Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-16 00:00:00

25.08.2021року позивач звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою провизнання дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 96/1419 від 15 жовтня 1996 року, зареєстрований Одеською універсальною товарною біржею GIP в «Журналі реєстрації біржових правочинів з нерухомістю», реєстраційний номер 96/1419 від 15 жовтня 1996 року, згідно якого [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] продали, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] . Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказує, що: - купила у [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] квартиру [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна № 96/1419 від 15 жовтня 1996 року посвідченого, оформленого та зареєстрованого Одеською універсальною товарною біржею GIP, вищевказана квартира належала відповідачам на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] виданого 01.10.1996 року Управлінням житлово-комунального господарства Одеського міськвиконкому; - у відповідності з вимогами, встановленими ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» в чинної редакції на той час, договір купівлі-продажу нерухомого майна № 96/1419 було зареєстровано Одеською товарною біржею в «Журналі реєстрації біржових правочинів з нерухомості», реєстраційний № 96/1419 від 15 жовтня 1996 року; - договір купівлі-продажу нерухомого майна № 96/1419 на виконання вимог ст. 227 ЦК України (в редакція 1963 року) 17 жовтня 1996 року було зареєстровано нею в Одеському МБТІ під № 192 пр. стр. 152 реєстр 282; - договір купівлі-продажу нерухомого майна № 96/1419 свідчить про те, що вона з відповідачами домовилися, щодо усіх істотних умов договору та позивач сплатила грошові кошти відповідачам за квартиру [ADDRESS] ; - після укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна № 96/1419 відповідачі передали їй ключі від квартири [ADDRESS] ; - зразу після укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна № 96/1419 вона вселилася в квартиру [ADDRESS] . 27.11.1996 року зареєструвала місце проживання у даній квартирі де і проживає по теперішній час; - відповідачі під час укладання даного договору посилаючись на ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» ухилялися від його нотаріального посвідчення; - 29.07.2021р. вона звернулася до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради з заявою у наданні відомостей про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, а саме у належній їй квартирі [ADDRESS] , однак рішенням про відмову № КЗ-187771-ф/л від 30.07.2021 року їй було відмовлено у наданні вищевказаних відомостей (довідки) у зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу нерухомого майна № 96/1419 від 15 жовтня 1996 року є недійсним, так як він нотаріально не посвідчений, у зв`язку з чим, вона звертається до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 04 жовтня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено слухання справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності у якому позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явився без поважних на те причин. Про час, день та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету споруОдеська універсальна товарна біржа GIP, а саме її представник не з`явився. Про час, день та місце розгляду справи Одеська універсальна товарна біржа GIP сповіщена належним чином. Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи та подані письмові докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 жовтня 1996 року на Одеській універсальній товарній біржі GIP «ДЖІП» було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 96/1419, відповідно до умов якого відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] продали, а позивач [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] . Сторони договору купівлі-продажу нерухомого майна № 96/1419 від 15 жовтня 1996 року домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується відповідним письмовим договором (а. с.7-8), і відбулося повне виконання договору, що підтверджується паспортом позивача з відміткою про зареєстроване місце проживання у вищевказаній квартирі з 27.11.1996 року (а.с. 6), довідкою з місця проживання від 21.08.2021 року № 42 (а.с. 13), довіреністю від 16 жовтня 1996 року ( а.с.11). Зазначений договір 17 жовтня 1996 року був зареєстрований Одеським МБТІ за реєстровим номером № 192 пр. стр. 152 реєстр 282 на ім`я позивача [PERSON] , що підтверджується відповідною відміткою на договорі купівлі-продажу нерухомого майна № 96/1419 від 15 жовтня 1996 року. Позивач на теперішній час не має можливості реалізувати свої права власника, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна не був нотаріально посвідчений. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Цивільні відносини по даній справі виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України від 01 січня 2004 року, а саме договір купівлі-продажу було укладено 15 жовтня 1996 року, тому на дані правовідносини поширюється дія норм Цивільного кодексу Української PCP в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 153ЦК Української PCP 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Відповідно до ст. 224 ЦК Української PCP (в редакції 1963 р., який діяв на час укладення угоди), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 1 ст. 227 ЦК Української PCP (в редакції 1963 р.) передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно з ч. 2 ст. 47 ЦК Української PCP (в редакції 1963 р.), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно ч. 3 ст. 9 ЖК України громадяни мають право придбати житло на біржових торгах. У відповідності зі ст. 12 Закону України "Про власність", який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, громадяни набувають право власності в разі укладання угод, які не заборонені Законом. Таким чином, спірні правовідносини на момент їх виникнення були врегульовані різним чином одночасно нормами ЦК України (в редакції від 1963 року) та Законом України "Про товарну біржу", тобто існувала колізія норм права. Враховуючи доктрину пріоритетності спеціальних норм права над загальними, суд вважає, що на момент укладення та реєстрації позивачем на товарній біржі договору купівлі-продажу житлового будинку, слід було керуватися передусім нормами Закону України "Про товарну біржу", а тому нотаріальне посвідчення даного договору не було потрібне. Відповідно до ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", угоди зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно ст. 41 Конституції України гарантує право володіти і користуватися своєю власністю, а також вказує на те, що право приватної власності є непорушним. Враховуючи вище викладене, зважаючи на те, що сторони за договором домовились щодо усіх істотних умов договору та відбулося повне виконання договору, зазначене в даному конкретному випадку, виходячи з принципу розумності та справедливості, є підставою для визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири.

Outcome: approved