Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

в квітні 2022 року представник позивача ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, відповідно до якого просив суд стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 18200,33 грн., з яких: 14554,20 грн. - заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги, 2552,20 грн. - сума інфляційних нарахувань, 1093,93 грн. - три відсотки річних, а також судовий збір в сумі 2481,00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] . Зазначений будинок перебуває на балансі та обслуговуванні позивача. 01.09.2009 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про участь у втратах на утримання будинку і прибудинокової території, надання комунальних послуг та додаткових послуг. Однак, в порушення умов договору та Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, а також вимог Цивільного та Житлового кодексу України, відповідач не в повному обсязі сплачує квартплату та комунальні послуги, внаслідок чого у відповідача за період із березня 2019 р. по січень 2022 р. перед позивачем утворилася заборгованість в розмірі 14554,20 грн., на які позивачем було нараховано інфляційні втрати в сумі 2552,20 грн. та три відсотки річних в сумі 1093,93 грн. Позивач вказує, що зазначену заборгованість відповідач сплатити у добровільному порядку не бажає, а тому позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача на користь позивача в примусовому порядку вказану суму заборгованості. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13.04.2022 року, у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. В травні 2022 року до суду від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого вказував, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки, в зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації, воєнним станом на території України, що є форс-мажорними обставинами, він не має можливості розрахуватись за комунальні послуги. В травні 2022 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої сторона позивача наполягала на задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідач неналежним чином виконував умови договору, який було укладено між сторонами в 2009 році, пред`явлена до стягнення заборгованість була нарахована за період, який передував дню введення на території України воєнного стану, а відтак посилання відповідача на наявність форс-мажорних обставин є хибними та заборгованість підлягає стягненню на користь позивача. 06.06.2022 року до суду від відповідача надійшло клопотання, в якому позивач просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що ним було сплачено основну суму боргу, а штрафні санкції в силу форс-мажорних обставин та введенням військового стану на території України, стягнення не підлягають. З будь-якими іншими клопотаннями сторони до суду не звертались. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Будинок [ADDRESS] знаходиться на утриманні та обслуговуванні Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс». 01.09.2009 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про участь у втратах на утримання будинку і прибудинкової території, надання комунальних послуг та додаткових послуг. Жодних повідомлень про не проживання у квартирі та неотримання комунальних послуг від відповідача на адресу позивача не надходило, та доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було. Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 р. зі змінами та доповненнями, ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартиронаймачі квартир багатоквартирних будинків зобов`язані щомісяця вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування і ремонт будинку. Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Позивачі - це виконавець послуг. Згідно із п. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, де зокрема в п. 3 зазначено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Норми цивільного права поширюються на всі види зобов`язальних відносин. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позивач вказує та судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконував зобов`язання по сплаті коштів за надані житлово-комунальні послуги, внаслідок чого у відповідача перед позивачем за період із березня 2019 р. по січень 2022 р. утворилась заборгованість в сумі 14554,20 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком. Однак, відповідачем було надано суду копію квитанції, яка засвідчує сплату відповідачем на користь позивача 01.06.2022 року коштів в рахунок погашення основної суми боргу, пред`явленої позивачем до стягнення. Враховуючи викладене, а також з огляду на сплату позивачем основної суми боргу в добровільному порядку, в зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог про стягнення із відповідача на користь позивача основної суми заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги слід відмовити. В частині стягнення із відповідача на користь позивача трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. ст. 64, 68 ЖК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і за комунальні послуги. Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами ї несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Позивач у справі стверджував та судом встановлено, що відповідач належним чином не виконує своїх зобов`язань щодо сплати квартирної плати та отриманих комунальних послуг у повному обсязі та, за період із березня 2019 р. по січень 2022 р. у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість в розмірі 15554,20 грн., яку після відкриття провадження у справі відповідачем було погашено в добровільному порядку. Однак, в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивачем за вказаний період нараховано три відсотки річних в сумі 1093,93 грн. та індекс інфляції в сумі 2552,20 грн., що підтверджується наданим стороною позивача розрахунком, який відповідає вимогам закону, та який стороною відповідача спростовано не було. Крім того, слід зазначити, що законом прямо передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, а відтак твердження відповідача про безпідставність позовних вимог в цій частині є необґрунтованими. Варто вказати, що в зв`язку із неналежним виконанням договірних зобов`язань по сплаті коштів за житлово-комунальні послуги, штрафні санкції були нараховані позивачем за період, який передував даті введення на території України воєнного стану, а відтак заперечення відповідача про безпідставність їх стягнення на користь позивача є хибними, та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що штрафні санкції, в зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань по сплаті коштів за житлово-комунальні послуги, які були розраховані позивачем при подачі позову до суду, ґрунтуються на вимогах закону, оскільки, мало місце прострочення виконання зобов`язань за період, який передував введенню на території України воєнного стану, та основна сума заборгованості була погашена відповідачем фактично після відкриття провадження у справі, а відтак позовні вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача інфляційних нарахувань в сумі 2552,20 грн. та трьох відсотків річних в сумі 1093,93 грн., є обґрунтованими та законними, а відтак підлягають задоволенню. В порядку ст. 144 ЦПК України, судовий збір слід стягнути із відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного, та

Outcome: partial