Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини з тих підстав, що вона з 2010 по 2014 роки з відповідачем проживала фактичними шлюбними відносинами, від яких сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . З 2014 року сторони проживають окремо, син знаходиться на повному її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, між сторонами не досягнуто згоди щодо розміру аліментів, які він має сплачувати на утримання сина, тому вона вимушена звертатись про стягнення аліментів у судовому порядку. Позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення сином повноліття та стягувати з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50 % від понесених позивачем, документально підтверджених витрат на утримання та лікування сина, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення сином повноліття. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] на розгляд справи не з`явився. Враховуючи, що він є громадянином Російської Федерації і проживає в [ADDRESS] , судом відповідно до Мінської Конвенції про правову допомогу і правовідносинах по цивільних, сімейних і кримінальних справах було направлено компетентному суду Російської Федерації два пакета документів, а саме: копії позовної заяви, повідомлення про день судового засідання, доручення про вручення документів, підтвердження про вручення документів і доручення про проведення окремих процесуальних дій. Згідно з повідомленням Бутирського районного суду міста Москва документи не вручені у зв`язку з тим, що відповідач не з`явився в судове засідання. Відповідно до статті 1 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, укладеної у м. Мінську 22.01.1993 та ратифікованої Верховною Радою України 10.11.1994 р. громадяни кожної із її держав-учасниць, а також особи, що проживають на їхніх територіях, користуються на території всіх інших договірних сторін по відношенню до своїх особистих і майнових прав таким самим правовим захистом, як і власні громадяни даної договірної сторони. Відповідно до ст. 13 даної Конвенції документи, що на території однієї з договірних сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших договірних сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з договірних сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших договірних сторін доказовою силою офіційних документів. Відповідно до ст.15 Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах 1965 року, приєднання України до якої відбулося 19.10.2000 року і яка набула чинності 01.12.2001 року, кожна Договірна Держава може заявити, що суддя може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, у разі, якщо виконані всі наступні умови: документ було передано одним із способів, передбачених цією Конвенцією, з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців, не було отримано будь-якого підтвердження, незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної Держави. Статтею 9 Конституції України\~передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Дослідившии матеріали справи в сукупності, суд приходить до наступного. Правовідносини сторін регулюються ст. ст. 180, 182, 183 Сімейного кодексу України, згідно яких батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані\~ утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьком [PERSON] , який народився [INFO] , записаний відповідач [PERSON] . Згідно довідки № 682, виданої Торговицькою сільською радою Новоархангельського району Кіровоградської області 26 червня 2018 року, на утриманні позивача перебуває її син [PERSON] . Оскільки батьком дитини згідно свідоцтва про його народження записаний відповідач, то останній зобов`язаний утримувати його до досягнення повноліття. Відповідно до ст. 182\~ Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини,\~ стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Окрім того згідно з ч. 2\~ст.182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. З урахуванням наданих доказів, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню\~ на утримання сина аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Щодо вимоги позивачки про стягнення додаткових витрат на утримання та лікування сина суд приходить до наступного висновку. Відповідно до\~статті 185\~Сімейного кодексу\~України той\~з батьків,\~з кого\~присуджено стягнення\~аліментів на\~дитину,\~а також\~той з\~батьків,\~до кого\~вимога про\~стягнення аліментів\~не була\~подана,\~зобов`язані\~брати участь\~у додаткових\~витратах на\~дитину,\~що викликані\~особливими обставинами\~(розвитком\~здібностей дитини,\~її хворобою,\~каліцтвом тощо). Розмір\~участі одного\~з батьків\~у додаткових\~витратах на\~дитину в\~разі спору\~визначається за\~рішенням суду,\~з урахуванням\~обставин,\~що мають\~істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили та у майбутньому продовжать спричиняти додаткові витрати на дитину сторін, можуть бути висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Будь-яких доказів, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини, що потребує додаткових витрат, позивачем не подано. Таким чином, аналізуючи наявні у справі докази, суд вважає, що вимога позивачки про щомісячне стягнення з відповідача витрат у зв`язку з хворобою сина є недоведеною, а тому задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог або заперечень. крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 704 грн.80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial