Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

18.04.2022 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 04 травня 1996 року між ним та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу вони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають з відповідачем. Як вказує позивач, шлюбні відносини між ним та відповідачем припинені у 2014 році, разом вони не проживають, не ведуть спільне господарство, бюджет, проживають окремо. На думку позивача, немає сенсу в подальшому підтримувати сімейні відносини з відповідачем, оскільки протягом останніх років їхні стосунки остаточно розладились, між ними зникло взаєморозуміння і взаємоповага на підставі постійних сварок. В результаті цього їхні стосунки стали напруженими, вони втратили один до одного почуття поваги та любові і фактично припинили свої шлюбні відносини. Крім того, станом на сьогодні позивач вже створив нову сім`ю. На думку позивача, через вказані причини їх спільне життя неможливе, бо вказане не знайшло свого вирішення і не може бути вирішене, оскільки вони з відповідачем мають різні погляди на побудову стосунків, моральні цінності та на життя в цілому. Ухвалою від 22.04.2022 року позовна заява була прийнята судом до розгляду та відкрито провадження по справі. Позивач у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та просив задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі /а.с.19/. Тому справа розглянута у відсутність позивача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Відповідач у судове засідання не з`явилась, однак також подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов визнала та проти його задоволення не заперечувала /а.с.15/. Тому справа розглянута у відсутність відповідача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 04 травня 1996 року Топалівською сільською радою Красноокнянського району Одеської області, актовий запис № 04 /а.с.6/. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: синів - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з відповідачем /а.с.7/. Відповідно до ст.112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 1 статті 110 СК України встановлено право одного з подружжя на пред`явлення позову про розірвання шлюбу. Таким чином забезпечується принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження та під час розірвання шлюбу. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Судом встановлено, що протягом тривалого часу сторони не намагалися відновити сімейні стосунки, з 2014 року шлюбні відносини між ними припинені. На думку позивача, примирення та збереження сім`ї неможливе і він створив нову сім`ю. Тому суд дійшов висновку, що збереження сім`ї суперечить інтересам позивача та, згідно зі ст.112 СК України, позов підлягає задоволенню і шлюб слід розірвати. При цьому, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивач при подачі позову сплатив судовий збір в сумі 992,40 грн. через філію-Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» за квитанцією №1 від 18.04.2022 року /а.с.1/. Крім того, ч.1 ст.142 ЦПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення по справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, оскільки відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, то позивачу з державного бюджету слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 496,20 грн. (50% від 992,40 грн., сплаченого позивачем при поданні позову через філію-Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» за квитанцією № 1 від 18.04.2022 року), а іншу частину судового збору у сумі 496,20 грн., відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved