Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-01 00:00:00

Заявник звернувся в суд з заявою про ухвалення додаткового рішення (ухвали) по цивільній справі №693/602/17. На підставу своїх вимог спирається на те, що ухвалою Маньківського районного суду Черкаської області від 17.08.2021 р. відкрито провадження у цивільній справі №693/602/17. Ухвалою Маньківського районного суду Черкаської області від 19.05.2022 року у справі №693/602/17 позов залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивачів в судове засідання. У підготовчому засіданні сторона відповідача подала заяву про те, що розмір гонорару адвоката Стеценка Ю.В. встановлений додатковою угодою від 29.08.2021 р. до договору про надання правової (правничої) допомоги від 02.04.2018 р., укладений [PERSON] і Стеценком Ю.В. Маньківським районним судом Черкаської області були створені усі умови для своєчасного розгляду справи №693/602/17. Добросовісний позивач, зацікавлений у розгляді свого позову не буде діяти так, як діяли позивачі у справі №693/602/17 протягом 2021 і 2022 рр. Вони систематично перешкоджали проведення підготовчого і судового засідань. Численні заяви сторони позивачів про відкладення справи №693/602/17 були необґрунтованими. Неявка позивача в судове засідання є його волевиявленням, проявом дії принципу диспозитивності. Заявник звертає увагу, що в інформаційному листі №6-60/0/4-12 від 18.01.2012 р. Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що суди мають враховувати баланс захисту прав як позивача, який повторно не з`явився у судове засідання (незалежно від причин неявки), так і відповідача, який у зв`язку із такою неявкою вимушений витрачати свої час та кошти. Заявник змушена була витратити кошти на правничу допомогу, бо вона ніяк не могла знати, що позивачі не будуть з`являтися до суду. Самостійно заявник не змогла належно захистити свої права. За змістом ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Зі змісту положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. З ст. 13 ЦПК України). У рішеннях ЄСПЛ від 12.10.2006 р. у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10.12.2009 р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23.01.2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26.02.2015 р. у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Згідно з абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Відповідно до частини четвертої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Зі змісту статті 30 вказаного Закону вбачається, що за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги адвокат отримує від клієнта гонорар у вигляді винагороди у формі фіксованого розміру або погодинної оплати, порядок обчислення, підстави для зміни розміру, порядок сплати та інші умови якої визначаються в договорі про надання правової допомоги. Враховуючи викладене, договір про надання правової допомоги є документом, який підтверджує домовленість між клієнтом та адвокатом щодо надання останнім послуг зі здійснення захисту, представництва тощо в обмін на визначений у такому договорі гонорар (фіксований розмір або погодинна оплата). Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необгрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Заявник зазначає, що у додатковій угоді від 29.08.2021 р. до договору про надання правової (правничої) допомоги від 02.04.2018 р. вказана вартість роботи адвоката Стеценка Ю.В.: п. 1.1) участь Адвоката у судовому засіданні у Маньківському районному суді Черкаської області - 4000 грн., п. 1.2) участь Адвоката у судовому засіданні у режимі відеоконференції - 2000 грн. п. 1.3) явка Адвоката до Маньківського районного суду Черкаської області у призначений день, якщо судове засідання не відбулось через незалежні від Адвоката обставини - 4000 грн., п. 1.4) інша робота Адвоката (формування правової позиції, підготовка необхідних процесуальних документів, ознайомлення із матеріалами справи тощо) - 500 грн. за 1 годину роботи. У справі №693/602/17 адвокат Стеценко Ю.В., брав участь у підготовчому і двох судових засіданнях, підготував заяви і клопотання, ознайомився із матеріалами справи. Перелік робіт і час, який адвокат Стеценко Ю.В., витратив на виконання цих робіт, указаний у акті приймання-передачі наданих послуг і виконаних робіт від 20.05.2022 р. Заявник вважає, що час, який адвокат Стеценко Ю.В., витратив на надання правничої допомоги у справі №693/602/17 відповідає реальному, скільки потрібно адвокату для виконання такої роботи. Вартість послуг адвоката Стеценка Ю.В. є середньоринковою для послуг адвокатів у м. Києві у майнових спорах, у тому числі із виїздом до суду до іншої області. Заявник платила адвокату Стеценку Ю.В., протягом розгляду справи №693/602/17 на його рахунок, призначення платежу вказано «за правову допомогу». Крім того, відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, необхідні для розгляду справи. Такими витратами заявника є поштові витрати, які мають бути компенсовані позивачами. 28.04.2022 р. заявник витратила на поштові послуги по направленню її представником іншим учасникам і до суду заяви щодо показань свідків сторони відповідача 195 грн. Також заявник витратила на пошту для відправки цієї заяви 160 грн. Усі поштові витрати позивачі мають заявнику компенсувати по 85 грн. кожен. На підставі вищевикладеного заявник звернулася до суду з даною заявою. Розгляд даної заяви проведений у відсутність сторін у порядку ч. 4 ст. 270 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України визначено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Оскільки ухвала суду про залишення позову без розгляду за своєї суттю є такою, що закінчує провадження у справі, враховуючи, що в ній не вирішувалося питання про розподіл судових витрат, суд, за аналогією процесуального закону, яка допускається ч.9 ст.10 ЦПК України, вважає за можливим вирішити це питання шляхом винесення додаткової ухвали. Частиною п`ятою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Отже, визначальним для компенсації судових витрат відповідача, який він поніс у зв`язку із залишенням позову без розгляду, є наявність чи відсутність необґрунтованих дій з боку позивача. За змістом ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Зі змісту положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Як вбачається з матеріалів справи, представником відповідача у даній справі був адвокат Стеценко Ю.В., який діяв на підставі ордеру серії КВ № 096336 (а.с.150,т.1) та договору про надання правової допомоги від 02.04. 2018 року № б/н (а.с. 147,т.1). Згідно додаткової угоди від 29.11.2021 р. до договору про надання правової (правничої) допомоги від 02.04.2018 р. (а.с.151,т.6) вбачається що сторони визначили вартість правової допомоги авдоката у цивільній справі №693/602/17, а саме участь адвоката у судовому засіданні 4000 грн., участь адвоката у судовому засіданні в режимі відеоконференції 2000 грн., явка адвоката до Маньківського районного суду у призначений день, якщо судове засідання відбулося не з вини адвоката 4000 грн., інша робота адвоката (формування правової позиції, підготовка поцесуальних документів, ознайомлення з матеріалами справи) 500 грн. за одну годину роботи. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в судовому засіданні заявник подав банківські квитанції про перерахування коштів адвокату за правничу допомогу від 22.11.2021 р. на суму 4500 грн (а.с.79,т.7), выд 31.12.2021 р.. на суму 4000 грн. (а.с.81, т.7) та від 23.05.2022 р. на суму 7500 грн. (а.с.80,т.7), на загальну суму 16 000 грн. Також заявником надано акт прийому-передачі надання послуг і виконаних робіт від 20.05.2022 на підставі угоди про надання правничої допомоги та додаткової угоди на загальну суму 16000 грн. з детальною аргументацією щодо переліку виконаних робіт, витраченого часу та їх вартість (а.с.78,т.7), що фактично відповідає матеріалам даної цивільної справи. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Суд звертає увагу, що його повноваження зводяться до оцінки тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Проаналізувавши вищевикладене суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Outcome: approved