Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-29 00:00:00

05.10.2021 року до суду надійшла вищевказана позовна заява [PERSON] від 30.09.2021 року до [PERSON] , в якій позивачка просить: визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом від 24 травня 1990 року, видане державним нотаріусом Летичівської державної нотаріальної контори Михальчук Н.Н. після смерті [PERSON] на ім`я [PERSON] ; визнати недійсним договір дарування житлового будинку з земельною ділянкою від 12.03.1999 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого завідуючою Летичівської державної нотаріальної контори Островською Г.І.; визнати за нею [PERSON] в порядку спадкування, право власності на 1/2 житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка та її представник посилаються на те що, [INFO] померла її мати [PERSON] . Станом на день смерті матері [PERSON] , їй згідно з договором дарування від 06 березня 1974 року, її батьком [PERSON] було подаровано житловий будинок, що знаходиться у [ADDRESS] . Після смерті матері позивачки [PERSON] даний будинок успадкувала баба позивачки - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Летичівської державної нотаріальної контори Михальчук Н.Н. На підставі вказаного Свідоцтва про право на спадщину Хмельницьким обласним бюро технічної інвентаризації 12.11.1990 року було видано реєстраційне посвідчення на вказаний житловий будинок. 20.03.1999 року [PERSON] подарувала житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться в [ADDRESS] , [PERSON] , що підтверджується договором дарування житлового будинку з земельною ділянкою від 12.03.1999 року, посвідченим завідуючою Летичівською державною нотаріальною конторою Островською Г.І. Станом на день смерті її матері, їй виповнилось 19 років. Про те, що їй на праві власності належав житловий будинок у селищі Меджибіж, мені нічого не було відомо. Документи на будинок були від неї приховані родичами, і вона не знала того факту, що в період з 1974 року по 1988 рік зазначене домоволодіння та земельна ділянка належали її матері. Про те, що її матері на праві приватної власності належав даний будинок вона дізналася у червні 2021 року, так як її тітка, [PERSON] звернулася до неї з проханням допомогти поновити документи на вищевказане домоволодіння, оскільки оригінали документів вважала втраченими. У зв`язку з цим, вона звернулась з відповідним запитом до Хмельницького БТІ, та саме у зв`язку з виконанням даного її запиту їй стало відомо, що власником будинку, станом на день її звернення до БТІ, є [PERSON] . Із відповіді БТІ вона також дізналася про те, що її баба отримала право власності на домоволодіння в порядку спадкування саме від її матері. Наголошує на тому, що інформація про те, що у власності її матері перебувало майно в період з 1974 року по 1988 рік стала відома їй лише у 2021 році. Вказує, що скориставшись її незнанням факту належності будинку на праві приватної власності її матері, [PERSON] оформила свої спадкові права на даний будинок, звернувшись до Летичівської районної нотаріальної контори та отримавши свідоцтво про право на спадщину на даний будинок, проте, ні нотаріусом, ні її бабою - [PERSON] , її не було повідомлено про наявність іншого спадкового майна: житлового будинку, крім грошових вкладів в Ощадбанку, які вона фактично прийняла, а саме грошові вклади її матері - [PERSON] , які були на відповідних рахунках в Ощадному банку СРСР та його відділеннях (філіях) були нею фактично прийняті у спадок та рахунки перереєстровані на її ім`я. Інформацію щодо компенсаційних рахунків в AT «Ощадбанк», відкритих на її ім`я, вона підтверджує довідкою Тернопільського обласного управління AT «Ощадбанк» від 23.06.2021 року №117.22-10/330, в якій також зазначено, що зазначені рахунки відповідно до Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян» від 21.11.1996 року(зі змінами та доповненнями) та розробленого на виконання його вимог Порядку нарахування компенсації по вкладах громадян в установах Ощадного банку України, затвердженого рішенням правління Ощадного банку України від 25.03.1997 року являються одноразовою індексацією на вклади громадян, які внаслідок знецінення втратили грошові заощадження, поміщені у період до 02.01.1992 року в установи Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України, а також у державні цінні папери (облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року облігації Державної внутрішньої виграшної позики 1982 року, державні казначейські зобов`язання СРСР, сертифікати Ощадного банку СРСР та грошові заощадження громадян України, поміщені в установи Ощадного банку України та колишнього Укрдержстраху протягом 1992-1994 років і які знаходилися на рахунках Ощадного банку України не менше одного календарного року в період 1992-1995 років, та зазначає, що саме дана інформація підтверджує факт прийняття нею спадщини, після смерті її матері [PERSON] 19.11.2021 року ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області справу прийнято до розгляду, відкрито провадження у ній за правилами загального позовного провадження з призначенням по справі підготовчого судового засідання. 18.04.2022 року ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. 13.12.2021 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Терлич В.Г. подав до суду відзив на позовну заяву від 13.12.2021 року в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав викладених у відзиві, та стягнути з позивачки на користь відповідача судові витрати по сплаті правової допомоги адвоката в розмірі 20000 грн. У судовому засіданні представник позивачки - адвокат Хорошенюк О.В. позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача - адвокат Терлич В.Г. у судовому засіданні заперечує щодо задоволення позовних вимог та просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, а у випадку якщо суд все ж дійде висновку про задоволення позовних вимог застосувати строки позовної давності. Суд, заслухавши думку та пояснення учасників процесу, допитавши свідків, повно та всебічно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши та дослідивши письмові докази у справі, які мають значення для її розгляду, приходить до висновку що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції прозахист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно із ч.1 ст.24 Конституції України (у редакції Закону України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», що набрав чинності 30 вересня 2016 року) правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. А відповідно до частини другої вказаної статті юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.16 ЦК України , кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Ч.1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.ч.1,2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Судом встановлено, що паспортом серії [NUMBER] виданого Хмельницьким МУ УМВС України в Хмельницькій області 07.03.1998 року підтверджується особа позивачки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] виданого міським бюро ЗАГС м.Тернопіль 11.03.1970 року, встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] , у м.Тернопіль, Тернопільської області, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 01.12.1967 року зроблено відповідний запис за №1132, батько - [PERSON] , мати [PERSON] . Згідно свідоцтва про припинення одруження №7 виданого міським бюро ЗАГС м.Тернопіль 1960 року, одруження між [PERSON] та [PERSON] припинено, про що зроблено відповідний запис за №4, прізвище після припинення одруження її - [PERSON] . Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.ст.126, 133, 135 СК України витяг №00028907635 від 15.12.2020 року, встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] , її батьком є [PERSON] . Відповідно до договору дарування від 06.03.1974 року, [PERSON] , що проживає в [ADDRESS] з однієї сторони, та [PERSON] , що проживає у [ADDRESS] , з другої сторони, склали цей договір про те, що [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар житловий будинок глиновалькований покритий залізом, що знаходиться в [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] виданого відділом ЗАГС Тернопільського міськвиконкому 26.03.1988 року, [PERSON] померла [INFO] у віці 44 роки, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за №252, місце смерті м.Тернопіль. Згідно ч.1 ст.524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, що діяв на час виникнення спірних правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Ст.548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У відповідності зі ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно архівного витягу з протоколу №6 засідання виконкому Тернопільської міської ради депутатів трудящих від 26.03.1970 року №160. Слухали: «Про надання та обмін квартир», рішає …6. Переоформити ордер на квартиру з однієї кімнати площею 16,7 кв.м та кухні по [ADDRESS] , з прізвища громадянина [PERSON] (так в документі), який розірвав шлюб і виписався з вказаної квартири 27 березня 1970 року, на прізвище його бувшої дружини громадянки [PERSON] (так в документі), склад сім`ї 2 особи, працівниця інспекції Держстраху, згідно поданої заяви і документів. Згідно архівного витягу з протоколу №11 засідання виконкому Тернопільської міської ради народних депутатів від 27.07.1988 року, рішення від 27.07.1988 року №331 «Про розгляд заяв громадян з питань обміну і бронювання жилих приміщень та переоформлення ордерів», вирішив …11. Переоформити ордер на квартиру з однієї кімнати площею 16,7 кв.м та кухні по [ADDRESS] з прізвища [PERSON] (так в документі), яка померла [INFO] , на прізвище її дочки - [PERSON] (так в документі), одиноку. Відповідно до Ордеру на житлове приміщення №275 серія МК виданого виконавчим комітетом Тернопільської міської ради Народних депутатів 28.07.1988 року, виданий [PERSON] , сім`єю з 1 особи на право зайняття житлового приміщення з 1 кімнат в квартирі окремій по адресу [ADDRESS] , на підставі рішення виконкому Тернопільської міської Ради народних депутатів №221 від 27.07.1988 року. Цей Ордер є підставою для поселення на дане житлове приміщення. При вселені ордер здається у відповідну житлово-експлуатаційну дільницю. Згідно повідомлення наступного контролю від 29.01.1988 року, [PERSON] заповідає свій внесок своїй дочці [PERSON] . Згідно довідки АТ «Ощадбанк» №117.22-10/330 від 23.06.2020 року, виданій [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , про те, що у наявному програмному забезпеченні АТ «Ощадбанк» станом на 23.06.2021 року за нею обліковуються наступні компенсаційні рахунки, відкриті у філії - Хмельницьке обласне управління: №9760/58429 - сума залишку 10961,87 грн., №9760/5398 - сума залишку 3462,45 грн., №9760/29235 - сума залишку 3145,41 грн., №9760/5775 - сума залишку 284,72 грн. Зазначені рахунки відповідно до Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян» від 21.11.1996 року(зі змінами та доповненнями) та розробленого на виконання його вимог Порядку нарахування компенсації по вкладах громадян в установах Ощадного банку України, затвердженого рішенням правління Ощадного банку України від 25.03.1997 року являються одноразовою індексацією на вклади громадян, які внаслідок знецінення втратили грошові заощадження, поміщені у період до 02.01.1992 року в установи Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України, а також у державні цінні папери (облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року облігації Державної внутрішньої виграшної позики 1982 року, державні казначейські зобов`язання СРСР, сертифікати Ощадного банку СРСР та грошові заощадження громадян України, поміщені в установи Ощадного банку України та колишнього Укрдержстраху протягом 1992-1994 років і які знаходилися на рахунках Ощадного банку України не менше одного календарного року в період 1992-1995 років. Згідно повідомлення АТ «Ощадбанк» №46/12-11/1/8665/12672-БТ від 14.12.2021 року, АТ «Ощадбанк» повідомляє про відсутність поточних, вкладних (депозитних), в тому числі компенсаційних рахунків на ім`я [PERSON] в AT «Ощадбанк». Також інформує про наявність компенсаційний рахунків, станом на 13.12.2021 року, відкритих на ім`я [PERSON] (ІПН [NUMBER] ), а саме: в ТВБВ №10022/033 філії - Хмельницьке обласне управління AT «Ощадбанк»: №9760/58429 (компенсація 1997р.) - залишок 10 961,87 грн., №9760/29235 (компенсація 1997р.) - залишок 3 145,41 грн.; в ТВБВ №10022/048 філії - Хмельницьке обласне управління AT «Ощадбанк»: №9760/5398 (компенсація 1997р.) - залишок 3 462,45 грн., №9760/5775 (компенсація 1997р.) - залишок 284,72 грн. Одночасно повідомлено про відсутність документів при відкритті вищезазначених компенсаційних рахунків на ім`я [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) в матеріалах справи, оскільки згідно «Переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку України, та банків України із зазначенням строків зберігання», затвердженого постановою Правління НБУ від 20.06.2019 року №80 та Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 року №578/5. З урахуванням встановленого, суд приходить до висновку, що наведені позивачкою та встановлені судом обставини, підтверджують факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті її матері [PERSON] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом Летичівської державної нотаріальної контори Михальчук Н.Н. від 24.05.1990 року, спадкоємцем майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є її мати [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] , свідоцтво складається з житлового будинку з надвірними спорудами, які знаходяться в [ADDRESS] , що також підтверджується архівною довідкою №1615/01-18 від 11.06.2021 року виданої Хмельницьким обласним нотаріальним архівом. Відповідно до договору дарування житлового будинку з земельною ділянкою від 12.03.1999 року, [PERSON] , проживаюча [ADDRESS] , з однієї сторони та [PERSON] , проживаючий [ADDRESS] , склали договір про те, що [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв в дар житловий будинок з надвірними будівлями та земельною ділянкою розміром 0,282 га, з якої для обслуговування житлового будинку, господарських споруд - 0,120 га, та для ведення особистого підсобного господарства - 0,162 га, що знаходяться в [ADDRESS] . 12.03.1999 року цей договір посвідчено завідуючою Летичівською державною нотаріальною конторою [PERSON] , та зареєстровано в реєстрі за №360. Відповідно до свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] виданого Меджибізькою селищною радою Летичівського району Хмельницької області 09.01.2009 року, [PERSON] померла [INFO] у віці 85 років про що в Книзі реєстрації смертей 09.01.2009 року зроблено відповідний актовий запис за №01 місце смерті смт.Меджибіж, Летичівського району Хмельницької області. Однак, станом на день смерті матері позивачки - [PERSON] , яка померла [INFO] , позивачці [PERSON] , вже виповнилось 19 років, та про те, що їй на праві власності належав будинок за адресою [ADDRESS] , їй нічого не було відомо. Також їй не було відомо того факту, що в період з 1974 року по 1988 рік зазначене домоволодіння та земельна ділянка належали її матері, та про дані обставини вона дізналась лише в червні місяці 2021 року. Та саме скориставшись фактом незнання позивачкою [PERSON] належності будинку на праві приватної власності її матері, [PERSON] оформила свої спадкові права на даний будинок, через Летичівську районну нотаріальну контору, отримавши свідоцтво про право на спадщину на даний будинок, але ні державним нотаріусом Летичівської державної нотаріальної контори Михальчук Н.Н., ні її бабою - [PERSON] , її (позивачку) не було повідомлено про наявність крім вкладів в АТ «Ощадбанк», ще й іншого спадкового майна, а саме будинку за адресою [ADDRESS] . Порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульовано ст.1301 ЦК України, якою передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. В абз.3 п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що відповідно до ст.1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. У постанові КЦС у складі ВС від 14.11.2018 року у справі №2-1316/2227/11 зроблено висновок, що у ст.1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що порушення у зв`язку із видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб є самостійною підставою для визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним. П.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що правила книги шостої ЦК України про спадкове право застосовуються до спадщини, яка відкрилась після 01.01.2004 року. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01.01.2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Предметом спору у справі що розглядається є спадкування житлового будинку з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] , успадкованого до 2004 року, тобто під час дії ЦК УРСР 1963 року, а тому при вирішенні питання про прийняття спадщини підлягають застосуванню норми даного Кодексу. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ч.1 ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. За ст.530 ЦК УРСР при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). На підставі ч.ч.1,2 ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління і володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців із дня відкриття спадщини. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця з управління, розпорядження і користування цим майном, підтримання його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. П.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994 року №18/5 (чинної на дату відкриття спадщини), передбачено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Таким чином, щодо спадщини, яка відкрилася до 01.01.2004 року, передбачається фактичний вступ у володіння нею, а тому за наявності документів, що підтверджують фактичне прийняття спадщини, нотаріусом може бути видане свідоцтво про право на спадщину. При цьому спадкоємець, який фактично вступив у володіння й управління спадщиною до 01.01.2004 року, дійсно, не обмежений строком у праві на отримання свідоцтва про право на спадщину, але фактичний вступ у володіння або управління повинен мати місце протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За загальним правилом спадкоємці за законом закликаються до спадкування у порядку черговості. Черговість спадкоємців залежить від ступеня споріднення їх зі спадкодавцем. Тобто при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, право на спадкування виникає у спадкоємців другої черги. Також судом встановлено, що матеріалах спадкової справи відсутня заява [PERSON] про відмову від спадщини. Разом з тим, відсутні будь-які документи, що свідчать про вжиття нотаріусом заходів щодо виявлення спадкоємців першої черги, крім матері [PERSON] . Також слід зазначити, що спадкова справа була відкрита Летичівською державною нотаріальною конторою, однак, як встановлено судом, місцем смерті [PERSON] , є м.Тернопіль. Відповідно до п.108 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31.10.1975 року №45/5 (чинної станом на момент вчинення нотаріальної дії) передбачено, що державний нотаріус, який одержав повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце перебування яких йому відоме. Державний нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічної об`яви або повідомлення про це в пресі. Ст.564 Цивільного кодексу Української РСР встановлено, що порядок розпорядження на випадок смерті вкладами в державних ощадних касах і Державному банку СРСР за спеціальними вказівками вкладників визначається статутами названих кредитних установ і виданими в установленому порядку правилами. Якщо вкладник не зробив розпорядження ощадній касі або банку, то в разі смерті вкладника його вклад переходить до спадкоємців на загальних підставах за правилами цього розділу. З урахуванням встановленого, суд приходить до висновку, що наведені позивачкою та встановлені судом обставини, дають підстави для задоволення позову в частині визнання недійсним Свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 травня 1990 року, видане державним нотаріусом Летичівської державної нотаріальної контори Михальчук Н.Н. після смерті [PERSON] на ім`я [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.1-3, 5-6 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній воля. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей . Встановлено, договором дарування житлового будинку з земельною ділянкою від 12.03.1999 року, [PERSON] , проживаюча [ADDRESS] , з однієї сторони та [PERSON] , проживаючий [ADDRESS] , склали договір про те, що [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв в дар житловий будинок з надвірними будівлями та земельною ділянкою розміром 0,282 га, з якої для обслуговування житлового будинку, господарських споруд - 0,120 га, та для ведення особистого підсобного господарства - 0,162 га, що знаходяться в [ADDRESS] . 12.03.1999 року цей договір посвідчено завідуючою Летичівською державною нотаріальною конторою Островською Г.І., та зареєстровано в реєстрі за №360. Отже, укладаючи вищевказаний оспорюваний договір дарування житлового будинку [PERSON] діяла на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, визнаного судом недійсним. Оскільки [PERSON] , відчуживши житловий будинок з надвірними будівлями та земельною ділянкою, що знаходяться в [ADDRESS] , порушила права позивачки [PERSON] подарувавши вказане спадкове майно відповідачу [PERSON] , що суперечить вимогам закону та є підставою для визнання недійсним договору дарування житлового будинку з земельною ділянкою від 12.03.1999 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченим завідуючою Летичівської державної нотаріальної контори Островською Г.І., а тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню. Також, відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Оскільки стороною відповідача в ході розгляду справи заперечувалися сам факт прийняття спадщини та право позивачки на спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON] (матері позивачки), суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання за [PERSON] в порядку спадкування, права власності на 1/2 житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , також підлягають задоволенню, оскільки встановлено, що позивачка є такою, що прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті її матері, а оспорюване свідоцтво про право на спадщину за законом визнано недійсним. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, п.58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). Свідок [PERSON] у судовому засіданні надала показання про те, що позивачка [PERSON] являється її племінницею, а саме це дочка її сестри, [PERSON] , яка померла [INFO] . Вона та [PERSON] тільки недавно взнали, що на [PERSON] було складено договір дарування у 1974 році. Їй не відомі обставини, як саме та сталось, що [PERSON] не має обов`язкової частки в порядку спадкування. Коли вони у минулому 2021 році дізнались, що є інші спадкоємці на спадщину [PERSON] то були в шоці, чому остання не отримала жодної частки у спадщині. Вказує, що з малечку і приблизно до семи (7) років [PERSON] виховувала її бабуся [PERSON] разом з дідусем, а її сестра [PERSON] також там знаходилась та останні роки життя вона дуже важко хворіла. Потім пізніше [PERSON] поступила на навчання у м.Хмельницький, але дуже часто приїздила до матері, бабусі та дідуся в [ADDRESS] , де вони всі вони фактично проживали. Потім [PERSON] проживала в м.Тернопіль, то [PERSON] їздила до неї у м.Тернопіль, де доглядала її до самої смерті. У [ADDRESS] , знаходилось майно [PERSON] , ліжко, стільці, матраци, постільна білизна, подушки, кільце, та інше. [PERSON] всі свої грошові вклади в банках заповідала своїй дочці [PERSON] на накопичувальну книжку, також на накопичувальну книжку поступали кошти у виді аліментів на [PERSON] , які вона в подальшому їй передала, там також були [PERSON] виписані повідомлення до банку, що вона всі свої грошові вклади заповідає [PERSON] . В той час коли [PERSON] розірвала шлюб зі своїм чоловіком [PERSON] , то [PERSON] та її донька [PERSON] проживали у квартирі у м.Тернопіль, квартира була державною, але напевно належала [PERSON] . Коли вже [PERSON] померла, то її дочка вже була здається на ІІІ курсі навчання, і її було виписано з квартири у м.Тернопіль, бо так було треба, була така була процедура, і потім їй треба було знову прописатися в квартирі у м.Тернопіль, так як квартира була державною і вона прописалась і набула право користування нею. У [ADDRESS] , [PERSON] приїздила постійно, доглядала, город та будинок, поралась по господарству, доглядала дідуся з бабусею. Її сестра [PERSON] померла у м.Тернопіль, в лікарні, але її було поховано у м.Хмельницькому, витрати на поховання здійснювала її донька [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] на її думку спадщина мала би була бути оформлена на її доньку [PERSON] , мати [PERSON] , батько [PERSON] . Їй не відомо чому після смерті [PERSON] , спадщину оформила лише [PERSON] [PERSON] не було відомо що на [PERSON] було складено договір дарування у 1974 році, вона не знала про спадкове майно щодо будинку у [ADDRESS] , їй про це ніхто не говорив. Батько [PERSON] не претендував на спадщину, так як був уже дуже старий, та у 1991 році помер. [PERSON] за життя працювала у дитячому садочку і в органі державного страхування. Свідок [PERSON] у судовому засіданні надала показання про те, що [PERSON] з самого малечку проживала у [ADDRESS] , разом з матір`ю [PERSON] та бабусею [PERSON] , а вона була їхньою сусідкою, та проживала навпроти по тій самій вулиці через дорогу. Матір [PERSON] - [PERSON] була онкохворою та спочатку проживала у [ADDRESS] , а потім коли проходила лікування, то була зареєстрована та проживала у м.Тернопіль. [PERSON] коли проживала у смт.Меджибіж, Хмельницької області, та доглядала господарство, випасала худобу, обробляла город та садок, після смерті своєї матері [PERSON] , - [PERSON] також часто приїздила та допомагала по господарству. [PERSON] перед своєю смертю постійно проживала у [ADDRESS] , там також проживала її донька [PERSON] , бабуся та дідусь. [PERSON] померла у м.Тернопіль, та вона там мала однокімнатну квартиру. Після смерті [PERSON] її тіло привезли у м.Хмельницький, і саме там відбулось поховання. З приводу ощадних книжок їй нічого не відомо, але вона від [PERSON] неодноразово чула, що та завжди хотіла та завжди відкладала кошти для своєї доньки [PERSON] . Після смерті [PERSON] , залишились її донька [PERSON] , мати [PERSON] , батько [PERSON] . Саме [PERSON] подарував будинок у смт.Меджибіж, [PERSON] , тобто своїй дочці, але [PERSON] про це нічого не знала, і їй не відомо коли саме остання дізналась про це. Після смерті [PERSON] на її думку спадщина мала б ділитись порівну між всіма спадкоємцями, та частина будинку у смт.Меджибіж, мала б бути за [PERSON] на її думку [PERSON] не знала, що у неї є спадщина на частину будинку, вона на той час навчалась і їй про спадщину ніхто не говорив. За встановлених обставин, які підтверджені належними та допустимим доказами суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідач. В зв`язку з тим, що позовні вимоги задовольняються в повному обсязі, тому з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню вся сума сплаченого нею судового збору. Також на відповідача покладаються судові витрати по сплаті правової допомоги адвоката. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved