Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-29 00:00:00

24 листопада 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, вимоги якого в подальшому було уточнено, то згідно з останньої редакції від 31.01.2022 року, просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачів на користь позивача одноразовий платіж у сумі 3 568 050 грн., а у випадку відсутності чи недостатності коштів для одноразового стягнення з відповідачів боргу на користь [PERSON] , звернути стягнення на спадкове майно померлого [PERSON] (як рухоме та нерухоме майно, грошові кошти). Стягнути на користь позивача з відповідачів судові витрати, пов`язані з розглядом цивільної справи. Свої вимоги мотивував тим, що 10.12.2008 року між ним, [PERSON] , та [PERSON] , був укладений та посвідчений нотаріально попередній договір, предметом якого (п.1.1.) є зобов`язання сторін не пізніше 10.12.2009 року укласти договір (основний договір) купівлі - продажу 1/2 частини домоволодіння, яке складається з житлового будинку, надвірних споруд та заходиться за адресою: [ADDRESS] , що розташоване на земельної ділянці 645 кв.м. за ціною 135000 доларів США. Вказує, що відповідно до попереднього договору позивачем, у забезпечення зобов`язань за попереднім договором, було сплачено на користь [PERSON] 55 000 доларів США. Також позивач вказує, що упродовж тривалого часу [PERSON] не оформлював домоволодіння з різноманітних причин, але у сторін були нормальні відносини, та покупці очікували на результат. [PERSON] був попереджений про те, що у разі ухилення ним від оформлення основного договору, покупцем (позивачем) відповідно до п. 3.2. попереднього договору буде стягнута з нього подвійна сума сплачених за п.2.2. попереднього договору коштів, тобто 110 000 доларів США. 05.12.2019 року [PERSON] від позивача у присутності його дружини [PERSON] було сплачено за домоволодіння обумовлену у 2007 році суму у розмірі 80 000 доларів США. Строк оформлення основного договору купівлі - продажу між сторонами у присутності дружини позивача продовжено за клопотанням [PERSON] на строк - до оформлення ним акту про право власності на земельну ділянку, на якій розташоване майно купівлі - продажу, що підтверджено розпискою від 05.12.2019 року. Також позирвач вказує, що нотаріально посвідчити зміни до попереднього договору щодо строків на оформлення основного договору сторони не встигли, так як [PERSON] помер, але трирічний процесуальний строк (до 05.12.2022 року) не пропущений, кошти за майно фактично сплачені, оригінал розписки знаходиться у позивача. У серпні 2021 року позивачу стало відомо, що [PERSON] помер та його спадкоємці оформлюють спадщину. Після ознайомлення з копією спадкової справи, позивачу стало відомо, що спадкоємцем [PERSON] є також його син [PERSON] . Позивач стверджує, що ніхто із спадкоємців не повідомив про відкриття спадщини, однак, у будь - якому разі, він цікавився переоформленням домоволодіння, а тому подав вимогу (претензію) кредитора до Приватного нотаріуса Двоєнкіної Тетяни Олександрівни в визначений законодавством строк, а саме, 26.08.2021 року. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 29.11.2021 року було відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання та одночасно витребувано у Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Двоєнкіної Тетяни Олександрівни за адресую: [ADDRESS] (тел. [NUMBER] ) засвідчену належним чином копію спадкової справи № 98/2020, яка була заведена після смерті [PERSON] з метою визначення кола спадкоємців, обсягу спадкового майна та встановлення його вартості. В ході підготовчого судового засідання, яке відбулось 02 лютого 2022 року, представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернулась до суду з клопотанням, в якому просила прийняти до провадження суду уточнену позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Двоєнкіна Тетяна Олександрівна, [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. Ухвалою суду від 02 лютого 2022 року було прийнято до провадження суду уточнену позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Двоєнкіна Тетяна Олександрівна, [PERSON] , про стягнення боргу кредитором спадкодавця в редакції від 31.01.2022 року та продовжено розгляд справи за даними вимогами. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, його представник [PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просила розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, відзиву на позов не надали. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 10.12.2008 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений та посвідчений нотаріально попередній договір. Предметом вказаного договору (п.1.1.) є зобов`язання сторін не пізніше 10.12.2009 року укласти договір (основний договір) купівлі - продажу 1/2 частини домоволодіння, яке складається з житлового будинку, надвірних споруд та заходиться за адресою: [ADDRESS] , що розташоване на земельної ділянці 645 кв.м. за ціною 135000 доларів США. Відповідно до п.2.2 Договору, в забезпечення зобов`язань за цим договором Покупець передає Продавцю грошову суму у розмірі 330000 гривень, що еквівалентно 55000,00 доларів США, під час підписання попереднього договору купівлі-продажу Ѕ частини домоволодіння. П. 3.1 визначено, що у разі, якщо Основний Договір купівлі-продажу Ѕ частини домоволодіння не буде укладений з вини Покупця, грошова сума зазначена в п. 2.2 цього Договору, залишається у Продавця. Відповідно до п. 3.2 Договору, у разі, якщо договір купівлі-продажу Ѕ частини домоволодіння не буде укладений з вини Продавця, він зобов`язаний повернути подвійну суму зазначену в п. 2.2 цього Договору Покупцю. Судом також встановлено, що [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Двоєнкіною Т.О. було заведено спадкову справу № 98/2020. Відносини щодо укладення, виконання та припинення попереднього Договору регулюються статтею 635 Цивільного кодексу України, а саме частиною 1, якою визначено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Згідно з частиною 3 статті 635 Цивільного кодексу України зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Звертаючись до суду із позовом, позивач вказує на те, що [PERSON] ним було сплачено за домоволодіння обумовлену у 2007 році суму у розмірі 80 000 доларів США. Строк оформлення основного договору купівлі - продажу між сторонами у присутності дружини позивача продовжено за клопотанням [PERSON] на строк - до оформлення ним акту про право власності на земельну ділянку на якій розташоване майно купівлі - продажу. Вирішуючи спір по суті, суд не бере до уваги надану копію розписки від 05.12.2019 року (а.с.13), яка не приймається судом у якості належного та допустимого доказу, так як зроблена неякісно та не містить дати її складання. Крім того, як особисто зазначив позивач в позовній заяві на аркуші справи 4, оригінал вказаної розписки станом на день звернення до приватного нотаріуса, у нього відсутній. Крім того, позивачем також не доведено факт ухиляння [PERSON] від укладання основного договору, а тому стягнення подвійної суми, зазначеної в п. 2.2 цього Договору Покупцю не можливо. Оцінюючи по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв`язку, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, суд також доходить висновку про те, що матеріали справи не містять достатніх та допустимих доказів на підтвердження факту передання [PERSON] коштів у розмірі 55000 доларів США, так як попередній договір від 10.12.2008 року містить лише вказівку на те, що покупець передає вказану в п.2.2. Договору суму під час його підписання, в той час як розписки про отримання зазначених коштів чи іншого фінансового документу позивачем суду надано не було. Як було встановлено, [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Двоєнкіною Т.О. було заведено спадкову справу № 98/2020. Зі спадкової справи вбачається, що із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до приватного нотаріуса звернулися його дружина [PERSON] та син [PERSON] . Як було встановлено, [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Двоєнкіною Т.О. було заведено спадкову справу № 98/2020. Позивач 13.09.2021 року направив до приватного нотаріуса вимогу кредитора, яка містить розрахунок боргу у розмірі 110 000 доларів США. Проте, в матеріалах справи відсутні, а також не були надані позивачем належні та достовірні докази, що ним були дотримані норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців, а саме: направлення претензії нотаріусу чи спадкоємцям в строки, визначені ч.ч.2, 3 ст.1281 ЦК України. При цьому, з даним позовом до суду позивач звернувся лише 24 листопада 2021 року. Відповідно до ч. 4 ст. 1281 ЦК України кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частиною другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду в постанові по справі №759/12484/15 від 11.03.2019 року, суд касаційної інстанції підкреслив, що відповідно до частини другої статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. І оскільки банк пропустив цей строк, то боргові зобов`язання спадкоємця перед банком припиняються. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження N 14-53цс18) висловлено правову позицію, встановивши, що поняття "строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців" не тотожне поняттю "позовна давність". Так, ч. 4 ст. 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, установлені ч. ч. 2 і 3 цієї статті. Тоді як згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови у позові. Визначені ст. 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати в суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови в позові за умови, якщо про застосування позовної давності в суді заявила одна зі сторін. Сплив визначених ст. 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання. Такий правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 14-53цс18. Однак позивачем не було надано доказів поважності пропуску строку на пред`явлення вимоги, оскільки строк вимоги за попереднім договором від 10.12.2008 року вже збіг, а надану копію розписки не можливо розцінювати як зобов`язання щось повернути. Крім того, позивачем взагалі суду не було надано доказів наявності у спадкодавця права на будь-яке нерухоме майно на момент смерті, як і не було надано вартості спадкового майна. Так, як вбачається з з відповіді КП «Бюро технічної інвентиаризації» Одеської міської ради, що останом на 31.12.2012 року зареєстроване право власності: - на ј частину домоволодыння з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] «за [PERSON]» (П.І.Б. вказане рос. мовою згідно із записом у реєстровій книзі) на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Третьою одеською державною нотаріальною конторою 01.12.1992 р., р.№ 2-8883. Реєстрація від 15.12.1982 р. (запис у реєстровій книзі: 177, стор. 124, р. № 3017); - на ј частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 19.03.2007 р., справа № 2-2944/2007р. (дата прийняття рішення про реєстрацію права власності: 11.09.2007 р., номер запису: 23 в книзі: Здоп-38, реєстраційний номер: 20241844) - на 1/2 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Шевиріною А.О. 01.10.2011 р., р. № 1812 (дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 17.10.2011 р., номер запису: 3017 в книзі: 177-125, реєстраційний номер: 34533001). Також повідомляється, що вищевказані зареєстровані частини є складовими одного і того же домоволодіння. Станом на 31.12.2012 року за адресою: [ADDRESS] зареєстроване право власності на домоволодіння за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Третьою одеською державною нотаріальною конторою 30.03.2011 р., р. № 2-278 (дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 18.04.2011 р., номер запису: 23 в книзі: 3 доп-38, реєстраційний номер: 24391609). Крім того, КП БТІ повідомляє, що з 19.09.1950 р. та станом на 31.12.2012 р. у комунальному підприємстві зареєстроване право власності на Ѕ частину домобудівлі за [PERSON]» (П.І.Б. вказане рос. мовою згідно із записом у реєстровій книзі) на підставі свідоцтва про право власності виданого Одеським міськжитлоуправлінням від 19.09.1950 р. (запис у реєстровій книзі: 3, стор. 46, р. № 3017 (161)). Відомості про те, до якого із вищезазначених домоволодінь відноситься дана Ѕ частка, а також чи є чинною станом на 31.12.2012 р. реєстрація Ѕ частини домобудівлі за [PERSON] , комунальне підприємство не володіє. Отже, з наведеного неможливо встановити чи було у спадкодавця на момент смерті будь-яке нерухоме майно, так як витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно позивач суду не надав. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А частиною 6 даної статті зазначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів . Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Ухвалюючи рішення суд зазначає, що сторона позивача у судове засідання не з`явилась, інших доводів на підтвердження своїх вимог не надала, доводів відповідача не спростовувала, у зв`язку з чим, враховуючи диспозитивність процесу, справа розглядається за наявними у ній документами. Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст. 16 Цивільного кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Враховуючи, що суд дійшов обґрунтованих висновків, щодо відмови у задоволенні позовних вимог, то з урахуванням положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, відшкодування судових витрат, у разі відмови у позові не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed