Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-18 00:00:00

У жовтні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути із [PERSON] на його користь грошові кошти у загальній сумі 34 000 грн. на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої позивачу неякісно наданими медичними послугами, що призвели до ушкодження здоров`я, у тому числі 29 000 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 15 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначає, що у липні 2017 року виникла необхідність у позивача провести лікування зубів. Для цього він звернувся до приватного стоматологічного кабінету «LEGE ARТIS» (м. Полтава, вул. Козака 8/1), у якому здійснює свою діяльність лікар-стоматолог [PERSON] . Починаючи з 26.07.2017 позивач отримував лікування та протезування зубів у відповідача. Позивачу було встановлено металокерамічний мостоподібний протез з опорами на 4.3,4.4,4.7,4.8, який зламався через шість місяців після встановлення. В подальшому, на вимогу позивача , відповідач намагався усунути дефекти протезу, проводив лікування, але якість наданих позивачу послуг була неналежною і допущені дефекти та недоліки не були усунуті. Наслідками непрофесійних дій відповідача стала втрата позивачем двох коренів зубів та виникла необхідність встановлення трьох імплантів, що потребує значних фінансових затрат. Зазначені обставини завдали значних моральних страждань, що виразилися в душевних стражданнях у зв' язку із зубним болем, запаленням зубів, додаткових клопотах, пов`язаних із усуненням наслідків неякісного лікування: пошук нового виконавця робіт, витрати свого часу на повторне лікування зубів. Зазначені клопоти змінили його звичний уклад життя, оскільки він має знаходити час для вирішення проблем, яких міг би не мати якби відповідачем було надано медичні послуги належної якості. Внаслідок дій відповідача він вимушений був протягом трьох років терпіти больові відчуття, незручності пов`язані із болем зубів, змушений витрачати додатковий час на усунення наслідків неякісного лікування, повторно здійснювати протезування зубів, втратив корні двох зубів, що також потягло за собою зміну його звичного укладу життя. Завдану моральну шкоду оцінює в розмірі 15 000 грн. Ухвалою суду від 13.10.2021 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. За приписами ч. ч. 1, 2, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю виходячи з наступного. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи видно, що позивач [PERSON] звернувся до приватного стоматологічного кабінету «LEGE ARТIS» (м. Полтава, вул. Козака 8/1), у якому здійснює свою діяльність лікар-стоматолог [PERSON] з метою отримання медичних послуг. Починаючи з 26.07.2017 позивач отримував лікування та протезування зубів у відповідача. Позивачу було встановлено металокерамічний мостоподібний протез з опорами на 4.3,4.4,4.7,4.8, який зламався через шість місяців після встановлення. В подальшому, на вимогу позивача , відповідач намагався усунути дефекти протезу, проводив лікування, але якість наданих позивачу послуг була неналежною і допущені дефекти та недоліки не були усунуті. Позивач зазначав, що наслідками непрофесійних дій відповідача стала втрата позивачем двох коренів зубів та виникла необхідність встановлення трьох імплантів. З приводу неякісного надання медичних послуг позивач звернувся зі скаргою до Департаменту охорони здоров`я Полтавської обласної державної адміністрації 25.10.2019. За результатами розгляду скарги позивача, комісією Департаменту охорони здоров`я Полтавської обласної державної адміністрації складено Протокол засідання комісії по розгляду звернення гр. [PERSON] щодо його лікування від 25.10.2019, згідно якого, у ході проведення перевірки, встановлено діагноз: «стан після ортопедичного лікування незмінними протезами верхньої і нижньої щелеп. Дефект зубного ряду верхньої щелепи І І клас І підклас за Кенеді, дефект зубного ряду нижньої щелепи ІІІ клас за Кенеді. Патологічне стирання зубів вертикальна форма II ступеня. Генералізований пародонти І ступеня, хронічний перебіг. На панорамному знімку від 29.06.2017 наявні штифти в зубах 4.4,4.5,4.7 з ознаками запалення на верхівках. Зламаний металокерамічний мостоподібний протез з опорами на 4.3,4.4,4.7,4.8 зубах, лінія перелому проходить по зубі 4.7, керамічна маса не збережена. Товщина ковпачка в протезі на місці перелому 0,4 мм... ». Також у висновках зафіксовано порушення лікарем-стоматологом вимог нормативно-правових актів при організації та проведенні лікування. Рекомендовано раціональне ортопедичне лікування, медикаментозне лікування захворювання тканин пародонту та з метою відшкодування коштів, витрачених на попереднє ортопедичне лікування звернутися до органів правосуддя. Також комісією вирішено ініціювати проведення Ліцензійним відділом МОЗ України позапланової перевірки щодо відповідності діяльності лікаря ліцензійним вимогам. Аналогічні відомості містяться у відповідях Департаменту охорони здоров' я Полтавської обласної державної адміністрації від 01.06.2020 вих. № Ч0119/517/4696/29 та від 30.10.2019 вих. № Ч0119/1961/7799/29. Згідно з п. «д» ч. 1 ст. 6, ч. 2 ст. 34, п. «а» ч. 1 ст. 78 Основ законодавства України про охорону здоров`я кожний громадянин України має право на кваліфіковану медико-санітарну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря, вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій і закладу охорони здоров`я. Обов`язками лікуючого лікаря є своєчасне і кваліфіковане обстеження та лікування пацієнта. Працівники зобов`язані сприяти охороні та зміцненню здоров`я людей, запобіганню і лікуванню захворювань, подавати своєчасну та кваліфіковану медичну і лікарську допомогу. За змістом абз. 2 ч. 1 Указу Президента України від 15.06.1992 року «Про Клятву лікаря» клятва лікаря передбачає, зокрема, щоб усі знання, сили та вміння віддавати справі охорони і поліпшення здоров`я людини, лікуванню і запобіганню захворюванням, подавати медичну допомогу всім, хто її потребує. Споживачем, права якого захищаються на підставі ЗУ «Про захист прав споживачів», є громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Цей Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва. Згідно ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію державною мовою про продукцію, її кількість, якість, асортимент, її виробника (виконавця, продавця) відповідно до Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної"; 4-1) обслуговування державною мовою відповідно до Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної"; 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; 7) об`єднання в громадські організації споживачів (об`єднання споживачів). Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Верховний Суд у постанові від 12 грудня 2018 року при розгляді справи №753/5834/16-ц дійшов висновку про те, що зобов`язання з відшкодування шкоди як майнової, так і моральної є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. За своїм характером ці зобов`язання належать до недоговірних, тобто вони виникають поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин. Складовими для відшкодування шкоди є: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою заподіювача; вина. Перераховані підстави для деліктних зобов`язань є обов`язковим. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Аналіз норм ЦК України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14, підстав відступити від якого Верховний Суд не встановив. Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Для застосування такої міри відповідальності позивач зобов`язаний довести наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки (збитки); причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність всіх доказів у справі суд дійшов висновку про задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача майнової шкоди на його користь у розмірі 29000,00 грн., так як було виявлено недоліки, а саме неналежна організація лікувально-діагностичного процесу у закладі, що в свою чергу відповідачем в судовому засіданні спростовано належним чином не було та не надано доказів, які б в повній мірі підтверджували відсутність зазначених у вказаному висновку обставин. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому, п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» регламентовано, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з`ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Крім того, наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Умовою відповідальності за моральну шкоду є неправомірне рішення, дія чи бездіяльність, внаслідок яких завдано моральну шкоду. Зобов`язання відшкодувати моральну (немайнову) шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). Таким чином, неправомірними діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, яка виразилась у тому, що із-за неякісної медичної допомоги, яка була зроблена відповідачем, позивач переніс сильний стрес, були постійні зубні болі. Оскільки позивач отримав фізичні, психологічні страждання та моральні переживання, що є природно зрозумілим у даному випадку, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь даного позивача 5000,00 грн. моральної шкоди, що відповідає вимогам розумності і справедливості в порядку ч.3, ст.23 ЦК України. Відповідно до ч.ч. 1,5,6,7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положеннями ч. 1 ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. На підставі вище викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої неякісним наданням медичних послуг, що призвело до ушкодження здоров`я, підлягають задоволенню. Питання, щодо стягнення судових витрат в межах даної цивільної справи було вирішено у відповідності до ст. ст. 139, 141 ЦПК України.

Outcome: approved