Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Комунального підприємства "Київпастранс" з вимогою стягнути майнову шкоду в розмірі 61 293, 69 грн. та моральну шкоду в розмірі 3 900 000 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 24 квітня 2018 року біля станції метро «Лісова» у м. Києві під час руху трамваю № 8, пасажиркою якого була позивач, зазнав руйнування гальмівний диск, встановлений на трамвайному вагоні, металевий уламок якого пробив підлогу і травмував позивача, яку в тяжкому стані госпіталізували до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної, де вона перебувала на стаціонарному лікуванні у період з 24 квітня по 15 травня 2018 року. За результатами оперативного втручання позивачу було ампутовано ногу вище коліна з формуванням ампутаційної культі на рівні нижньої третини лівого стегна. Як ускладнення від отриманих травм, у позивача в період перебування на лікуванні було також діагностовано правобічну нижньо-дольову пневмонію, анемію, пролежні м`яких тканин крижової ділянки 2 ступеня та правої п`яткової ділянки 3 ступеня. Внаслідок завданих травм позивачу встановлено 1 групу інвалідності. В період перебування на лікуванні позивач понесла витрати на придбання ліків та виробів медичного призначення, що є майновою шкодою, яку позивач просить стягнути з відповідача. Крім того позивач зазначає, що внаслідок події, що сталася 24.04.2018, їй завдано також моральної шкоди, яка виразилася у відчутті сильного фізичного болю та нервовому стресі, спричинених неочікуваним завданням важкої травми, виникненням постійного страху за своє життя, у тривалих необоротних змінах в житті, так як позивач наразі позбавлена можливості вести самостійний, незалежний, повноцінний спосіб життя, не може самостійно пересуватися і постійно потребує сторонньої допомоги. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 28.04.2021 відкрито провадження у вищевказаній справі за правилами загального позовного провадження. Відповідач - Комунальне підприємство «Київпастранс» - скористався своїм правом, наданим йому ст. 178 ЦПК України, та подав до суду відзив на позовну заяву, де виклав свої заперечення щодо позову та міркування. Зокрема, у поданому відзиві вказував на те, що тілесні ушкодження позивачу завдані у зв`язку з обставинами непереборної сили, на які відповідач не міг впливати. В обґрунтування своїх доводів відповідач посилався на Висновок судової металознавчої експертизи від 20.02.2019, проведеної в рамках досудового розслідування по кримінальному провадженню за № 12018100030003510, де встановлено, що причиною руйнування тормозного диску, уламки якого в подальшому спричинили тілесні ушкодження позивачу, стала численна кількість суттєвих дефектів заводського походження, що у значній мірі погіршують механічні властивості виробу і знижують його несучу спроможність. Також відповідач вказав, що експерт-психолог Боженко А.В. , що проводив психологічне дослідження, не значиться в Реєстрі атестованих судових експертів Міністерства юстиції України. Представником позивача у свою чергу подано до суду відповідь на відзив, де вказано про те, що тілесні ушкодження спричинено позивачу під час користування послугами міського електричного транспорту (трамваю, що рухався за маршрутом № 8: ст. метро «Лісова» - ст. метро «Позняки»), який в розумінні ст. 1187 ЦК України є джерелом підвищеної небезпеки. Тому згідно з ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Проте будь-які, навіть приховані дефекти, не можуть вважаться обставинами непереборної сили, та не звільняє від відповідальності володільця джерела підвищеної небезпеки, адже такі дефекти не мають зовнішнього характеру. Так як гальмівний диск пари передніх коліс, який містив суттєві дефекти заводського походження, є невід`ємною складовою трамваю, то в даному випадку шкоди позивачу завдано саме внаслідок шкідливих властивостей самого джерела підвищеної небезпеки, а не будь-яких зовнішніх факторів. Також представник позивача у відповіді на відзив зазначила, що експерт Боженко А.В., який складав Висновок експерта №2-12/08 від 12.08.2019 року, має достатню кваліфікацію для проведення дослідження, так як згідно наказу МОЗ України №138-0 від 09.12.2002 має 5 кваліф. клас психолога-судового експерта, стаж роботи більше 9 років, та досвід роботи медичним психологом з 2000 року. Крім того, відповідачем не долучено жодного доказу, який би спростовував кваліфікацію експерта, або ж обґрунтованість розміру моральної шкоди, визначеної у Висновку експерта Українського центру судових експертиз №2-12/08 від 12.08.2019. Представник позивача - адвокат Панченко А.В. в судових засіданнях підтримувала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов з підстав, викладених в ньому. Представник відповідача - Комунального підприємства «Київпастранс», в судові засідання, призначені як на 11.05.2022, так і на 30.05.2022, не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. В попередніх засіданнях представник відповідача проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, посилаючись на його безпідставність. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено і не заперечується сторонами, що 24 квітня 2018 року близько 11 год. 20 хв. по [ADDRESS] у трамвая ТЗ - UA-3 (бортовий номер 605, заводський номер 006), який мав здійснювати рух за маршрутом №8: ст. метро «Лісова» - ст. метро «Позняки», і пасажиркою якого була позивач, зазнав руйнування гальмівний диск, встановлений на трамвайному вагоні. Металевий уламок гальмівного диску пробив підлогу і, потрапивши до салону трамвайного вагону, спричинив тілесні ушкодження пасажирці [PERSON] . В цей же день, об 11 год. 55 хв. позивача через одержання травми за терміновим показанням було госпіталізовано до 1-го травматологічного відділення Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги. 24.04.2018 позивачу проведено оперативне втручання - первинна хірургічна обробка ран лівої гомілки, метало-остеосинтез лівої великогомілкової кістки апаратом зовнішньої фіксації. 26.04.2018 позивачу проведено оперативне втручання - повторна хірургічна обробка ран лівої гомілки. У зв`язку з подальшим погіршенням стану по життєвим показникам позивачу була показана операція - формування культі лівого стегна. 27.04.2018 проведено оперативне втручання - формування ампутаційної культі на рівні нижньої третини лівого стегна. Загалом позивач перебувала на лікуванні у Київській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги у період з 24 квітня 2018 року по 15 травня 2018 року, та виписана з заключним клінічним діагнозом: «відкритий 3 ступеню перелом проксимального епіметафізу лівої великогомілкової кістки з дефектом кісткової тканини, ішемія тканин. Рвана рана переднє-зовнішньої поверхні верхньої третини лівої гомілки. Шок 3 ступеню. Ішемічна хвороба серця, пневмонія, залізодефіцитна анемія. Органічне ураження головного мозку з інтелектуально-мнестичним зниженням. Пролежні м`яких тканин крижової ділянки 2 ступеню, правої п`яткової ділянки 3 ступеню». При цьому такі діагнози, як правобічна нижньо-дольова пневмонія, залізодефіцитна анемія, пролежні м`яких тканин крижової ділянки 2 ступеня та правої п`яткової ділянки 3 ступеня віддзеркалюють ускладнення на госпітальному етапі ( у тому числі посттравматичні). Дані обставини встановлені судом на підставі Карти виїзду швидкої медичної допомоги (форма №110/о) від 24.04.2018 року за №795 із відділення ЕМ (ш)Д №2 Київської міської станції швидкої медичної допомоги та медицини катастроф, Виписки 8690 із медичної карти стаціонарного хворого КМКЛ ШМД на ім`я [PERSON] та Висновку експерта №1662/є, складеного 29.10.2018 лікарем судово-медичним експертом Київського міського клінічного бюро судово-медичних експертиз Валіахметовим Д.Е . По факту отримання позивачем тілесних ушкоджень при користуванні громадським транспортом 24 квітня 2018 року розпочато досудове розслідування по кримінальному провадженню, відомості про яке внесено до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 12018100030003510. Досудове розслідування по даному кримінальному провадженню триває, винну особу на час звернення позивача до суду не встановлено. За результатами проведеної в рамках вказаного кримінального провадження судово-медичної експертизи Висновком експерта №1662/є, складеного 29.10.2018 лікарем судово-медичним експертом Київського міського клінічного бюро судово-медичних експертиз Валіахметовим Д.Е., встановлено, що тілесні ушкодження, отримані позивачем, відносяться до тяжких. Внаслідок отриманих травм [PERSON] встановлено довічно 1-Б (першу) групу інвалідності з 17.07.2018 року, причина інвалідності: загальне захворювання з ураженням опорно-рухового апарату, що підтверджується Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, виданою Дніпровською міжрайонною МСЕК 30.07.2018 на підставі акту огляду МСЕК №144Д. Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до положень ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Згідно зі ст.13 Закону України «Про міський електричний транспорт» перевізник (тобто юридична особа, яка надає транспортні послуги, здійснюючи експлуатацію та утримання об`єктів міського електричного транспорту) несе відповідальність за відшкодування збитків, заподіяних здоров`ю і майну пасажирів, а також довкіллю, згідно із законодавством. Як встановлено судом та не заперечувалося відповідачем, КП «Київпастранс» є володільцем джерела підвищеної небезпеки, внаслідок використання якого позивачу завдано тілесних ушкоджень, а саме трамваю ТЗ - UA-3 (бортовий номер 605, заводський номер [NUMBER] ). Також судом встановлено та не заперечувалося відповідачем, що станом на квітень 2018 року КП «Київпастранс» надавав у м.Києві послуги з перевезення пасажирів міським електричним транспортом (трамваєм) за маршрутом №8: ст. метро «Лісова» - ст. метро «Позняки». Тому майнова відповідальність за шкоду, завдану позивачу при користуванні послугами з перевезення міським електричним транспортом (трамваєм), покладається на відповідача. Доводи відповідача про те, що тілесні ушкодження позивачу завдані у зв`язку з обставинами непереборної сили, на які відповідач не міг впливати, суд відхиляє, оскільки непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди. Як підстава звільнення особи від відповідальності непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначив, що особливими властивостями джерела підвищеної небезпеки є створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ним з боку людей. З іншого боку під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події, тобто ті, які мають зовнішній характер. Тому непереборною силою слід визнавати фактори об`єктивного характеру, причинно не пов`язані з джерелом підвищеної небезпеки. Шкідливі властивості самого джерела підвищеної небезпеки непереборною силою не є. Дія непереборної сили може бути спрямована як на об`єкт, діяльність з яким становить джерело підвищеної небезпеки, так і на осіб, які обслуговують цей об`єкт. Отже, будь-які, навіть приховані дефекти джерела підвищеної небезпеки, не можуть вважаться обставинами непереборної сили, адже такі дефекти не мають зовнішнього характеру. При цьому обов`язок доведення наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Суд відхиляє доводи відповідача про отримання позивачем тілесних ушкоджень за обставин непереборної сили, та вважає безпідставним посилання відповідача для підтвердження таких обставин на Висновок судової металознавчої експертизи від 20.02.2019 року №19/14-2/6-СЕ/18, складений головним судовим експертом Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру О.Ф. Федуловою, оскільки будь-які відомості про існування обставин непереборної сили у цьому документі відсутні. До того ж гальмівний диск пари передніх коліс (про наявність суттєвих дефектів у якому зазначається експертом) є невід`ємною складовою джерела підвищеної небезпеки: трамваю ТЗ - UA-3 (бортовий номер 605, заводський номер [NUMBER] ), пасажиркою якого була позивач. Тому в даному випадку шкоди позивачу завдано саме внаслідок шкідливих властивостей самого джерела підвищеної небезпеки, а не будь-яких зовнішніх факторів. Інших належних та допустимих доказів того, що тілесні ушкодження позивачу спричинено у зв`язку з наявності непереборної сили, відповідачем не надано. Тому наявність непереборної сили як обставина, що виключає відповідальність відповідача, належними та допустимими доказами доведена не була. Згідно зі статтею 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Дослідженими судом доказами підтверджено, що в період перебування на лікуванні у Київській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги позивач понесла витрати на придбання ліків та виробів медичного призначення в загальній сумі 61 293,69 грн. Розмір таких витрат встановлено судом на підставі товарних чеків, долучених до матеріалів справи. Під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про оспорювання відповідачем суми майнової шкоди, спричиненої позивачу. За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення майнової шкоди підлягають задоволенню в повному обсязі. Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди, то суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з ч.3, 4 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини. Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. У ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Таким чином, ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача. Відповідно до статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4 (далі - Постанова), передбачено, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до абз. 2 п.5 Постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Пункт 9 Постанови вказує на те, що при визначенні судом розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. На підтвердження факту та розміру заподіяної моральної шкоди позивач посилається на Висновок експерта №2-12/08, складений 12.08.2019 експертом в галузі судово-психологічної експертизи експертом Українського центру судових експертиз Боженко А.В., який згідно наказу МОЗ України №138-0 від 09.12.2002 року має 5 кваліфікаційний клас психолога-судового експерта та стаж роботи більше 9 років, та досвід роботи медичним психологом з 2000 року. Згідно з цим висновком, за результатами проведеного психологічного дослідження [PERSON] експертом встановлено, що внаслідок події, що сталася 24.04.2018, позивачу завдано також моральної шкоди, яка полягає: - у відчутті сильного фізичного болю, спричиненого завданою травмою та нервовому стресі, спричиненому неочікуваним завданням важкої травми, виникненням постійного страху за своє життя. За короткий проміжок часу [PERSON] перенесла декілька операцій, перебуваючи на межі життя та смерті. До того ж внаслідок отриманих травм здоров`я позивача погіршилося, зокрема було діагностовано такі захворювання, як правобічна нижньо-дольова пневмонія, анемія, пролежні м`яких тканин крижової ділянки 2 ступеня та правої п`яткової ділянки 3 ступеня. Також і дотепер проблеми зі здоров`ям продовжуються: почастішали приступи тахікардії, коливання тиску, головні болі, швидка втомлюваність, загальна слабкість. Трагічна подія, що сталася з позивачем, була раптовою, несподіваною на фоні життєвого та сімейного благополуччя, а також становила реальну загрозу життю, різко погіршила стан здоров`я, призвела до необоротних наслідків (формування ампутаційної культі на рівні нижньої третини лівого стегна). Таким чином зазначена трагічна подія у житті позивача призвела до перешкоджання реалізації найважливішої людської потреби - бути здоровою - у тривалих необоротних змінах в житті позивача. Трагічна подія, що сталася з позивачем, позбавила позивача можливості вести самостійний, незалежний, повноцінний спосіб життя, повністю зруйнувавши життєвий спокій, звичайний уклад життя. Якщо раніше позивач навіть не дивлячись на її похилий вік (80 років) самостійно пересувалася та сама себе обслуговувала, то після ампутації частини кінцівки позивач суттєво обмежена у можливостей до самостійної життєдіяльності, та є повністю залежною від інших осіб. Зокрема позивач взагалі не може самостійно пересуватися і постійно потребує сторонньої допомоги. Доказів на спростування обставин, викладених у зазначеному висновку, відповідачем не надано. Також відповідачем не спростовано доводи позивача про те, що з боку Комунального підприємства «Київпастранс» не було вчинено жодних дій для полегшення моральних страждань позивача, компенсації понесених нею витрат на лікування, не дивлячись на те, що шкоду спричинено позивачу, як пасажиру громадського транспорту. Зважаючи на викладене, враховуючи наведені позивачем обставини та долучені до справи докази на підтвердження вимог щодо відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку про правомірність заявлених вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, оскільки відповідно до вимог цивільного законодавства, передбачена відповідальність за відшкодування моральної шкоди володільцем джерела підвищеної небезпеки незалежно від його вини, а в даному випадку саме діяльність джерела підвищеної небезпеки призвело до отриманих позивачем тяжких тілесних ушкоджень. При визначені розміру завданої шкоди суд враховує той факт, що позивач отримала тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, які призвели до призначення позивачу першої групи інвалідності, що позбавляє позивача можливості вести нормальний спосіб життя та мати надію на відновлення стану здоров`я з можливістю повернутись до звичайного способу життя, а також виходячи із суб`єктивного відношення позивача до психотравмувальної події, тривалість та ступінь душевних страждань позивача, обставини, за яких отримано тілесні ушкодження, тривалість перенесеного позивачем фізичного болю, і з урахуванням розумності, виваженості та справедливості, та приходить до висновку, що в межах даного спору слід визначити загальний розмір заподіяної позивачу моральної шкоди в розмірі 300 000 грн., в іншій частині заявлені вимоги задоволенню не підлягають. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір та інші судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як видно з Детального опису робіт (послуг), виконаних адвокатом, необхідних для надання правничої допомоги по справі №754/6422/21, позивачу надані наступні юридичні послуги: ознайомлення з наданими доказами, розробка позовної заяви, формування матеріалів позову, ознайомлення з відзивом на позов відповідача, розробка відповіді на відзив КП "КИЇВПАСТРАНС" по справі №754/6422/21, участь в судових засіданнях по справі №754/6422/21. Надання вказаних послуг повністю підтверджується матеріалами справи: Договором про надання юридичних послуг №01/06 від 01.06.2018 та Заявою №3 від 01.03.2021 року до Договору №01/06 від 01.06.2018, квитанціями від 07.04.2021, 25.06.2021, 22.09.2021, 16.11.2021, 10.04.2022, Актом №1 приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг) до Заяви № 3 від 01.03.2021 року до Договору про надання юридичних послуг № 01/06 від «01» червня 2018 р., однак на думку суду, враховуючи складність справи та виконані роботи, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність стягнення понесених витрат у розмірі 8 000 грн.

Outcome: partial