Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-15 00:00:00

У вересні 2021 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому просила визнати дії Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ФІНАНС» (далі - ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС») по відношенню до [PERSON] протиправними та такими, що порушують права споживача, вчиненими з порушенням волевиявлення та застосуванням агресивних форм підприємницької практики, визнати Договір №10002480352 від 22.10.2020 року, укладений від імені [PERSON] з ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» недійсним, зобов`язати ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» видалити (знищити) всі персональні дані [PERSON] , в тому числі зі своїх інформаційно-телекомунікаційних систем, паперових та електронних баз, та стягнути судові витрати. В обґрунтування позову зазначено, що починаючи з жовтня 2020 року, до позивача телефонують невідомі особи з різних номерів та від різних компаній стосовно необхідності повернення кредиту. Вона стверджує, що жодних правовідносин з банками чи будь-якими кредитними (фінансовими) установами, не оформляла та не отримувала від них позик (кредитів). Виявивши в Українському бюро кредитних історій запис про оформлення на її ім`я 22.10.2020 року кредитного договору №10002480352 на суму 3 500, 00 грн з ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС», 21.05.2021 року позивач подала заяву про вчинення стосовно неї кримінального правопорушення, яку направила до слідчого ВП №1 ДРУП ГУ НП у Дніпропетровській області, а 09.06 2021 року відомості про кримінальне правопорушення по зверненню [PERSON] були внесені до ЄРДР № 420121042010000108, розслідування у якому триває. Після цього, як вказує позивач, вона намагалась особисто сконтактувати із вказаною фінансовою компанією, повідомити про факт скоєння стосовно неї кримінального правопорушення і як наслідок попросити у добровільному порядку про анулювання боргу та вилучення відповідних записів з Українського бюро кредитних історій. Проте, її зусилля виявилися марними. ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» не бере до уваги вказані ним обставини, продовжує нараховувати заборгованість. Позивач заперечує факт укладення кредитних договорів з відповідачем. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.09.2021 року, заяву розподілено судді Печерського районного суду м. Києва Писанцю В. А. Відповідно до розпорядження № 381 від 21.10.2021 року, у зв`язку із смертю судді Писанця В. А. справу за позовом [PERSON] до ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС», третя особа: Національний банк України, про захист прав споживачів та визнання недійсним договору та захист персональних даних було передано на повторний автоматичний розподіл справ згідно ст. 14 ЦПК України. У відповідності до повторного розподілу справи, згідно ст. 14 ЦПК України, для розгляду вищевказаної справи визначено суддю Матійчук Г.О. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.10.2021 року прийнято справу до провадження та вирішено розглянути її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та витребувано у ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» оригінал договору № 10002480352 від 22.10.2020 року, інші документи, на підверждення укладення договору. Копію ухвали від 21.10.2021 року було направлено на адреси сторін, крім того відповідачу та третій особі було направлено копію позовної заяви з додатками. Запропоновано відповідачу не пізніше п`ятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву. Встановлено третій особі строк на подання пояснень щодо позову, у яких викласти свої аргументи і міркування на підтримку або заперечення позову, протягом десяти днів із дня отримання ухвали про відкриття провадження. Відповідач своїм правом надати відзив на позов не скористався, витребувані документи суду не надав. До суду повернулось зворотне повідомлення, згідно якого відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками 14.12.2021 року. 12.01.2022 року від третьої особи Національного банку України надійшли пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, в яких просить вирішити спір при повному, всебічному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, поданих на підставі підтвердження усіх необхідних обставин. Разом з тим, зазначає, що у порядку визначеному Положенням Національним банком отримано від АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» письмові пояснення щодо обставин зазначених позивачем у скарзі щодо дій ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС», в результаті чого встановлено, що факти викладені позивачем у свої скарзі містять ознаки вчинення невідомими особами кримінальних правопорушень, на підставі розгляду скарги позивачу було рекомендовано звернутись із заявою про вчинення щодо неї шахрайських дій зі сторони невстановлених осіб до відповідного підрозділі Національної поліції України. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 4 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 22.10.2020 року від імені [PERSON] укладено із ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» кредитний договір №10002480352 на суму 3 500, 00 грн. Оскільки позивач не зверталась до вказаної фінансової установи зі заявкою на отримання онлайн-кредиту, 19.03.2021 року на ім`я директора ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» було направлено скаргу про проведення службового розслідуваннч стосовно факту укладення кредитного договору №10002480352. 28.04.2021 року [PERSON] звернулась до Національного банку України із зверненням щодо порушення прав споживача, ймовірних несанкціонованих дій в Системі BankID та надання інформації суб`єкту персональних даних, в якому просила провести перевірку за викладеними в зверненні фактами, затосувати заходи випливу щодо захисту її прав. За результатом розгляду вказаного звернення, листом №14-0004/49615 від 03.06.2021 року Національним банком України заявнику було рекомендовано звернутись із заявою про вчинення щодо неї шахрайських дій зі сторони невстановлених осіб до відповідного підрозділі Національної поліції України. 21.05.2021 року позивач подала заяву про вчинення стосовно неї кримінального правопорушення, яку направила до слідчого ВП №1 ДРУП ГУ НП у Дніпропетровській області, а 09.06 2021 року відомості про кримінальне правопорушення по зверненню [PERSON] були внесені до ЄРДР № 420121042010000108, розслідування у якому триває. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Крім того, статтею 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. При цьому, за змістом частини третьої статті 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» використання електронного цифрового підпису» не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі. Згідно ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені, виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням неналежним виконанням) сторонами умов договору; порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обґрунтовуючи вимоги позову про визнання недійсним кредитного договору [PERSON] зазначала, що 22.10.2020 року вона не укладала кредитний договір №10002480352, згоду на обробку своїх персональних даних не давала. Крім того, картка № [NUMBER] в АТ «Державний ощадний банк України», на яку були перераховані кредитні кошти, за договором, укладеним між [PERSON] та ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» їй не належить. Посилаючись на викладене, позивач просила визнати недійсним зазначений кредитний договорів, як такий, що не відповідає її внутрішній волі. В той же час ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» не надало належних та допустимих доказів того, що 22.10.2020 року ним було укладено кредитний договір №10002480352 саме з [PERSON] , за умовами якого позивач отримала кредити на банківську картку в АТ «Державний ощадний банк України», що картка, на яку були перераховані кошти належить саме [PERSON] . З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про відсутність волевиявлення у позивача на укладання спірного правочину, а відповідач не надав належних та допустимих доказів на спростування встановлених в судом обставин. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про інформацію», інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних», згода суб`єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди. У сфері електронної комерції згода суб`єкта персональних даних може бути надана під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції шляхом проставлення відмітки про надання дозволу на обробку своїх персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, за умови, що така система не створює можливостей для обробки персональних даних до моменту проставлення відмітки. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних» ). Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних» суб`єкт персональних даних має право пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними. Також пунктами 3, 5 ст. 11 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено два випадки, за яких персональні дані можуть оброблятись навіть без згоди суб`єкта персональних даних: укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних; необхідність виконання обов`язку володільця персональних даних, який передбачений законом. Пунктом 2 ч. 2 ст. 15 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що персональні дані можуть бути видалені або знищені у разі припинення правовідносин між суб`єктом персональних даних та володільцем чи розпорядником бази, якщо інше не передбачено законом. У ч. 3 ст. 15 Закону України «Про захист персональних даних» зазначено, що персональні дані, зібрані з порушенням вимог цього Закону, підлягають видаленню або знищенню у встановленому законодавством порядку. З огляду на викладене, вимога позивача щодо зобов`язання ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» видалити всі персональні дані позивача з електронних баз, серверів, припинити їх збір, обробку, систематизацію, накопичення, зберігання, використання, розповсюдження та передачу є обґрунтованою, оскільки відповідач не має права здійснювати такі дії в силу недійсності правочину, який був підставою до їх вчинення та відповідної згоди на обробку її персональних даних в електронному форматі позивачем надано не було. Що стосується вимог позивача про визнання дій відповідача, вчинених із застосуванням нечесної підприємницької практики та протиправними, то слід зазначити наступне. За змістом статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика - це будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо придбання продукції. Наведене свідчить, що правовідносини, які виникли між сторонами, не стосуються стадії придбання чи реалізації продукції, а, отже, не впливають на економічну поведінку позивачів як споживачів продукції. Відповідно до частини четвертої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції. При встановленні того, чи містить підприємницька практика елементи примусу, докучання або неналежного впливу, до уваги береться: 1) час, характер та повторюваність пропозицій щодо придбання продукції; 2) вживання образливих або загрозливих висловів; 3) використання тяжкої для споживача обставини, про яку продавцю або виконавцю було відомо, для впливу на рішення споживача; 4) встановлення обтяжливих або непропорційних позадоговірних перешкод для здійснення споживачем своїх прав за договором, включаючи положення про право споживача розірвати договір або замінити продукцію чи укласти договір з іншим суб`єктом господарювання; 5) загроза здійснити незаконні або неправомірні дії. Вимоги відповідача щодо повернення кредиту, телефонні та інші повідомлення із вимогою про належне виконання кредитного зобов`язання не є пропозицією щодо придбання товару (послуги), а є способами захисту кредитора свого порушеного права на повернення кредиту й платежів за ним, а тому слід дійти висновку про відсутність у діях відповідача ознак нечесної підприємницької практики, що в свою чергу виключає наявність підстав для визнання дій відповідача вчинених із застосуванням нечесної підприємницької практики. При цьому доказів того, що протягом тривалого часу позивач піддавалась різним незаконним діям зі сторони відповідача, [PERSON] суду не надала. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Ураховуючи те, що позивач надала договір про надання правничої допомоги та сплатила згідно з квитанції від 02.07.2021 року витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 800, 00 грн, наявні підстави для стягнення з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу. Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того на підставі положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає, що з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий звір в розмірі 1 816, 00 грн (дві немайнові вимоги).

Outcome: partial