Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачки [PERSON] , Сьомої Львівської державної нотаріальної контори, третя особа: Друга Львівська державна нотаріальна контора про визнання недійсним заповіту [PERSON] щодо всього належного йому майна, складеного на користь [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом Сьомої Львівської державної нотаріальної контори Павлишин О.П. 27.12.2012 р., зареєстрованого в реєстрі за № 1-719. Позовна заява мотивована тим, що позивач зареєстрована і проживає в будинку [ADDRESS] , який на праві приватної власності, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.01.1997 р., виданого державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори належав її батькові [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, внаслідок чого відкрилася спадщина і вона, як спадкоємець першої черги за законом, 10.03.2017 р. звернулася до Другої Львівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. За наслідками її звернення було заведено спадкову справу, при цьому нотаріус повідомила її про наявність нотаріально посвідченого заповіту її батька [PERSON] від 27.12.2012 р. щодо всього належного йому майна на користь її рідної сестри [PERSON] . Отримавши та оглянувши копію заповіту, вона дійшла висновку, що такий оформлений з порушенням вимог чинного законодавства, а саме - рукописний текст, виконаний у заповіті від імені [PERSON] та його власноручний підпис не належать [PERSON] , а виконані іншою особою. Підпис у заповіті не відповідає підпису [PERSON] , виконаному ним у його паспорті громадянина України. Вона протягом багатьох років проживала в одному будинку разом із своїм батьком, постійно спілкувалася з ним, тому їй добре знайомі його почерк і підпис. Відтак, покликаючись на ч. 1-3, 5, 6 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ст. 1257 ЦК України, вважає, що волевиявлення заповідача під час складання заповіту не було вільним і не відповідало його волі, просить визнати недійсним заповіт, укладений [PERSON] на користь [PERSON] . Дана справа перебувала в провадженні судді [PERSON] . Ухвалою суду від 13.07.2017 р. вжито заходи забезпечення позову. На підставі розпорядження №46/19/В від 21.03.2019 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи, у зв`язку з закінченням в судді Кирилюка А.І. п`ятирічного строку призначення на посаду судді вперше призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №462/3067/17 та згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу дана справа передана для подальшого розгляду до провадження судді Гедз Б.М. Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 22.03.2019 року вказану справу прийнято до провадження та призначено судове засідання для розгляду по суті, про що повідомлено учасників справи (а.с.194). Ухвалою суду від 24.09.2019 р. цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , Сьомої Львівської державної нотаріальної контори, третя особа: Друга Львівська державна нотаріальна контора про визнання недійсним заповіту постановленорозглядати за правилами загального позовного провадження. З метою виконання вимог ч.1 ст.189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі. Ухвалами суду від 16.12.2019 р. та 03.06.2020 р. призначено по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , Сьомої Львівської державної нотаріальної контори, третя особа: Друга Львівська державна нотаріальна контора про визнання недійсним заповітусудову посмертну почеркознавчу експертизу. Ухвалою суду від 25.01.2021 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та її представник підтвердили обставини, що викладені в позовній заяві, просять суд позов задовольнити в повному обсязі. При цьому позивач пояснила, що [PERSON] - її батько, з яким в одному будинку за адресою: [ADDRESS] проживала всі роки, де і народилася. Також частково сплачувала за комунальні послуги, спілкувалася з батьком, опікувалася ним. В 1996 році, після смерті матері, всі п`ятеро дітей відмовилися від прийняття спадщини на користь батька, але з подальшою домовленістю щодо поділу будинку між нею і сестрою. Тому, склалася дивна ситуація, чому ні батько, ні її сестра, яка також проживала в цьому будинку, знаючи про заповіт, складений ще в 2012 року, до часу смерті батька, впродовж п`яти років не довели її до відома про наявність заповіту саме на користь [PERSON] . Зазначає, що батько у розмові з трьома їх рідними братами, які забезпечені житлом і не претендували на спадкове майно, сказав, що будинок буде поділений порівну між обома дочками. Іншого житла у неї немає. Тому має обгрунтовані сумніви, що батько особисто підписав заповіт і його волевиявлення під час складання заповіту було вільним і відповідало його волі. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] заперечувала проти задоволення позову, просить суд відмовити у задоволенні позову за безпідставністю. В обгрунтування заперечень покликається на те, що вона є дочкою [PERSON] , який у 2012 році склав на її користь заповіт щодо всього належного йому майна, який був нотаріально посвідчений. Вона проживала з батьком в одній частині будинку, у них були хороші стосунки, в іншій його частині проживала племінниця з сім`єю, а позивачка влаштувала своє життя і проживала в іншому місці. Племінниця з сім`єю практично і не спілкувалася з дідом. Батько заповіт оформляв в нотаріуса, підписував такий, його волевиявлення було вільним і відповідало волі. Батько був свідомий, не повідомляв про наявність заповіту позивача, зважливо поводився. При цьому нотаріус йому роз`яснила, що він в будь який час може змінити заповіт, однак на момент смерті заповіт на її користь не був ні змінений батьком, ні скасований. Представники Сьомої та Другої Львівської державної нотаріальної контори просять розглядати справу без участі представника. При цьому, Державний нотаріус Сьомої Львівської державної нотаріальної контори Павлишин О.П. подав заперечення на позов (а.с.34), в яких покликається на те, що позовні вимоги надумані та такі, що не відповідають дійсним обставинам справи. Зазначає, що при посвідченні заповіту нотаріусом дотримано всіх вимог законодавства. [PERSON] в день посвідчення заповіту особисто з`явився в нотаріальну контору та особисто підписав складений заповіт. Відмінність підпису [PERSON] на заповіті від підпису у паспорті, виданому у 2003 році не спростовує факту підписання заповіту [PERSON] , а лише свідчить про зміну ним особистого підпису. Крім того, законодавством не заборонено будь-якій особі застосовувати різні підписи. Просить ухвалити рішення про відмову у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, матеріали спадкових справ після смерті [PERSON] № 90/2017 та [PERSON] №923/96, заслухавши пояснення учасників справи та з`ясувавши її дійсні обставини, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] в м. Львові помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 28 лютого 2017 року Залізничним районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області. Як вбачається із довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку № 1004 вид. 02.03.2017 року ЛКП «Сигнівка» [PERSON] був постійно зареєстрований до дня своєї смерті за адресою: [ADDRESS] . У будинку [ADDRESS] також зареєстровано ще 6 осіб: [PERSON] , [INFO] - син, [PERSON] , [INFO] - син, [PERSON] , [INFO] - дочка, [PERSON] , [INFO] , - дочка, [PERSON] , [INFO] - внучка, [PERSON] , [INFO] - правнучка. Згідно матеріалів спадкової справи № 923/96, заведеної після смерті [INFO] , [PERSON] встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 14.01.1997 року державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 83, спадкоємцем майна гр. [PERSON] , померлої [INFO] , а саме: житлового цегляного будинку зі всіма господарськими будівлями, що знаходиться під [ADDRESS] , є її чоловік: [PERSON] . Відтак, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, серед іншого, на житловий будинок [ADDRESS] , який згідно свідоцтва про право власності, виданого 19.09.2012 року Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради на праві належить [PERSON] на праві приватної власності. Із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька до Другої Львівської державної нотаріальної контори 10.03.2017 року звернулась [PERSON] та із заявою про прийняття спадщини за заповітом 15.06.2017 до нотаріальної контори звернулась [PERSON] . Як встановлено матеріалами спадкової справи № 90/2017 до майна померлого [INFO] [PERSON] , 27 грудня 2012 року державним нотаріусом Сьомої львівської державної нотаріальної контори Павлишин О. П. посвідчено заповіт [PERSON] , який на випадок своєї смерті зробив розпорядження, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі те, що йому належатиме на день смерті і на що він за законом матиме право заповів заповів своїй дочці - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до наявного у заповіті запису, здійсненого від руки, заповіт прочитано особисто вголос, підписаний [PERSON] власноручно та складено з його власної волі. Державним нотаріусом особу [PERSON] встановлено та дієздатність перевірено. Позивач, звертаючись до суду із позовом про визнання вищезгаданого заповіту недійсним, обгрунтовує заявлені вимоги тим, що такий оформлено із порушеннями вимог чинного законодавства, встановленими для таких правочинів, а саме: на переконання позивача рукописний текст виконаний у заповіті від імені [PERSON] та його власноручний підпис не належить [PERSON] , а виконані іншою особою, оскільки проживаючи протягом багатьох років у одному будинку із батьком, добре ознайомлена із почерком та підписом померлого [PERSON] , та невідповідність підпису [PERSON] у заповіті підтверджується особистим підписом [PERSON] , здійсненому ним у паспорті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Згідно приписів ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених нормами ЦК України. Загальні підстави недійсності правочину визначені статтею 215 ЦК України. Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частина 3 статті 203 ЦК України передбачає, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно положень ст.ст.12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Згідно ч. 1 ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Як вбачається із висновку експерта № 10/7/791 від 26.10.2020 за результатами проведеної судової посмертної почеркознавчої експертизи в межах компетенції експерта представлених йому матеріалів справи та об`єктів для дослідження, досліджувані підписи від імені [PERSON] в двох примірниках заповіту останнього щодо всього належного йому майна, складеного на користь [PERSON] , що 27.12.2012 року був посвідчений державним нотаріусом Сьомої Львівської державної нотаріальної контори Павлишин О. П. та в реєстрі нотаріальних дій виконані однією особою, встановити чи виконані досліджувані підписи від імені [PERSON] у двох примірниках заповіту, реєстрі нотаріальних дій та підписи у представлених експерту інвентаризаційній справі, заяві від 30.12.1996 року про відмову від частки у майні, клопотанні про право на спадщину за законом та в електрокопії заяви про видачу паспорта від 04.06.2003 року однією особою не виявляється можливим. Підписи від імені [PERSON] у двох примірниках заповіту, реєстрі нотаріальних дій та підписи, які містяться в інвентаризаційній справі на будинок, у відомостях на виплату пенсій, соціальних допомог за перід лютого, серпня 2016 року виконані різними особами, при цьому інші варіанти підпису не могли бути використані, як належний порівняльний матеріал та давали експерту можливості порівняти досліджувані підписи, відтак надати відповідь на запитання чи виконано підписи двох примірників заповіту [PERSON] щодо всього належного йому майна, складеного на користь [PERSON] , який 27.12.2012 був посвідчений державим нотаріусом Сьомої Львівської державної нотаріальної контори Палишин О. П. та в реєстрі нотаріальних дій саме [PERSON] чи іншою особою не виявляється можливим, в частині питання встановлення виконавця та чи виконано підпис та рукописний текст від імені гр. [PERSON] з наслідуванням почерку та підпису [PERSON] у досліджуваних рукописних записах у примірниках заповіту не вирішувалось з причини ненадання експерту зразків почерку [PERSON] . Згідно зі ст. 7 Закону України «Про нотаріат» (у редакції Закону станом на день складення оспорюваного заповіту) нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. У відповідності до пункту 1 глави 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 нотаріус посвідчує заповіти фізичних осіб з повною цивільною дієздатністю, у тому числі подружжя, які складені відповідно до вимог статей 1233-1257 Цивільного кодексу України та особисто подані нотаріусу. Посвідчення заповіту через представників не допускається. У заповіті зазначаються місце і час складення заповіту, дата та місце народження заповідача. Заповіт особисто підписує заповідач. Аналізуючи подані докази у справі, суд приходить до висновку про відсутність у матеріалах справи будь-яких даних, у відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, які б давали суду підстави вважати, що заповіт від 27.12.2012 року, посвідчений державним нотаріусом Сьомої львівьскої державної нотаріальної контори Павлишин О. П. та зареєстрований в реєстрі за № 1-719, складений з порушенням певної процедури, зокрема не підписувався у присутності нотаріуса особисто заповідачем [PERSON] , а відтак є недійсним. Позивачем у свою чергу на підтвердження обставин, викладених нею у позовній заяві, щодо недійсності вказаного заповіту, жодних належних та допустимих доказів не надано. Розглядаючи справу суд керується принципом диспозитивності та змагальності, які визначають, що кожна сторона повинна самостійно подавати докази та доводити ті обставини на які посилається, в тому числі, шляхом подання доказів, заявлення клопотань і несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування заявлених вимог не може перебирати на себе суд або інша сторона. У відповідності до норми, передбаченої ч. 6 ст. 81 ЦПК України рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях. Відтак, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] про визнання заповіту недійсним слід відмовити у зв`язку із недоведеністю позивачем заявлених позовних вимог. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed