Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-23 00:00:00

Представник позивача звернувся в інтересах [PERSON] до суду з вищевказаною позовною заявою на обгрунтування якої зазначив, що з 27 квітня 1991 року позивач та відповідач перебуввають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] , виданим 27.04.1991 року відділом РАЦС Новоукраїнського райвиконкому. За час шлюбу позивачем та відповідачем було збудовано за спільний сімейний бюджет житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на житловий будинок від 31 травня 2007 року. Оформленням усіх необхідних документів та введенням в експлуатацію будинку займався відповідач, тому і право власності на вказаний будинок було зареєстроване за відповідачем [PERSON] . Вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбане за спільні кошти позивача та відповідача. На протязі останніх двох років позивач з відповідачем не проживають разом. Враховуючи наведене, просить суд в порядку поділу спільного майна подружжя, що є об`єктом права спільної сумісної власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 26.08.2021 року провадження у зазначеній справі відкрито в загальному позовному провадженні та призначено до розгляду в підготовчому засіданні. Ухвалою суду від 25.02.2022 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися. Від представника позивача адвоката Ведющенка В.В. через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги просив задовольнити на підставі наявних матеріалів справи. Відповідач в судове засідання не з`явився про розгляд справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує щодо їх задоволення, просив проводити розгляд справи без його участі. Відповідно до вимог ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 27.04.1991 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] (а.с.5). Відповідно до технічної документації, будівництво житлового будинку по [ADDRESS] , розпочалося у 1991 році і закінчилося у 2007 році, забудовник гр. [PERSON] . Загальна площа будинку 142 м2, житлова площа 49 м2 складається з 3 житлових кімнат, кухні, передпокою, комори, ванної, убиральні (а.с. 8-13). Рішенням виконавчого комітету Новоукраїнського району Кіровоградської області від 17.01.2019 року №100, затверджено акт державної технічної комісії про готовність закінченого будівництва житлового будинку [PERSON] та надано йому дозвіл на та експлуатацію житлового по [ADDRESS] (а.с.7). Згідно копії свідоцтва на право особистої власності виданого виконавчим комітетом Новоукраїнської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області 18.06.2007 року, житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями розташований по [ADDRESS] , належить [PERSON] на праві особистої власності (а.с.6). Згідно реєстраційного напису житловий будинок по [ADDRESS] зареєстрований в Ульяновському міжміському бюро технічної інвентаризації по праву особистої власності за гр. [PERSON] на підставі свідоцтва на право особистої власності та записано в реєстраційну книгу № 7841/36 (а.с.6 зворотна). Відповідно до копії домової книги за адресою [ADDRESS] з 16.08.2008 року зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з 31.08.2010 року [PERSON] (а.с.14). У своєму позові [PERSON] ставить питання щодо розподілу спірного нерухомого майна, як спільного майна подружжя, який було збудовано в період шлюбу з [PERSON] за спільні кошти подружжя, джерелом походження майна є сімейний бюджет, який формувався спільними майновими і трудовими зусиллями подружжя, він являється спільною сумісною власністю подружжя, тому позивач вважає, що є достатні правові підстави для задоволення позову та в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю позивача та відповідача, визнання за позивачем [PERSON] права власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку. Згідно ст.\~60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Під час розгляду даної справи сторонами не було надано доказів того, що між сторонами існують будь-які домовленості щодо порядку володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05.04.2017 року (справа № 6-399-цс17). Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, суд зобов`язаний з`ясувати, чи це майно може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, чи є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Статтею 57\~СК України закріплений перелік майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Разом з тим, ч. ч. 6, 7 ст.\~57\~СК України передбачено, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Зазначене дає підстави для висновку, що обов`язок доведення факту набуття за час шлюбу майна, як об`єкту права приватної власності, покладається на того з подружжя, який посилається на дану обставину, а його (факту) спростування - на іншого. Під час розгляду справи судом не встановлено, а сторонами не надано жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що між [PERSON] та [PERSON] на момент придбання спірного житлового будинку фактично були припиненні шлюбні відносини. Стороною відповідача також не надано доказів, що вказане майно було придбане за рахунок особистих коштів відповідача. За наведених обставин, суд вважає доведеним, що на житловий будинок, загальною площею 142 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] , поширюється правовий режим спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] .. Так, відповідно до ч. 1 ст.\~69\~СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. ч. 1, 2 ст.\~70\~СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Відповідно до ст.\~71\~СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Частинами 1 ст.\~364\~ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. ч. 1, 2 ст. 71 СК України). Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд задовольняє позов в повному обсязі. За наведених обставин, враховуючи, що відповідачем визнано позовні вимоги в повному обсязі, суд вважає, що позовна вимога [PERSON] про визнання за нею права приватної власності на 1/2 житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , є обгрунтованою. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про визнання майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя у повному обсязі. Згідно положень ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» та ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідачем визнано позовні вимоги до початку розгляду справи по суті,тому з відповідача на користь позивача підлягає стягнення сплачений судовий збір в розмірі 454 грн. та підлягає поверненню позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову в розмірі 454 грн. На підставі ст. ст. 57, 60, 61, 65, 69-71 СК України,ст.\~364\~ЦК України,

Outcome: approved