Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-02 00:00:00

Позивачка, в особі свого представника, звернулася до суду з даним позовом до відповідача, в якому просить: - визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. № 18291 від 15.06.2021 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором № 001-18188-050413 від 05.04.2013, укладеним з АТ «Дельта Банк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого за договором відступлення права вимоги за кредитними договорами № 2262/К від 18.06.2020 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на загальну суму 32\~703,11грн., в т.ч.: 17\~533,50 грн. простроченої заборгованості за сумою кредиту; 13969,84 грн. простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 1199,77 грн. плати за вчинення виконавчого напису нотаріуса на підставі ст.31 Закону України «Про нотаріат»; - стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ««Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь [PERSON] судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи, що складаються з судового збору в розмірі 1362 грн. та витрат за надання правової допомоги в розмірі 7000 грн., а всього 8362 грн. Позовні вимоги представник обґрунтовує тим, що зазначеним виконавчим написом порушено права та законні інтереси [PERSON] , оскільки нотаріус не перевірив факт безспірності суми заборгованості, пред`явленої до стягнення; також стягувачем для вчинення виконавчого напису нотаріусу було пред`явлено договір, який нотаріально не посвідчений; крім цього, сторона позивачки звертає увагу й нате, що з дня виникнення права вимоги за кредитним договором № 001-18188-050413 від 05.04.2013 минуло більше трьох років. Тому оспорюваний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню. Представник позивачки в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги з мотивів, наведених в позовній заяві. Представник відповідача\~в судове\~засідання не\~з`явився.\~У відзиві\~на позовну\~заяву проти\~задоволення позову\~ [PERSON] \~заперечив повністю.\~Вимоги про\~стягнення витрат\~на професійну\~правничу допомогу\~вважає необґрунтованими\~в силу\~того,\~що заявлений\~їх розмір\~та вид\~виконаної адвокатом\~роботи не\~є співмірним,\~не відповідає\~критерію розумності\~та дійсній\~вартості наданих\~послуг. Тому вважає, що у позові слід відмовити. Треті особи до суду не з`явилися з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Своїх письмових пояснень чи заперечень стосовно заявлених вимог не надали. Заслухавши представника позивачки, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступного висновку. Судовим розглядом встановлено, що 15.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського\~нотаріального округу\~Данич О.Ф. вчинено\~виконавчий напис № 18291 (а.с. 12) про стягнення з [PERSON] боргу за кредитним договором № 001-18188-050413 від 05.04.2013 (а.с. 11), укладеним останньою з АТ «Дельта Банк», право вимоги за зобов`язаннями боржників від якого перейшло за договором про відступлення права вимоги № 2262/К від 18.06.2020 (а.с. 57-59) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», в тому числі за кредитним договором № 001-18188-050413 від 05.04.2013 (а.с. 60). Сума стягнутої заборгованості склала 31\~503,34 грн., що складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту - 17533,50 грн. та простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 13969,84 грн. Загальна сума заборгованості з урахуванням плати за вчинення нотаріусом виконавчого напису становить 32703,11 грн. Постановою приватного\~виконавця виконавчого\~округу Сумської\~області Савенка\~Ю.О.\~(а.с.\~14) відкрито виконавче провадження ВП № 67551421 від 17.11.2021 щодо примусового стягнення з [PERSON] зазначеної суми боргу. Крім цього, виконавцем винесено: постанову від 17.11.2021 про стягнення з [PERSON] грошових коштів в сумі 550,00 грн., як мінімального розміру витрат виконавчого провадження; постанову від 17.11.2021 про стягнення з неї коштів в сумі 3\~270,31 грн., як основної винагороди приватного виконавця; постанову від 17.11.2021 про арешт коштів боржника; постанову від 30.11.2021 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с. 15, 16, 17, 18). Не погодившись з вчиненням вказаної нотаріальної дії, позивачка звернулася до суду, так як вважає, що виконавчий напис є незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки його вчинено відповідно до суми, яка є спірною, на підставі договору, який не був нотаріально посвідчений та з порушенням строків давності. Суд повністю погоджується з такими доводами\~\~сторони та при ухваленні рішення зважає на таке. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат»\~від 02.09.1993 року № 3425-XII встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до приписів якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло небільше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічні правила і умови вчинення виконавчого напису містяться у пунктах 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому\~наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5 для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Верховний суд України у своїй постанові від 05.07.2017 (справа №754/9711/14-ц) зазначає, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Згідно з положеннями п. 3.2 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Сторона позивачки обґрунтовує свої вимоги тим, що суму заборгованості, яку з неї стягнуто, не можна вважати без спірною. Так, [PERSON] оспорює нараховані відсотки за кредитним договором, посилаючись на те, що такі нарахування договором не передбачені. Разом з цим стягувач не звертався до неї з приводу наявності підстав для безспірного списання заборгованості та погодження суми заборгованості, а нотаріусом не було перевірено та не встановлено її позицію щодо заборгованості, на стягнення якої видано виконавчий напис. На підтвердження протилежного матеріали справи не мастять відповідних доказів, а тому суд вважає, що [PERSON] фактично була позбавлена можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості оспорити вимоги відповідача, або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Таким чином, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив положення\~ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Крім цього, суд також враховує, що 26.11.2014 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 в перегляді ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 відмовлено. Пункт 1 зазначеного Переліку в редакції, чинній на день вчинення виконавчого напису, визначає, що для одержання виконавчого напису нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Отже, станом на дату вчинення спірного виконавчого напису чинне законодавство передбачало можливість вчинення виконавчого напису лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченого договору. Вчинення виконавчого напису нотаріусом за відсутності такого договору суперечить вимогам закону (ст. 87 Закону України «Про нотаріат», положенням Постанови КМУ № 1172 від 29.06.1999). Така ж правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09. 2021 у справі № 910/10374/17 (провадження №12-5гс21). Ухвалюючи рішення, суд також зважає на доводи представника позивачки і в тій частині, що ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулося за отриманням виконавчого напису поза межами встановленого законом строку, який безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою Цивільним кодексом України і становить три роки. Так, відповідно до вимог ст. ст. ст. 256, 257, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В силу вимог ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до\~положень ч.\~1\~ст.\~530\~ЦК України якщо\~у зобов`язанні\~встановлений строк\~(термін)\~його виконання,\~то воно\~підлягає виконанню\~у цей\~строк (термін). Відповідно до витягу з реєстру до додатку № 1 до договору № 2262/К про відступлення прав вимоги від 18.06.2020 (а.с. 60) датою погашення кредиту (виникнення права вимоги) за договором № 001-18188-050413 від 05.04.2013, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] , є 03.04.2016, зі спливом якої слід вважати таким, що є порушеним право кредитора з боку боржника у невиконаному зобов`язанні. При цьому суд зважає на приписами ст. 262 ЦК України, за змістом яких заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності, а отже, виконавчий напис № 18291 від 15.06.2021 вчинено нотаріусом поза межами строку позовної давності. Тому,\~виходячи із\~встановлених обставин\~справи,\~положень чинного\~законодавства,\~суд дійшов\~висновку про\~необхідність задоволення\~вимог [PERSON] про визнання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша\~статті 15 ЦПК України). Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з частинами першою - четвертою\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста\~статті 137 ЦПК України). Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України\~встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial