Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , про розірвання шлюбу, в якому вказала, що вона з 13 грудня 2016 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу подружжя дітей не мають. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що спільне життя не склалось, відсутнє взаєморозуміння, тому просить суд розірвати шлюб між ними. На підставі вищевикладеного, позивач просить розірвати шлюб з відповідачем, а також вирішити питання щодо судових витрат. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 02 лютого 2022 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду у порядку спрощеного провадження. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Венерська Г. І. у судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що позов визнає в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши і проаналізувавши докази та законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі статтею 24 Сімейного кодексу України від 10.01.2002 року зі змінами та доповненнями (далі -СК України) «шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається…». Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою «чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.». Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого13 грудня 2016 року Приморським районним у місті Маріуполі відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 13 грудня 2016 року. Матеріали справи не містять доказів щодо наявності у сторін малолітніх чи неповнолітніх дітей. Згідно ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння. Родина фактично розпалася і її відновлення неможливо при обставинах зазначених позивачем, їх шлюбний союз розпався, жодних клопотань щодо примирення сторони не заявляли. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Відповідно до статей 110,112СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Приймаючи до уваги, що позивач надав заяву, в якій наполягає на розірванні шлюбу і відсутні клопотання сторін про примирення, суд вважає причини, що спонукають позивача на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Згідно частини 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. В судовому засіданні встановлено, що при зверненні до суду із даним позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн. За положенням, встановленими в ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн. Крім того, у відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За вимогами, визначеними в ч.ч.1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Вирішуючи питання про розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача, судом встановлено наступне. Між позивачем та адвокатським об`єднанням «Вектор права» 11 рудня 2021 року укладено договір про надання юридичної (правничої) допомоги. Згідно з п. 4. 1 вказаного договору винагорода за послуги, що надаються АО , визначається за згодою АО та Клієнта в межах сорока відсотків розміру місячної мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня поточного року, за годину роботи АО, якщо інший порядок розрахунків не зазначений в дорученні ( угоді ) до даного договору. Згідно з наданим орієнтовним розрахунком витрат, [PERSON] вже надано правничу допомогу в межах 1 год. 30 хв., а саме консультація та складання позовної заяви, вартість чого становить 3 600,00 грн. Крім того, за вказаним розрахунком приблизна вартість участь адвоката в судовому засіданні становить 1 200,00 грн. Суд звертає увагу, що дана справа розглядалася в судовому засіданні без участі сторін. Таким чином, витрати, пов`язані з підготовкою та участю в судовому засіданні представника позивача, суд не приймає до уваги. В судовому засіданні підтверджена сплата позивачем грошових коштів за надання юридичної допомоги в сумі 2 000,00 грн., відповідно до меморіального ордеру № @2PL350114 від 13 грудня 2021 року. Разом з тим, сума правничої допомоги в розмірі 1 600,00 грн. є такою, що підлягає сплаті позивачем за договірними зобов`язаннями. Суд враховує висновки ЄСПЛ у справі «Бєлоусов проти України» (п. 115 ), згідно яких суд зазначає, що хоча заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями. Як видно з матеріалів справи, адвокат представляв заявника протягом провадження у Суді, отже, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними» (див. вищезазначене рішення у справі «Савін проти України» (Savin v. Ukraine), п. 97). За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача фактичних витрат за надання правничої допомоги в сумі 3 600,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved