Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-08 00:00:00

У січні 2022 року [PERSON] звернулася до Носівського районного суду Чернігівської області з цією позовною заявою. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що згідно зі свідоцтвом на право власності на жилий будинок, виданим 04 грудня 1987 року виконавчим комітетом Носівської міської ради, житловий будинок [ADDRESS] має статус колгоспного двору. Станом на 15 квітня 1991 року в ньому була зареєстрована [PERSON] . З уведенням в дію Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано. Позивач в установленому порядку не отримала свідоцтво та не зареєструвала права власності на майно. Позивач звернулася до приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу Чуєнко Л.А. з метою реєстрації права власності на вищевказаний будинок, однак їй було повідомлено, що зареєструвати право власності на будинок не можливо, оскільки державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві власності на нерухоме майно, а саме майно колгоспного двору, яке належало його учасникам на праві спільної сумісної власності. Тому позивач просила судовим рішенням визнати за нею право власності на житловий будинок по [ADDRESS] у зв`язку з ліквідацією колгоспних дворів. У судове засідання позивач не з`явилася, але до початку підготовчого судового засідання подала до суду заяву, у якій указала, що вона підтримує свої позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача Носівської об`єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради в судове засідання не з`явилася, але подала до суду заяву, у якій указала, що Носівська міська рада визнає позовні вимоги, та просила справу розглянути за відсутності представника відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Згідно зі свідоцтвом на право власності на жилий будинок, виданим 04 грудня 1987 року виконавчим\~\~\~ комітетом\~\~\~\~ Носівської\~\~\~ міської ради, житловий будинок [ADDRESS] відноситься до типу колгоспного двору (а. с. 8). Станом на 15 квітня 1991 року в ньому була зареєстрована [PERSON] , що підтверджується довідкою Носівської міської ради Чернігівської області № 3139 від 22 грудня 2021 року (а. с. 5). Згідно з рішенням виконавчого комітету Носівської міської ради Чернігівської області від 07\~\~\~ жовтня\~\~\~ 2021\~\~\~ року\~ № 389 житловому будинку, розташованому по [ADDRESS] присвоєно фактичні адресні реквізити: [ADDRESS] (а. с. 12). У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз`яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Отже, [PERSON] як члену ліквідованого колгоспного двору належить житловий будинок по [ADDRESS] , але після ліквідації колгоспних дворів вона не отримала свідоцтва та у встановленому законом порядку не зареєструвала своє право власності на цей будинок. Судом установлено, що з метою реєстрації свого права власності на житловий будинок позивач зверталася до приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу Чуєнко Л.А., який згідно зі ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є державним реєстратором. Однак нотаріус відмовила [PERSON] у реєстрації за нею права власності на житловий будинок, оскільки державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві власності на нерухоме майно, а житловий будинок як майно колгоспного двору належав його учасникам на праві спільної сумісної власності, що підтверджується\~\~\~\~ повідомленням\~\~\~\~ приватного\~\~\~\~ нотаріуса\~ Чуєнко Л.А. від 13 січня 2022 року № 5/01-16 (а. с. 15). Матеріали справи підтверджують, що на будинок [ADDRESS] виготовлена технічна документація (а. с. 9-11). Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved