Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-05 00:00:00

У травні 2022 року [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що він 09.08.1997 року уклав шлюб із відповідачкою, який зареєстрований Нововолинським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Волинської області, актовий запис № 215. Від спільного подружнього життя спільних дітей немає. Ухвалою суду від 19.05.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. На теперішній час фактичні шлюбні відносини між ними припинені, вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, між ними втрачено почуття любові і поваги один до одного. Вважає, що збереження їхньої родини неможливе, майнового спору немає, просив шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з`явився, подав письмову заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує повністю, просить шлюб із відповідачем розірвати. Відповідач в судове засідання не з`явилась, подала суду письмову заяву, згідно якої позов визнала повністю, просила суд справу у її відсутність. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 09.08.1997 року Нововолинським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Волинської області, актовий запис № 215. Дана обставина стверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Від спільно подружнього життя у сторін дітей немає. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч. ч. 1 , 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Частиною 2 ст. 104 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. З матеріалів справи слідує, що сторони не підтримують подружніх відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, майнового спору. Їх шлюб існує лише формально, надання судом строку для примирення позивач не бажає, а збереження шлюбу суперечить його інтересам. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а підстави для його збереження відсутні.

Outcome: approved