Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-15 00:00:00

Виконавчий комітет Сюртівської сільської ради Ужгородського району в інтересах дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про негайне відібрання дітей від матері, без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої вимоги мотивує тим, що 12 листопада 2021 року рішенням Виконавчого комітету Сюртівської сільської ради Ужгородського району за № 96/2021 було вирішено: - негайно відібрати дітей: малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , від матері гр. [PERSON] , [INFO] , адреса фактичного проживання [ADDRESS] . Підставою прийняття вищевказаного рішення став Висновок органу опіки та піклування Сюртівської сільської ради від 12.11.2021 року за № 203/01-10, відповідно до якого діти перебувають в небезпечному середовищі, де їхньому здоров`ю і життю загрожує небезпека. В позовній заяві зазначає, що Служба у справах дітей вважає за необхідне тимчасово влаштувати дітей в притулок для дітей служби у справах дітей Закарпатської обласної держадміністрації, де вони перебуватимуть 90 днів. Вказує, що станом на день подачі позову, 3-є дітей перебувають в притулку для дітей служби у справах дітей Закарпатської обласної держадміністрації, де їхньому життю та здоров`ю нічого не загрожує. Факт перебування дітей в притулку підтверджується актом прийому дітей до притулку від 12.11.2021 року. Зазначає, що Актом проведення оцінки рівня безпеки дитини [PERSON] , [INFO] Актом проведення оцінки рівня безпеки дитини [PERSON] , [INFO] ; Актом проведення оцінки рівня безпеки дитини [PERSON] , [INFO] - встановлено, що гр. [PERSON] , [INFO] , направити на обстеження та лікування в Ужгородську райлікарню, а 3-х неповнолітніх дітей вилучити із небезпечного середовища та відібрати від матері до притулку для дітей. Наголошує, що вищевказаними документами зафіксовано той факт, що Відповідач не належно виконує свої батьківські обов`язки, зловживає алкогольними напоями, постійно перебуває в стані алкогольного сп`яніння, співмешканець Відповідача - застосує фізичну силу до дітей, внаслідок цього діти постійно перебувають в стресовому стані, тобто, діти перебувають в небезпечному середовищі, де їхньому здоров`ю і життю загрожує небезпека. Позивач зазначає, що наказами № 26, 27, 28 від 11.11.21 року Служби у справах дітей виконавчого комітету Сюртівської сільської ради взято на первинний облік неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , як таких, що залишилась без батьківського піклування. Враховуючи вищенаведене, позивач просить відібрати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] без позбавлення останньої батьківських прав, стягнувати з [PERSON] , в користь тих осіб або установ, яким передані діти, аліменти в розмірі половини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] а також стягнути з відповідача судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю, судове засідання просила провести у її відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала повністю та не заперечила щодо їх задоволення, просила розглянути справу у її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного. За змістом частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно зі статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. На підставі частини 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі статтею 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. За змістом пунктів 2-5 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини до розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327 цс 18). Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 р. № 3 деталізує поняття жорстокого поводження та експлуатації дитини як підстав позбавлення батьківських прав. Відповідно до пункту 16 Постанови жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Як експлуатацію дитини слід розглядати залучення її до непосильної праці, до заняття проституцією, злочинною діяльністю або примус до жебракування. Отже, насильство щодо дитини з боку її батьків (або одного з них), вчинене у зазначених формах, є підставою для позбавлення особи, яка вчинила насильство в сім`ї, батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав. Особи, позбавлені батьківських прав, звільняються від обов`язків щодо виховання дитини, проте згідно з частиною 2 статі 166 СК України не звільняються від обов`язку щодо утримання дитини, який може виконуватись через аліментні платежі або в інших передбачених законом формах. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст.182 ЦПК України та роз`яснень, що містяться в п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. №3, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно Серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно Серії [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно Серії [NUMBER] . Згідно Акту проведення оцінки рівня безпеки дитини [PERSON] від 11.11.2021 року, дитина особисто звернулася за допомогою, повідомляє про небезпеку; наявні поведінкові реакції, що можуть свідчити про жорстоке поводження з дитиною, а саме реакція дитини у вигляді страху, тривоги або огиди під час контакту з дорослими; дитина була у стресі і просила про допомогу; дитина має зовнішні ознаки недогляду чи занедбаності, а саме низький рівень гігієни дитини у зв`язку з недоглядом та занедбаністю, одяг дитини не відповідає сезону віку та сезону, дитина одягнута в брудний одяг. В розділі IV, Факти, що свідчать про нездатність батьків, інших законних представників, осіб, які фактично здійснюють догляд за дитиною, гарантувати безпеку дитині (дітям), зазначеного Акту вказано, що гр. [PERSON] перебувала у стані алкогольного сп`яніння, систематично вживає алкоголь; дитина протягом декількох годин була залишена під наглядом осіб з наявними ознаками алкогольного сп`яніння; наявна небезпечна поведінка або ознаки психічних та поведінкових розладів, зокрема внаслідок вживання алкогольних речовин; спостерігаються напади агресії, спроби суїциду. В Розділі VI, Результати проведення оцінки рівня безпеки дитини, зроблено такий висновок щодо рівня безпеки дитини - дуже небезпечно. Згідно Акту проведення оцінки рівня безпеки дитини [PERSON] від 11.11.2021 року, наявні поведінкові реакції, що можуть свідчити про жорстоке поводження з дитиною, а саме реакція дитини у вигляді страху, тривоги або огиди під час контакту з дорослими; наявні ознаки погіршення стану здоров`я на момент виявлення дитини, а саме дитина була у стресі і скаржилася на біль у низу живота; дитина має зовнішні ознаки недогляду чи занедбаності, а саме низький рівень гігієни дитини у зв`язку з недоглядом та занедбаністю, одяг дитини не відповідає сезону віку та сезону, дитина одягнута в брудний одяг. Щодо поведінки гр.. [PERSON] , зроблено висновки, аналогічні вищеописаному Акту. Зроблено такий висновок щодо рівня безпеки дитини - дуже небезпечно. Згідно Акту проведення оцінки рівня безпеки дитини [PERSON] від 11.11.2021 року, дитина особисто звернулася за допомогою, повідомляє про небезпеку; наявні поведінкові реакції, що можуть свідчити про жорстоке поводження з дитиною, а саме реакція дитини у вигляді страху, тривоги або огиди під час контакту з дорослими; наявні ознаки погіршення стану здоров`я на момент виявлення дитини, а саме дитина була у стресі, плакала і просила про допомогу; ; дитина має зовнішні ознаки недогляду чи занедбаності, а саме низький рівень гігієни дитини у зв`язку з недоглядом та занедбаністю, одяг дитини не відповідає сезону віку та сезону, дитина одягнута в брудний одяг. Щодо поведінки гр.. [PERSON] , зроблено висновки, аналогічні вищеописаному Акту. Зроблено такий висновок щодо рівня безпеки дитини - дуже небезпечно. Згідно висновку про негайне відібрання трьох дітей від гр. [PERSON] Служби у справах дітей виконавчого комітету Сюртівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області № 203/01-10 від 12.11.2021 року, Служба у справах дітей вважає за доцільне негайно відібрати дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] без позбавлення останньої батьківських прав, до часу виготовлення особистих документів, стабілізації її стану здоров`я та з`ясування обставин проживання із співмешканцем гр.. [PERSON] або ж належного місця проживання з дітьми, де відсутні загрози здоров`ю і життю дітей. Відповідно до Рішення про негайне відібрання дітей від матері без позбавлення батьківських прав виконавчого комітету Сюртівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області №96/2021 від 12.11.2021 року, виконавчий комітет сільської ради вирішив негайно відібрати дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] . Відповідно до наказів служби у справах дітей виконавчого комітету Сюртівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області №26, 27, 28 від 11.11.2021 року, взято на первинний облік [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , як таких, що залишилися без батьківського піклування. В матеріалах справи щодо [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] наявні Акти прийому дитини до притулку, видані притулком для дітей служби у справах дітей Закарпатської обласної державної адміністрації від 12.11.2021 року. Враховуючи вищенаведені встановлені судом фактичні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення в цілому. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 2270 грн.

Outcome: approved