Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] , третя особа на стороні відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що 28.05.2007 року між нею [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. Рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 05.03.2020 року шлюб між ними було розірвано. Зазначає, що за період перебування у шлюбі з відповідачем було придбано на спільні грошові кошти, а саме: 04.05.2012 року автомобіль «Mazda», моделі «6», 2006 р.в., та в червні 2015 року скутер марки Shtorm. Окрім того, вказує, що за спільні з відповідачем кошти в жовтні 2016 року було придбано та змонтовано фотовольванічну станцію загальною потужністю 30 кВт напругою 380 В. В зв`язку з чим просить стягнути грошову компенсацію за Ѕ частку вартості майна в розмірі 190000 грн., які відповідачем мають бути внесені на депозитний рахунок суду. Так, 04.04.2022 року до суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог з 190000 грн. до 178304 грн. та просить припинити її право на частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль (марки «Mazda», моделі «6», 2006 р.в., двигун [NUMBER] , бензин, укомплектованого додатковим оснащенням та опціями, що підвищують його споживчі і технічні якості, д.н.з. до відчуження [NUMBER] , ринковою вартістю 158200 грн. та мотоцикл VIPER VP150X, 2014 р.в., шасі № [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , укомплектованого відповідно до нормативно-технічної документації підприємства-виробника, ринковою вартістю 20104 грн., стягнувши з [PERSON] на її користь грошову компенсацію за Ѕ частку вартості цього майна в загальному розмірі 89152 грн., яка останнім має бути внесена на депозитний рахунок суду, у тому числі: - 79100 грн. - 1/2 частка вартості автомобіля марки «Mazda», моделі «6», 2006 р.в; - 10052 грн. - 1/2 частка вартості мотоцикла VIPER VP150X, 2014 р.в.», при цьому просила повернути їй 992 грн. сплаченого судового збору. Ухвалою Чемеровецького районного суду від 19.04.2022 року [PERSON] повернуто з державного бюджету частину сплаченого нею судового збору за подання позову до суду у розмірі 116 грн. 96 коп., відповідно до квитанції №0.0.2015421330.1 від 15.02.2021 року. В судове засідання позивач та її представник з`явилися, позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити. В судове засідання відповідач та його представник з`явилися, позовні вимоги не визнали та заперечили щодо їх задоволення. В судове засідання [PERSON] не з`явилася, просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги вважає такими, що не підлягають задоволенню. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд, вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом об`єктивно встановлено, що рішенням Чемеровецького районного суду від 05.03.2020 року шлюб зареєстрований 28.05.2007 року між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, рішення набрало законної сили 07.04.2020 року. Від спільного шлюбу у сторін народились [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ,що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 02.10.2007 року та серії [NUMBER] від 25.01.2016 року. Згідно свідоцтва про зміну імені від 29.01.2021 року серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Відповідно до листа-відповіді РСЦ ГСЦ МВС в Хмельницькій області від 19.04.2021 року вбачається, що за [PERSON] , [INFO] в період з 25.05.2007 року по 07.04.2020 року зареєстровано мопед VIPER VP150X 149, (2014) сірий; мопед VIPER TXM50QT-S 49, (2007) чорний, автомобіля марки Mazda 6, (2006), сірий. Згідно довідки виданої Кутковецькою сільською радою Чемеровецького району від 07.10.2020 року вбачається, що [PERSON] дійсно зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] і склад його сім`ї такий: син [PERSON] (зареєстрований і проживає), донька [PERSON] (зареєстрована, але не проживає за вказаною адресою), мати [PERSON] , бабуся [PERSON] , колишня дружина [PERSON] (зареєстрована, але не проживає за вказаною адресою). Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто, статтею 60 СК України встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц, провадження № 61-15462св18. Відповідно до статті 65 СК України дружина і чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Згідно з нормами сімейного законодавства умовою належності майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року в справі № 638/18231/15-ц, провадження № 14-712цс19 дійшла висновку, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї. Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з частинами першою, другою, четвертою, п`ятою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до ч.3 ст. 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України. Відповідно до статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав суду, що [PERSON] мав у власному користуванні автомобіль марки Audi 80, який був ним проданий за 6200 доларів США, після чого, під час спільного проживання з позивачем - [PERSON] було придбано за 13000-13200 доларів США автомобіль марки Mazda 6, 2006 року випуску. Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи №СЕ-19/123-21/193-АВ від 15.06.2021 року вбачається, що ринкова вартість станом на момент проведення експертизи автомобіля марки Mazda 6, 2006 року випуску, двигун [NUMBER] , бензин, базова комплектація, складає 158200,00 грн.. Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи №СЕ-19/123-21/9048-АВ від 14.12.2021 року вбачається, що ринкова вартість станом на момент проведення експертизи мотоцикла VIPER VP150X, 2014 р.в., складає 12104,00 грн.. Таким чином, згідно висновку, загальна вартість спірного майна складає 170304 грн., відповідно ідеальні частки кожного із подружжя становлять 85152 грн. Однак, позивач просить визнати за нею право власності на майно на суму 89152 грн., що перевищує її ідеальну частку. За таких обставин, із врахуванням того, що частки в спільному майні є рівними, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги та припинити [PERSON] право на частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки «Mazda», моделі «6», 2006 р.в., та мотоцикл VIPER [NUMBER] , 2014 р.в.. Стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за Ѕ частину вартості майна, а саме: автомобіля марки «Mazda», моделі «6», 2006 р.в. - 79100 грн.; мотоцикла VIPER [NUMBER] , 2014 р.в. - 6052 грн., а всього на загальну суму 85152 грн.. В частині заявлених вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу суд приходить до наступних висновків: У відповідності до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За приписами частини 3 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до ч.ч. 3,4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Крім того, до суду від відповідача та від його представника не надходило будь-яких заяв, клопотань про зменшення витрат на правничу допомогу. Так, до суду від позивача надійшов звіт - розрахунок про надану професійну правничу допомогу та її вартість від 30.05.2022 року в сумі 35600 грн., суд приходить до висновку, що наданий розрахунок підлягає задоволенню. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При розподілі судових витрат, суд враховує пропорційність задоволених позовних вимог. Позов заявлено з ціною 89152 грн. та задоволено на суму 85152 грн., тобто на 95,51 % (85152х100:89152). Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 1702,98 грн. (1783,04х95,51:100). На підставі викладеного,

Outcome: partial