Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-23 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] , в якому просить позбавити останніх батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Крім того, просила стягнути з [PERSON] та [PERSON] аліменти на утримання дитини. Свої вимоги мотивує тим, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі та є батьками [PERSON] , [INFO] . 10 липня 2012 року рішенням Тарутинського районного суду Одеської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після припинення шлюбних відносин відповідачка [PERSON] залишила дитину на свою матір [PERSON] .. Заочним рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 01 липня 2020 року відібрано у [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] дитину [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав до усунення причин, які перешкоджають вихованню дитини. Однак, відповідачі не відвідують сина, не цікавляться станом здоров`я дитини, його успіхами, матеріально не допомагають. [PERSON] за час проживання в селищі зарекомендувала себе з негативної сторони, зловживала спиртними напоями, не працювала, вела бродячий спосіб життя. Відповідач [PERSON] за час проживання в селищі зарекомендував себе з негативної сторони, вихованням сина не займався. Вихованням [PERSON] , його розвитком, відвідуванням батьківських зборів та повним його утриманням займаються [PERSON] та її чоловік [PERSON] .. Таким чином, дитина залишилась без батьківського піклування, батьки свідомо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Враховуючи викладене, з метою захисту прав дитини представник позивача звернулась до суду з зазначеним позовом. В судове засідання представник позивача не з`явилась, надала суду заяву, в якій зазначила, що не заперечує щодо розгляду справи у відсутності відповідачів, просила судове засідання провести за її відсутністю. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, викликалась належним чином, причини неявки суду не повідомила. На адресу суду від відповідачки повернулись зворотні поштові повідомлення, який засвідчують отримання нею судової повістки. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, викликався належним чином, причини неявки суду не повідомив. На адресу суду повернулись конверти з відміткою «за закінченням терміну зберігання», вдруге «адресат відмовився». Пунктом 4 частини 8 статті 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Враховуючи, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про судове засідання, відзиву на позовну заяву не подали, в судове засідання не з`явились та не повідомили причини неявки, суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю відповідачів. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача без повідомлення причини, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло відзиву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору. Враховуючи, що представник позивача не заперечує щодо розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів в порядку ст. 280 ЦПК України та ухвалити заочне рішення по справі. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 04 жовтня 2010 року виконавчим комітетом Серпневської селищної ради Тарутинського району Одеської області (а.с. 3). Заочним рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 01 липня 2020 року відібрано у [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] дитину [PERSON] , [INFO] без позбавлення батьківських прав до усунення причин, які перешкоджають вихованню дитини та стягнуто з відповідачів аліменти на утримання дитини (а.с.4-7). Вказане рішення набрало чинності 07 серпня 2020 року. Розпорядженням Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області №282/А-2020 від 18 листопада 2020 року [PERSON] , [INFO] надано статус «дитина позбавлена батьківського піклування» (а.с.8). Відповідно до розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області №295/А-2020 від 30 листопада 2020 року [PERSON] призначено опікуном над малолітнім [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). З Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 28 липня 2021 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] мешкає в будинку [ADDRESS] разом з бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] , мати [PERSON] - [PERSON] на території селищної ради не мешкає, догляд за дитиною не здійснює, матеріально дитину не утримує (а.с.17). 28 жовтня 2021 року органом опіки та піклування виконавчого комітету Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] відносно їх дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.20). Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Проте жодного з покладених законом на батьків обов`язків відповідачі не виконують, з дитиною не проживають, станом здоров`я, успіхами сина, його долею не цікавляться, участі у вихованні не приймають, вихованням не займаються, самоусунулись від виконання батьківських обов`язків. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 СК України, мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України у п.п. 15,16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив судам, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального усвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позивач в даному конкретному випадку є суб`єктами звернення до суду з питань позбавлення [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно їх дитини [PERSON] , [INFO] , як орган опіки та піклування. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що зазначений позов слід задовольнити, так як позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їх малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , є доцільним та відповідає найвищим інтересам останнього. Статтею 168 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду особам, які позбавлені батьківських прав, може бути дозволено побачення з дитиною. Якщо поведінка такої особи щодо утримання та виховання своєї дитини зміниться, за правилами ст. 169 Сімейного кодексу України остання не позбавлена права звернутися до суду з позовом про поновлення у батьківських правах. Щодо вимог представника позивача про стягнення аліментів з відповідачів на утримання сина, суд прийшов до наступного. Правові наслідки позбавлення батьківських прав, передбачені ст. 166 СК України. Так, згідно ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Разом з цим, згідно з ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду (ч. 3 ст. 166 СК України). Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частина 2 статті 184 СК України регламентує, що розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно положень ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Частинами 1, 2 статті 193 СК України передбачено, що влаштування дитини до закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу не припиняє стягнення аліментів на користь того з батьків, з ким до цього проживала дитина, якщо вони витрачаються за цільовим призначенням. Якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. Відповідачами [PERSON] та [PERSON] не були вказані підстави та не були надані відповідні їм докази, що унеможливлюють стягнення з них аліментів в розмірі, який вказав представник позивача. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 1255 гривень щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 листопада 2021 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] на користь закладу, в якому перебуватиме дитина. У зв`язку з викладеним, виконавчі листи №514/192/20 видані Тарутинським районним судом Одеської області щодо стягнення на користь закладу в якому перебуватиме дитина аліментів на утримання [PERSON] з [PERSON] та [PERSON] необхідно повернути до суду після набрання даним рішенням законної сили. Крім того, пунктом 14 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Згідно п. 3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, вони стягуються з другої сторони пропорційно до задоволеною чи відхиленої частини вимог. Представник позивача звернулась до суду з зазначеним позовом 03 листопада 2021 року (а.с.1). Згідно п.п.2 п. 1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою справляється судовий збір в розмірі 0.4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Частиною 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» передбачено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2021 року в розмірі 2270 гривні 00 копійок. Враховуючи вище викладене розмір судового збору по даній категорії справ складає - 908 гривень 00 копійок. Тож, враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в рівних частках в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1816 гривень 00 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved