів, спрямованих на виконання рішення суду, навпаки вчинені дії, спрямовані на його скасування, впродовж періоду з 07.06.2015 р. до 10.12.2021 р. ним не отримано інформації та не вжито заходів по суті його скарги, викладеної в листі № 1230 від 07.06.2015 р., що стало підставою в подальшому для звернення 16.09.2021 р. до Президента України, Прем`єр-міністра України. Крім того в провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за його позовом до Кабінету Міністрів України, Прем`єр-міністра України [PERSON] про визнання протиправної бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, втім ухвалою суду від 25.02.2019 р. йому повернуто його позовну заяву, отже Держава Україна фактично звільнила означених відповідачів від виконання своїх зобов`язань щодо поновлення його особистих немайнових прав та особистих немайнових прав [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10.11.2021 р. залишено без задоволення апеляційну скаргу [PERSON] , залишено без змін ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16.08.2021 р. по справі № 204/764/21; матеріали справи № 204/764/21 надійшли до Печерського районного суду м. Києва 06.12.2021 р., того ж дня передано судді (протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями). Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.12.2021 р. позовну заяву[PERSON] до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України, треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди було залишено без руху. 13.12.2021 р. від [PERSON] надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.12.2021 р. відкрито провадження у справі. Відповідачами Державою Україна в особі Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України, Головним управлінням Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області відзив на позовну заяву не подано. Третіми особами: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] пояснення щодо позову або відзиву не подано. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини і дійшов наступних висновків. Позивач [PERSON] , звертаючись із вимогами до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України, Головного управління Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, просить відшкодувати моральну шкоду за моральні та душевні переживання продовж 78 місяців у розмірі 250 місячних прожиткових мінімумів для працездатних осіб, свої вимоги обґрунтовує статтею 276 ЦК України. Згідно статті 276 ЦК України орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, фізична особа або юридична особа, рішенням, діями або бездіяльністю яких порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов`язані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення. Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням. Відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Так, на підтвердження заявлених позовних вимог про стягнення 250 місячних прожиткових мінімумів для працездатних осіб на відшкодування моральної шкоди, заподіяної із вини Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України, позивач [PERSON] на підтвердження своїх вимог в якості письмових доказів надає копії документів, які свідчать про те, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є авторами наукового твору « [INFO] » або «[INFO]», про що видано Свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір № [NUMBER] , 15.08.2011 р. зареєстрованого Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України (а.с. 168-250 т. 2, а.с. 1-33 т. 3), копії процесуальних документів у адміністративних справах Дніпропетровського окружного адміністративного суду № 804/9475/15, 804/9475/15. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що протягом липня 2015 р.-квітня 2016 р. у провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа № 804/9475/15 за позовом [PERSON] до Прем`єр-міністра України [PERSON] про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії; постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.10.2015 р. адміністративний позов [PERSON] до Прем`єр-міністра України [PERSON] про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково, визнано неправомірною бездіяльність Прем`єр-міністра України [PERSON] щодо нерозгляду скарги [PERSON] , викладеної в листі № 1230 від 07.06.2015 р.; зобов`язано Прем`єр-міністра України [PERSON] розглянути скаргу [PERSON] , викладену в листі № 1230 від 07.06.2015 р., в іншій частині позовних вимог [PERSON] відмовлено; постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.04.2016 р., що набрала законної сили, задоволено апеляційну скаргу Міністерства юстиції України в особі Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в інтересах Прем`єр-міністра України [PERSON], скасовано постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.10.2015 р. у справі № 804/9475/15 в частині задоволених позовних вимог про визнання неправомірною бездіяльність Прем`єр-міністра України [PERSON] щодо нерозгляду скарги [PERSON] , викладеної в листі від 07.06.2015 р. № 1230, зобов`язання Прем`єр-міністра України [PERSON] розглянути скаргу [PERSON] , викладену в листі від 07.06.2015 р. № 1230, та прийнято нову постанову, якою в цій частині в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено; в решті постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.10.2015 р. у справі № 804/9475/15 залишено без змін, а також свідчать про те, що протягом лютого 2019 р.-квітня 2019 р. у провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа № 160/1108/19 за позовом [PERSON] до Кабінету Міністрів України, Прем`єр-міністра України [PERSON] про визнання протиправної бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії; ухвалоюДніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.02.2019 р., яка набрала законної сили, позовну заяву [PERSON] до Кабінету Міністрів України, Прем`єр-міністра України [PERSON] про визнання протиправної бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачеві. Судове рішення - це акт ухвалений відповідно до норм матеріального та процесуального права, що є результатом здійснення правосуддя, тобто наслідком встановлених у справі обставин. Для забезпечення правильного й однакового застосування адміністративними судами норм Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення суду Пленум Вищого адміністративного суду України у Постанові № 7 від 20.05.2013 р. «Про судове рішення в адміністративній справі» дав судам такі роз`яснення: н айважливішим результатом здійснення правосуддя адміністративними судами є ухвалення судового рішення. Судове рішення - це акт правосуддя, ухвалений згідно з нормами матеріального та процесуального права і згідно з конституційними засадами та принципами адміністративного судочинства є обов`язковим до виконання на всій території України (пункт 1 Постанови). Залежно від кола питань, вирішених через ухвалений акт, судові рішення поділяються на постанови та ухвали. Постанова - письмове рішення суду в адміністративній справі, у якому вирішуються вимоги адміністративного позову, тобто є вирішення судом спору по суті (абзац 2 пункту 2 Постанови). Ухвала - письмове або усне рішення суду в адміністративній справі, яким вирішуються питання, пов`язані з процедурою розгляду адміністративної справи, та інші процесуальні питання (абзац 3 пункту 2 Постанови). Закінчення розгляду справи у розумінні цієї норми права є вирішення спору по суті судом першої, апеляційної або касаційної інстанції, у тому числі прийняття постанови щодо частини позовних вимог (абзац 3 пункту 3 Постанови). Суд, аналізуючи надані позивачем [PERSON] докази на підтвердження своїх вимог, правові підстави для відшкодування моральної шкоди, звертає увагу, що стаття 276 ЦК України передбачає спеціальний спосіб захисту, яким можуть бути захищені майже всі особисті немайнові права, - їх поновлення у випадку порушення; щодо способу захисту, то він може бути застосований за сукупності умов: а) підставою захисту є порушення особистого немайнового права, що означає, що у випадку загрози порушення, оспорення, заперечення чи невизнання цей спосіб захисту застосований бути не може; б) порушення цих прав відбувається з боку органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, від імені яких виступають відповідні посадові чи службові особи, а також з боку фізичних або юридичних осіб; в) порушення цього права відбувається внаслідок рішення, дії або бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, або в результаті дії або бездіяльності фізичної або юридичної особи. Для того, щоб вважати порушене право поновленим, вказані особи, рішеннями, діями чи бездіяльністю яких порушене особисте немайнове право фізичних осіб, повинні самостійно та добровільно вчинити необхідні дії для негайного відновлення зазначеного особистого немайнового права. Застосуванню даного способу може передувати добра воля цих органів та осіб або ж вимога фізичних осіб, особисте немайнове право яких порушене; враховує прийняті рішення у адміністративних справах, ту обставину, що жодними рішеннями, діями або бездіяльністю відповідачів у адміністративних справах Дніпропетровського окружного адміністративного суду №№ 804/9475/15, 160/1108/19 не порушено особисте немайнове право позивача, особисте немайнове право третіх осіб, вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди за моральні та душевні переживання продовж 78 місяців у розмірі 250 місячних прожиткових мінімумів для працездатних осіб не знайшли свого підтвердження належними доказами. З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити. Суд вбачає, що відповідач у адміністративній справі Дніпропетровського окружного адміністративного суду № 804/9475/15 скористався своїм правом, наданим Кодексом адміністративного судочинства, на апеляційне оскарження судового рішення; судове рішення в адміністративній справі Дніпропетровського окружного адміністративного суду № 160/1108/19 було оскаржене тільки [PERSON] та постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18.04.2019 р. апеляційну скаргу [PERSON] на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.02.2019 р. у справі № 160/1108/19 залишено без задоволення; ухвалою Верховного Суду від 19.07.2019 р. відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою [PERSON] на ухвалу Дніпровського окружного адміністративного суду від 25.02.2019 р. та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18.04.2019 р. у справі № 160/1108/19; ухвалою Верховного Суду 07.09.2021 р. відмовлено у прийнятті до розгляду Великою Палатою Верховного Суду апеляційної скарги [PERSON] на судові рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду, Третього апеляційного адміністративного суду та Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі № 160/1108/19 за позовом [PERSON] до Кабінету Міністрів України, Прем`єр-міністра України [PERSON] про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії. Щодо посилання позивача на лист Міністерства юстиції України № 91603/Б-28811/9.2.1 від 08.10.2021 р., то такий свідчить про те, що Міністерством юстиції України розглянуто звернення [PERSON] від 17.09.2021 р. № БЛ-13082951/Д1 (вхідний № Б-28811 від 17.09.2021 р.), яке адресоване Президенту України та Прем`єр-міністру України щодо захисту майнових та немайнових прав, що є предметом розгляду справи № 804/9475/15, та повідомлено, що суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності в порядку дисциплінарного провадження, роз`яснено право особисто або через адвоката надіслати скаргу до відповідного органу, повідомлено адресу останнього (а.с. 150-151, т. 2), то суд відмічає, що зазначена відповідь жодним чином не підтверджує порушення відповідачами особистих немайнових прав [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Матеріали справи свідчать про те, що 18.01.2022 р., а також 24.01.2022 р., 02.02.2022 р., 04.02.2022 р., 07.02.2022 р., 13.04.2022 р. та 26.04.2022 р. до суду надійшли клопотання (заяви) [PERSON] про прийняття окремої ухвали, між тим суд, досліджуючи питання тлумачення норм частини першої статті 262 ЦПК України, на предмет наявності обов`язку суду щодо постановлення окремих ухвал суду приймає до уваги загальні принципи судочинства, зокрема принцип диспозитивності (стаття 13 ЦПК України), який, серед іншого, передбачає те, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд, отже формальне тлумачення частини першої статті 262 ЦПК та покладення законодавцем на суд обов`язку постановлювати окрему ухвалу в кожному випадку виявлення порушення законодавства відповідало б цьому принципу. З урахуванням наведеного системний аналіз норм процесуального законодавства (ЦПК України) однозначно та чітко свідчить, що постановлення судом окремої ухвали згідно положень частини першої статті 262 ЦПК слід розглядати саме як право суду, а не як його обов`язок.

Outcome: dismissed