Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-07 00:00:00

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: 25.05.2022 року [PERSON] через свого представника адвоката Яворську М.М. звернулася до суду із заявою до заінтересованої особи Турківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), в якій просить про встановлення факту батьківства, а саме що [PERSON] , який помер [INFO] є рідним батьком [PERSON] , [INFO] . Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.05.2022 року у провадження судді Турківського районного суду Львівської області Ференц Р.І. передана справа № 458/271/22 про встановлення факту батьківства. Згідно з п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Предметом заяви є встановлення факту батьківства. Заінтересованою особою згідно поданої заяви є Турківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів). Згідно ст.23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції. Підсудність справи Турківському районному суду Львівської області визначається, оскільки відповідає вимогам ст.ст.315-318 ЦПК України . Підсудність справи Турківському районному суду Львівської області визначається, оскільки відповідає вимогам ст.ст.315-318 ЦПК України. Згідно п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до ч. 3 ст.128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Згідно ч.1 ст.316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Зазначений спір відповідно до вимог ст.19 ЦПК України належить до компетенції судів щодо розгляду цивільних справ, оскільки ч.1 ст.19 ЦПК України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності. Підсудність є розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду. Територіальна підсудність є підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа. Критеріями даного виду підсудності зокрема виступають: місце проживання відповідача, місце заподіяння шкоди, місце знаходження спірного майна, місце розгляду первісного позову тощо. Згідно з ч.2 ст.27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У зв`язку з вище вказаним, справа підсудна Турківському районному суду Львівської області, оскільки ст.ст.23,27 ЦПК України передбачено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб. СТИСЛИЙ ВИКЛДАД ПОЗИЦІЇ СТОРІН ПО СПРАВІ: Позиція особи, яка подала заяву. Заявниця у своїй заяві зазначає, що [INFO] померла її баба [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина. В 2021 році вона звернулася до приватного нотаріуса Турківського районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини, однак було виявлено, що в актовому записі №106 від 08.10.1963 року, складеному відділом реєстрації актів цивільного стану Турківського районного управління юстиції Львівської області про її народження відомості про батька відсутні. Таким чином, реалізувати своє право на спадкування не має змоги і змушена звернутися із відповідною заявою до суду. В судовому засіданні представник заявниці адвокат Яворська М.М. подану заяву підтримала і просила таку задовольнити, оскільки зазначила, що факт родинних відносин підтверджується письмовими доказами і показами свідків. Позиція заінтересованої особи. Заінтересована особа не забезпечила само представництво, або при допомозі участі у справі свого представника, будучи повідомленою про місце, дату та час розгляду справи належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи підтверджуючим документом про вручення ухвали про відкриття провадження та заяви. Заяви (клопотання) учасників справи. Заявницею 26.05.2022 року подано заяву. Заявницею та її представником 02.06.2022 року заявлено клопотання про виклик в судове засідання свідків, присутність яких сторона, яка заявила клопотання, забезпечить. Від заявниці та її представника інших клопотань і заяв на адресу суду не надходило. Від заінтересової особи на адресу суду 01.06.2022 року надійшло клопотання, в якому просить розгляд справи проводити без участі представника Турківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Самбірському районі Львівської області. Від заінтересованої особи інших клопотань і заяв на адресу суду не надходило. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 26.05.2022 року прийнято до розгляду заяву та відкрито спрощене провадження у цивільній справі. Судове засідання про справі призначалося 02.06.2022 року, 08.06.2022 року. 08.06.2022 року по справі проголошено вступну та резолютивну частину рішення. 02.06.2022 року в судовому засіданні допитано в якості свідка [PERSON] , який пояснив, що [PERSON] є його не тільки сусідкою, але й рідною сестрою. Він добре знає її сім`ю, вони жили разом як одна сім`я. Добре знав батька заявниці, який для свідка також є батьком. За життя батько заявниці - [PERSON] визнавав заявницю своєю дочкою, допомагав заявниці, вони проживали однією сім`єю. 08.06.2022 року в судовому засіданні допитано в якості свідка [PERSON] , яка пояснила, що [PERSON] є її сусідкою. Вони добре знають одна одну, вона знала батька заявниці і той визнавав її своєю дочкою. Померлий [PERSON] займався вихованням заявниці, навчанням, піклувався про неї. На сьогоднішній день свідок дізналася, що померлий [PERSON] не був юридично вписаний в документи заявниці, хоча все життя свідок знала що [PERSON] і [PERSON] один по відношенню до одного є батьком і дочкою. 08.06.2022 року в судовому засіданні допитано в якості свідка [PERSON] , яка пояснила, що [PERSON] є її в першу чергу сестрою, проживає вона по сусідству. Вони добре знають одна одну, оскільки між ними різниця у віці 2 роки. Вона знала батька заявниці [PERSON] , який також був її батьком, і той визнавав її своєю дочкою, займався вихованням, навчанням. По якій причині у свідоцтві про народження [PERSON] не записаний [PERSON] як батько, вона пояснити не може, але все життя всі знали що це були один по відношенню до одного батько і дочка. Заслухавши представника заявниці, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи, відповідні до них правовідносини та зміст спірних правовідносин. Як видно з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (№ витягу 00032575504) [PERSON] народилася [INFO] і її матір`ю є [PERSON] , 1944 року народження, відомості про батька відсутні. Як видно з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища (№ витягу 00032538649) [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] , актовий запис № 16 від 12.03.1982 року. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Турківським відділом ЗАГС Турківського райвиконкому Львівської області 28.06.1985 року народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] . Як видно з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (№ витягу 00032575439) [PERSON] народився [INFO] , а його батьками є [PERSON] та [PERSON] , що також підтверджується також і наданим заявницею свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданим Турківським відділом реєстрації актів громадянського стану Львівської області 10.09.1998 року. [INFO] померла [PERSON] б/б, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Турківським райвідділом ЗАГС Львівської області 23.07.1996 року. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Турківського районного управління юстиції Львівської області 20.01.2004 року. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Турківського районного управління юстиції Львівської області 01.02.2007 року. Згідно довідки по формі спадкування № 2210 від 18.08.2021 року, виданої виконавчим комітетом Турківської міської ради Львівської області на підставі книги реєстрації квартиронаймачів, [PERSON] , до дня смерті [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом із ним станом на 01.02.2007 року були зареєстровані такі особи: [PERSON] , яка померла у 2019 році; [PERSON] , син, 1976 року народження; [PERSON] , син, 1985 року народження. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов від 15.12.2021 року, складеним депутатом Турківської міської ради Юдицьким П.Л. в присутності сусідів [PERSON] та [PERSON] , які проживають за адресою [ADDRESS] , [PERSON] ( [INFO] ) з 1963 по 1996 роки дійсно проживала за адресою [ADDRESS] . Як видно із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Федаш М.М. № 142/02-31 від 14.09.2021 року, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті баби [PERSON] б/б, яка померла [INFO] через те, що у наданому свідоцтві про її народження, у графі «батько» відсутні відомості. Через неможливість реалізувати своє право на спадкування, заявниця звернулася в суд з даною заявою про встановлення факту батьківства. Встановивши дійсні обставини справи, дослідивши докази заявниці на обгрунтування заявлених вимог, суд, вирішуючи спір між сторонами, виходить з наступних мотивів та норм права. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Заява подана у відповідності до вимог ст.4 ЦПК України, оскільки кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів і відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Така заява подана у відповідності до вимог ст..19 ЦПК України оскільки суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин і цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку окремого провадження. Згідно вимог ч.7 ст.19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ст. 293 ЦПК України окреме провадження як вид непозовного цивільного судочинства, де розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з ч. 2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно вимог ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Родинні відносини встановлюються між заявником і іншою особою, в тому числі померлим, коли відсутні документи, що підтверджують наявність між ними родинних відносин, і відновити їх іншим шляхом неможливо. Встановлення таких відносин залежить від норм матеріального права та мети, яку заявник вказує в заяві. Найчастіше встановлюють спорідненість з близькими родичами - чоловіком, дружиною, батьками, дітьми, усиновлювачами, усиновленими, братами, сестрами, дідусем, бабусею, онуками. Встановлення названого факту може бути викликано необхідністю отримання в майбутньому матеріальних благ. Для отримання спадщини встановлення факту родинних відносин проводиться також між заявником і рідними, а також з більш далекими родичами, оскільки цивільне законодавство відносить до числа спадкоємців за законом строго певне коло родичів, як спадкоємців. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження, місце проживання не відповідають записам у паспорті чи свідоцтві про народження або в інших документах, які хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, тому в таких випадках, відповідно до п.6 ч.1 ст. 256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити факт родинних відносин та належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим, оскільки згідно норм процесуального права передбачено, що в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Виникнення особистих майнових і немайнових прав громадян, їх зміну та припинення закон завжди пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними доказами, як то: свідоцтвами, довідками та іншими документами, які видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість виправлення допущених помилок тощо), тому в певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що має юридичне значення. Факт належності документів особі встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника, зокрема: право на власність. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст.58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. Оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст.128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст.53 КпШС України, при вирішенні питання про те, якою нормою необхідно керуватися при розгляді справ цієї категорії, необхідно виходити з дати народження дитини. Заявниця народилася [INFO] , а отже застосуванню підлягає КпШС України. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до ч.2 ст.55 КпШС України запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній), і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини або самою дитиною після досягнення повноліття. Частиною 3 стт.53 КпШС України визначено чотири юридично значимі обставини встановлення батьківства, кожна з яких є необхідною і достатньою для задоволення позову: а) спільне проживання та ведення спільного господарства батьками дитини до її народження; б) спільне виховання батьками дитини; в) спільне утримання батьками дитини; г) визнання батьківства відповідачем. У п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з рахуванням обставин, передбачених ст.53 КпШС. Заяви про встановлення фактів батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до ч.2 ст.55 КпШС запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній), і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини або самою дитиною після досягнення повноліття. У таких випадках, заявниками у справі про встановлення факту родинних відносин є особи, які зазначені в правовстановлюючих документах і для яких мають настати певні юридичні наслідки. Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року зі змінами, внесеними постановою від 25.05.1998 року № 15 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказано, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності документів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Згідно роз`яснень вказаних у вище вказаній постанові, передбачено, що суд розглядає заяви про встановлення неправильності запису в акті громадянського стану, як у випадках не виправлення органами реєстрації актів громадянського стану помилок, допущених при складанні актового запису, так і при відмові зазначених органів внести в ці записи передбачені законодавством зміни (прізвища, імені, по батькові тощо) і доповнення (наприклад, про національність і громадянство батьків). Із такими заявами до суду можуть звертатись особи, щодо яких складено актовий запис. Ч.3 ст. 49 ЦК України встановлює, що актами цивільного стану, які підлягають державній реєстрації є народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть. Відповідно до частини четвертої цієї статті державна реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Таким законом є Закон України від 02.07.2010 №2398-6 "Про державну реєстрацію актів цивільного стану". Цей Закон визначає правові та організаційні засади державної реєстрації актів цивільного стану, регламентує порядок проведення державної реєстрації актів цивільного стану, закріплюючи підстави, строки, місце державної реєстрації, ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Зокрема, ст.22 Закону регулює підстави та порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Таке право підпадає під захист ст..8 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до ї особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки. При ухваленні рішення відповідно до вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики ЄСПЛ» суд вважає за необхідне застосувати Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права. Внесення змін до актових записів цивільного стану провадиться відділом реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису. Після цього виписується нове свідоцтво про реєстрацію акта цивільного стану, яке видається заявнику або надсилається до відділу реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника для вручення йому. Одночасно анулюється первинне свідоцтво, подане заявником для внесення змін, яке в подальшому знищується у встановленому порядку. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.XI.1950), яка згідно з частиною першою ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Реалізуючи передбачене ст..64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Суд враховує, що практика ЄСПЛ вказує на необхідність оцінювати докази,

Outcome: approved