Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-22 00:00:00

Позивач ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Хмельницької обласної дирекції звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , який діє у власних інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON] та малолітньої [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Хмельницької районної державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлення способу реалізації предмету іпотеки та виселення з житлового приміщення посилаючись на те, що відповідач не виконує зобов`язання за кредитним договором. Ухвалою суду від 15.07.2021 року відкрито позовне провадження та справу призначено у підготовче засідання в загальному провадженні на 16.08.2021 року. 28.09.2021 року ухвалою суду закінчено підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. В судове засідання представник позивача не з`явився проте, направив до суду заяву у якій підтримав позов, просить справу розглядати без його участі. Відповідачі та представник третьої особи у судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження з наступних підстав. Судом встановлено, що між ПАТ «УКРГАЗБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір №3132007/1рт від 20.08.2007 року(надалі - кредитний договір),згідно якого надано грошові кошти в сумі 39650,00 (тридцять дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят) дол. США 00 центів, строком до 19 серпня 2032 р. зі сплатою процентів за користування кредитом 12,9 % відсотків річних. Відповідно до п. 2.1 кредитного договору забезпеченням по кредиту виступило нерухоме майно житловий будинок загальною площею 72,4 кв.м. з надвірними будівлями (домоволодіння)та земельна ділянка 0,10 га кадастровий номер 6825089600:02:001:0074 по [ADDRESS] . Того ж дня 20.08.2007 року укладено договір іпотеки між ПАТ «УКРГАЗБАНК» та [PERSON] , що зареєстрований приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Твердохліб В.П. за №3122, відповідно до якого передано в іпотеку зазначений житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20.01.2012 року у зв`язку з невиконанням зобов`язань [PERSON] за кредитним договором №3132007/1рт від 20.08.2007 року, стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитом у розмірі 40 000,32 дол. США та 23 473,79 грн., стягнуто 11 125 грн. штрафу за невиконання умов договору іпотеки щодо страхування договору іпотеки та 1820 грн. судових витрат. Дане рішення набрало законної сили 31.01.2012 року та [PERSON] не виконується. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. При виконанні виконавчого листа за вказаним вище рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області про стягнення заборгованості стало відомо про реєстрацію в даному житловому приміщенні 6 осіб, що вбачається з довідки №665 від 23березня 2020 року (копія додається), а саме [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] та малолітньої [PERSON] . Будь-якої згоди на реєстрацію та користування приміщенням зазначеними особами [PERSON] в даному житловому приміщенні АБ «Укргазбанк» не надавав. Відповідно до ч. 2 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель. Майновим поручителем є особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи-боржника. Статтею 30 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених Іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України). Як передбачено ч. 1 ст. 572, ч. 1 ст. 575 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст.589 ЦК, ч.1 ст.33 закону «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених ст.12 цього закону «Про іпотеку». Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Згідно із частиною першою статті 109 Житлового кодексу Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Згідно із частиною другою статті 109 Житлового кодексу Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Згідно із частиною третьою статті 109 Житлового кодексу Української РСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. 18.05.2020 року АБ «Укргазбанк» направив вимоги про добровільне виселення та зняття з реєстрації [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] разом з неповнолітніми та малолітніми дітьми за адресою: по [ADDRESS] та пропонував в добровільному порядку звільнити на протязі 30 днів дане житлове приміщення та знятися з реєстрації. Відповідачам направлено дані повідомлення, про що свідчать квитанції, проте усі були повернуті за закінченням встановленого строку зберігання. Відповідно до абз. 3 п. 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Відповідно до п.26 постанови КМУ №207 від 02.03.2016 року Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, відповідачі не є власниками даного житла, а є іншими особами в розумінні статті 109 Житлового кодексу Української РСР, будь-яких дозволів користуватись та реєструватись ПАТ АБ «Укргазбанк» не надавав, добровільно не звільнили житлове приміщення, а тому вони підлягають примусовому виселенню з даної квартири. Тому зважаючи на викладене суд приходить до висновку, що в ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» достатньо підстав встановити спосіб реалізації нерухомого майна - предмета іпотеки за договором іпотеки від 01 вересня 2008 року, посвідченим нотаріально та зареєстрованим за №2089, шляхом проведення прилюдних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, яка буде проведена суб`єктом оціночної діяльності в межах процедури виконавчого провадження. Суд вважає, що наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно. Зважаючи на викладене вище суд вважає, що достатньо підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлення способу реалізації предмету іпотеки та виселення з житлового приміщення тому позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення. Суд рахує, що з відповідачів слід стягнути рівними частинами судові витрати, понесені АБ «УКРГАЗБАНК» на оплату судового збору у розмірі 2270 гривні 00 копійок та 17064 гривні 41 копійку, а всього - 19 334,41 грн.

Outcome: approved