Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-17 00:00:00

у червні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В позовній заяві позивач просила суд стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів за період з 08.04.2020 року по травень 2021 року у розмірі 71490,47 грн. Згідно заяви про збільшення позовних вимог (а.с.102-103) позивач просила суд стягнути з відповідачапеню за прострочення сплати аліментів за період з 08.04.2020 року по вересень 2021 року в розмірі 83451,73 коп. (а.с.102-103). Мотивуючи позовні вимоги вказує, що 19.04.2017р. між нею та відповідачем був укладений шлюб, який рішенням Голосіївського районного суду від 03 жовтня 2019р. було розірвано. Від шлюбу з відповідачем мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають та зареєстровані разом із нею у квартирі, яка належить їй на праві приватної власності за адресою: [ADDRESS] та знаходяться на її повному утриманні. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13 січня 2021р по справі 752/6891/20, яке набрало законної сили 15 лютого 2021р., позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки - [PERSON] , [INFO] , та сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно, однак не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 08 квітня 2020 року і до досягнення повноліття або зміни матеріального стану сторін - задоволено. Виконавчий лист щодо примусового виконання вказаного рішення перебуває на виконанні у Голосіївському районному відділі державної виконавчої служби міста Києва, виконавче провадження за № 64904945, відкрито 22.03.2021 року. 19 квітня 2021 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, а також внесено відомості про боржника до Єдиного реєстру боржників. 14 травня 2021 року державним виконавцем винесено постанови про арешт коштів та майна боржника, а також про розшук майна боржника, що підтверджується інформацією про виконавче провадження від 07.06.2021. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідачу на праві приватної власності належить двокімнатна квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , а також згідно відповіді Міністерства внутрішніх справ України на запит №: 103013930 від 14.05.2021 щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів - відповідачу належить автомобіль марки BMW520 номерний знак [NUMBER] , тобто відповідач матеріально забезпечений, інших непрацездатних осіб на своєму утриманні не має, у відповіді на відзив на зустрічну позовну заяву про визнання факту проживання однією сім`єю та поділ майна подружжя у рішенні Голосіївського районного суду м. Києва від 11.01.2021 по справі 752/5282/20 відповідач стверджує, що має стабільні доходи. Також, відповідач має змогу оплачувати послуги адвоката у справі № 752/5282/20 про поділ спільного майна. Враховуючи майновий стан відповідача, позивач вважає, що останній мав змогу сплачувати аліменти за рішенням суду від 13 січня 2021 року та оскільки рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню, в межах платежів за один місяць, то строк сплати аліментів за січень 2021 року - 31 січня 2021р. Однак, починаючи з 15 лютого 2021р. (на момент набрання рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13.01.2021 року законної сили) [PERSON] сплату аліментів не проводив, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Згідно розрахунку розміру заборгованості по сплаті аліментів складеного державним виконавцем від 01.06.2021, сума боргу складає 82 766,48 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Норма статті 196 СК України не встановлює будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Згідно зробленого позивачем розрахунку, неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів, за період з 8 квітня 2020р. по вересень 2021р. становить 83451,73 грн (а.с.103). Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 22.06.2021 року відкрито провадження у справі та призначений розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.38-39). Відповідачем, через свого представника адвоката Горову О.В., поданий відзив на позов, та відзив на збільшення позовних вимог (а.с.44-50, 117-121) у якому він просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі посилаючись на те, що відповідачу не було відомо про існування судового рішення про стягнення аліментів та наявність виконавчого провадження. Заборгованість за аліментними платежами була сплачена та станом на 01.09.2021 року була відсутня. Посилається для застосування пені, як санкції до платника аліментів, необхідні існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду та наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Посилається на те, що відповідач не знав про рішення суду та виконавче провадження щодо нього. Посилається на неправильність розрахунку пені у позові. Позивачем надана відповідь на відзив (а.с.79-81), в якій вона просить критично поставитися на посилання відповідача про те, що йому було нібито невідомо про існування судового процесу про стягнення аліментів та що до червня 2021 року він нібито не знав про наявність відкритого виконавчого провадження. З такими твердженнями не можна погодитися оскільки про дату розгляду справи про стягнення аліментів [PERSON] був повідомлений належним чином. А саме 31 грудня 2020 року він особисто отримав матеріали справи та ухвалу про відкриття провадження, яка містила дату розгляду справи, відзиву [PERSON] не надіслав, рішення не оскаржував. На тексті вказаного рішення міститься засвідчувальний напис про те, що відповідне рішення суду набрало законної сили 15.02.2021 року. Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для виконання. Щодо обізнаності про існування відкритого виконавчого провадження, зазначає, що Виконавчою службою Голосіївського району м.Києва 25.03.2021 року відповідачу було надіслано постанову від 22 березня 2021р. про відкриття виконавчого провадження. Відповідач не отримував у встановленому законом порядку таку постанову в березні 2021 року. Конверт, датований червнем 2021р., на який посилається відповідач, містив розрахунок заборгованості від 01.06.2021р., а не постанову про відкриття провадження, направлену виконавцем в березні 2021 року. Незалежно від вмісту такого конверту, посилання на нього як на перше джерело інформації про наявність у відповідача обов`язків по сплаті аліментів є хибним. Відповідачу відомо про наявність у нього двох дітей та про обов`язок утримувати їх. Відповідач умисно не виконував цей обов`язок з квітня 2020 року по серпень 2021 року навіть після судового рішення про сплату аліментів та відкриття виконавчого провадження. Відповідач погасив заборгованість однією сумою, що підтверджує його платоспроможність та матеріальну забезпеченість, лише і виключно після примусового вилучення його автомобіля марки BMW520 номерний знак [NUMBER] державною виконавчою службою. Лише звернення стягнення на майно спонукало відповідача до примусового виконання рішення. Відповідач з дати розлучення, 05.11.2019 року, умисно уникав отримання будь-яких судових документів, оскільки, користуючись прогалинами в праві, умисно не знімався з реєстрації за місцем знаходження її квартири (квартири за адресою [ADDRESS] , в якій не проживав, хоча з 03.04.2017 року мав у власності квартиру за адресою [ADDRESS] , в якій він постійно проживає. Про місце свого перебування відповідач суд та виконавчу службу не інформував на жодному з етапів судового та виконавчого процесу до моменту примусового вилучення його майна. Зроблені нею розрахунки пені є правильними, оскільки вони нараховані виключно з дати прийняття відповідного рішення суду - з 15.02.2021, як це передбачено ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України, а саме: «за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення». Позивачем надана відповідь на відзив після уточнення позовних вимог (а.с.133-134) у якій позивач вказує, що представник відповідача в обґрунтування своїх тверджень послався на відсутність відстеження документів в системі Укрпошти. Вважає, що представник відповідача, таким чином, навмисно вводить суд в оману, оскільки, згідно з повідомленням, публічно розміщеним на сайті Укрпошти, інформація про наявність та стан пересилання поштових відправлень постійно оновлюється й зберігається в системі протягом 6 місяців з моменту реєстрації. А отже, посилання на систему Укрпошти та нібито відсутність зареєстрованих в ній поштових відправлень як доказ невручення відповідачу є хибним. З метою спростування безпідставного твердження відповідача про отримання постанови про відкриття виконавчого провадження саме в конверті з номером (присвоєним Укрпоштою) 0302211352309, відправленим 31.05.2021р. без опису вкладення, нею 16.11.2021р. було подано запит до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про розкриття змісту саме цього відправлення. Намагаючись спростувати ухилення від сплати аліментів, відповідач надав договір позики грошових коштів, укладений 20 серпня 2021р., який він уклав нібито для погашення заборгованості по аліментам. Таке твердження спростовується тим фактом, що сплата аліментів відбулася раніше, а саме 12 серпня 2021р., як зазначено в розрахунку заборгованості по аліментам від 21.10.2021р., який було надано нею із заявою про збільшення позовних вимог. Таким чином ці дві події ніяк не пов`язані між собою. Погасити заборгованість відповідача спонукало лише примусове вилучення автомобілю 02 серпня 2021р. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 19.04.2017р. між сторонами був укладений шлюб, який рішенням Голосіївського районного суду від 03 жовтня 2019р. було розірвано. Від шлюбу з відповідачем сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з позивачкою у квартирі позивачки, що належить їй на праві приватної власності за адресою: [ADDRESS] та знаходяться на її повному утриманні. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13 січня 2021р. у справі 752/6891/20, яке набуло законної сили 15 лютого 2021р., задоволені позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки - [PERSON] , [INFO] , та сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно, однак не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 08 квітня 2020 року і до досягнення повноліття або зміни матеріального стану сторін.(а.с.12-13) Виконавчий лист щодо примусового виконання вказаного рішення перебуває на виконанні у Голосіївському районному відділі державної виконавчої служби міста Києва. Виконавче провадження за № 64904945 відкрито 22.03.2021 року. 19 квітня 2021 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, а також внесено відомості про боржника до Єдиного реєстру боржників.(а.с.14,1516-18) 14 травня 2021 року державним виконавцембуло винесено постанови про арешт коштів та майна боржника, а також про розшук майна боржника, що підтверджується інформацією про виконавче провадження від 07.06.2021 р. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідачу на праві приватної власності належить двокімнатна квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , та автомобіль марки BMW520 номерний знак [NUMBER] , тобто відповідач матеріально забезпечений, інших непрацездатних осіб на утриманні не має.(а.с.20-21). Загальний розмір заборгованості відповідача станом на 01.06.2021 року згідно Розрахунку заборгованості зробленого державною виконавчою службою становив 82766,48 грн.(а.с.19). Відповідач погасив заборгованість 10.09.2021 року після примусового вилучення його автомобіля марки BMW520 номерний знак [NUMBER] державною виконавчою службою.(а.с.86-90). Суд критично сприймає доводи сторони відповідача про відсутність вини несплати аліментів з підстав необізнаності про необхідність їх сплати, оскільки матеріали справи на а.с.83-85 підтверджують доводи позивача про інформування відповідача про необхідність сплати аліментів та утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Суд погоджується з розрахунком пені зробленим позивачкою що наявний у матеріалах справи на а.с.102-103. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про те, що позивач належним чином довів свої позовні вимоги, тому, суд, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого в ст. 13 ЦПК України, приходить до висновку про обґрунтованість позову та про те, що обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому він підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved