Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , Барської міської ради Вінницької області, третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] , про визнання незаконними та скасування рішень сесій Барської міської ради. Ухвалою Барського районного суду від 14.12.2021 року провадження у справі в частині позовних вимог до [PERSON] закрито в зв`язку із його смертю. Позивач [PERSON] мотивувала свої вимоги тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] . У цьому ж будинку співвласниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] . Біля житлового будинку [ADDRESS] знаходиться земельна ділянка, яка перебуває у спільному користуванні власників квартир вказаного будинку. Рішенням 8 сесії Барської міської ради 8 скликання від 07.06.2017 року (п.6.14) надано дозвіл [PERSON] на облаштування під`їзду загального користування до квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] із відведення зливних вод на зелену зону. Позивач вважає вказане рішення Барської міської ради незаконним, оскільки земельна ділянка перебуває у спільному користуванні власників квартир будинку [ADDRESS] та є прибудинковою територією. Позивач просила суд визнати незаконним та скасувати п.6.14 рішення 8 сесії Барської міської ради 8 скликання від 07.06.2017 року про надання дозволу [PERSON] на облаштування під`їзду загального користування до квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] із відведення зливних вод на зелену зону. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Чернілевська Р.В. не з`явилися без поважних причин. Чергове клопотання представника позивача адвоката Чернілевської Р.В. про відкладення судового засідання по причині неможливості придбати пальне для авто, суд визнає не обґрунтованим а вказану у ньому причину неявки неповажною, оскільки дата та час судового засідання була погоджена з учасниками справи, громадський транспорт працює в штатному режимі. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч.3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Враховуючи, що судовий розгляд справи проводиться тривалий час, позивач повністю виклав свої позовні вимоги у позовній заяві, додав всі необхідні докази, не скористався правом на відповідь на відзив, а представник відповідача наполягав на вирішенні спору по сутті, суд вбачає за можливе розглянути справу за наявними в матеріалах справи доказами. В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Так в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Як зазначає Верховний Суд, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. (Постанова КЦС ВС від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18.) Представник відповідача [PERSON] адвокат Радзієвський А.М. позов не визнав, заперечував проти його задоволення. Суду пояснив, що співвласники багатоквартирного будинку набувають права власності чи права користування земельною ділянкою, необхідною для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення їх житлових, соціальних і побутових потреб, після передачі такої ділянки у їх власність чи у постійне користування на загальних підставах у вставленому законом порядку. До суду із позовом про визначення порядку користування земельною ділянкою та усунення перешкод в користуванні нею може звертатись особа, яка у встановленому законом порядку набула право власності або право користування такою земельною ділянкою. Позивач не може бути одноособовим співвласником прибудинкової території по [ADDRESS] тільки в складі ОСББ якого як свідчать матеріали справи не створювалось. Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів передачі співвласникам будинку [ADDRESS] -інтернаціоналістів прибудинкової території Барською міською радою для обслуговування будинку, жодних рішень з цього питання орган місцевого самоврядування не приймав. Оскаржуване рішення 8 сесії Барської міської ради 8 скликання від 07.06.2017 року про надання дозволу [PERSON] на облаштування під`їзду загального користування до квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] із відведення зливних вод на зелену зону стосується земельної ділянки комунальної власності, а не прибудинкової території багатоквартирного будинку [ADDRESS] . Права та законні інтереси позивача вказаним рішенням сесії не порушені а тому не підлягають захисту. Представник Барської міської ради Куций О.В. позов не визнав, заперечував проти його задоволення. Вважає рішення сесії міської ради законним та обґрунтованим. Заслухавши пояснення представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Предметом позову [PERSON] є вимога про визнання незаконним та скасування п.6.14 рішення 8 сесії Барської міської ради 8 скликання від 07.06.2017 року про надання дозволу [PERSON] на облаштування під`їзду загального користування до квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] із відведення зливних вод на зелену зону. Ухвалою Барського районного суду від 14.12.2021 року провадження у справі в частині позовних вимог до [PERSON] про визнання незаконним та скасування п.п.5.п.4.7 рішення 6 сесії Барської міської ради 7 скликання від 28.01.2016 року про надання дозволу [PERSON] на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)для оформлення права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель житлової та громадської забудови [ADDRESS] , закрито в зв`язку із смертю відповідача. Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується правовстановлюючим документом договором купівлі-продажу квартири від 10.08.2001 року. Співвласниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. Рішення 8 сесії Барської міської ради 8 скликання від 07.06.2017 року (п.6.14) надано дозвіл [PERSON] на облаштування під`їзду загального користування до квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] із відведення зливних вод на зелену зону. Згідно з ст. 5, 40 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють, в тому числі, органи місцевого самоврядування. Самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів здійснюється, зокрема, міськими радами та їх виконавчими органами. Стаття 13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначає що до об`єктів благоустрою населених пунктів належать території загального користування в тому числі вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки. Відповідно до ч.2 ст.17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» громадяни у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані утримувати в належному стані об`єкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту прилеглу до цих об`єктів територію. Відповідно до статті 39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм. Згідно з ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» проїзд - це проїзд транспортних засобів до житлових і громадських будинків, установ, підприємств та інших об`єктів міської забудови в середині районів, житлових кварталів. Положенням частини четвертої статті 83 ЗК України визначено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізація відходів, тощо). Згідно п.1 ч.1 ст. 6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників. Відповідно до ст. 42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Судом встановлено, що 14.08.2016 року були проведені збори власників багатоквартирного будинку [ADDRESS] , до порядку денного якого було внесено наступні питання : 1. Про надання згоди [PERSON] , [PERSON] на облаштування в кармані заїзду до квартири [ADDRESS] місця для тимчасового зберігання власних транспортних засобів; 2. Про надання згоди сім`ї [PERSON] на користування раніше встановлених ними стовпів для сушіння білизни 3. Про надання згоди сім`ї [PERSON] , та [PERSON] на приватизацію земельних ділянок біля спільного заїзду для ведення особистого селянського господарства в межах уставлених площ. Із змісту протоколу вбачається, що участь в зборах взяли 8 співвласників будинку із 9, які одноголосно проголосували про прийняття вказаних рішень. Згідно ч. 6 ст.10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» рішення вважається прийнятим зборами співвласників, якщо за нього проголосували власники квартир та нежитлових приміщень, площа яких разом перевищує 75 відсотків загальної площі всіх квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, крім рішень з питань, зазначених у пунктах 2 і 3 частини другої цієї статті, які вважаються прийнятими зборами співвласників, якщо за них проголосували власники квартир та нежитлових приміщень, площа яких разом перевищує 50 відсотків загальної площі всіх квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку. Ні позивачем ні її представником не надано суду доказів оскарження у встановленому законом порядку протоколу зборів співвласників від 14.08.2016 року, відповідно суд оцінює його як належний та допустимий доказ законності рішення Барської міської ради про надання дозволу [PERSON] по облаштуванню заїзду до власної квартири. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Аналізуючи вказані обставини у їх взаємозв`язку з приписами статті 42 ЗК України суд вважає, що в разі приватизації громадянами квартир у такому будинку земельна ділянка як така, що входить до житлового комплексу, може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування лише об`єднанню співвласників будинку, створеному відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» у порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 11 жовтня 2002 року № 1521 «Про реалізацію Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». Подібні правові висновки містяться в постанові Верховного Суду від 25 листопада 2020 року по справі N 192/2257/16-ц. У такому разі земельна ділянка належить співвласникам жилого будинку на праві спільної сумісної власності, яка разом із загальним майном і допоміжними приміщеннями є майном співвласників, які визначають порядок його використання. Натомість нормами земельного законодавства не передбачено можливості передачі у власність чи користування окремим співвласникам багатоквартирних будинків земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний жилий будинок, або її частини. Однак, позивач [PERSON] не є одноособовим співвласником прибудинкової території по [ADDRESS] . Доказів створення ОСББ відповідно до вимог Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та доказів передачі співвласникам будинку [ADDRESS] -інтернаціоналістів прибудинкової території Барською міською радою для обслуговування будинку позивачем не надано, як і не надано землевпорядної документації щодо визначення розмірів і конфігурації земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний будинок, належні до нього будівлі, споруди та прибудинкова територія. З іншої сторони про те що спірне рішення стосується земельної ділянки комунальної власності - заїзду, а не прибудинкової території багатоквартирного будинку [ADDRESS] -інтернаціоналістів є лист Барської міської ради від 15.05.2015 року № 2-Ш-35/593, та акт комісії про розгляду звернення [PERSON] від 12.05.2015 року затверджений міським головою Дзісь О.І. із змісту якого слідує що [PERSON] користується під`їзною дорогою до свого домоволодіння, кадастровими зйомками земельних ділянок що належать на праві власності [PERSON] згідно рішення 42 сесії Барської міської ради 5 скликання від 25.09.2009 року із змісту яких вбачається наявність у позивачки власної прибудинкової території, а головне межування її із землями комунальної власності зокрема: - кадастровий план земельної ділянки 0520210100:01:155:0013 опис меж від В до А землі міської ради - кадастровий план земельної ділянки 0520210100:01:155:0014 опис меж від А до Б землі міської ради - кадастровий план земельної ділянки 0520210100:01:155:0015 опис меж від Б до А землі міської ради. Відповідно до ч.2 ст.18-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 за N7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ": "Розмір земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, визначається шляхом проведення за клопотанням сторін експертизи з врахуванням чинних нормативних документів у галузі будівництва, санітарних норм та правил тощо." Позивачем ні її представником в ході тривалого судового розгляду клопотань про призначення експертизи з питань визначення меж та конфігурації земельної ділянки, яка на думку позивача є прибудинковою територією багатоквартирного будинку [ADDRESS] -інтернаціоналістів, так і повного чи часткового накладення земельної ділянки по якій було прийнято рішення 8 сесії Барської міської ради 8 скликання від 07.06.2017 року (п.6.14) з ймовірною прибудинковою територією не заявлялось. Частиною 3 ст. 12, ст.ст. 76-81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові і електроні докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів в порядку, передбаченому ЦПК України. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявних у справі доказів, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим у позові слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed