Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 17552,18 гривень. В обґрунтування позову зазначив, що відповідачі є споживачами послуг, які Концерн «Міські теплові мережі» надає у квартиру [ADDRESS] . Позивачем за вказаною адресою за період з 01.06.2018 по 30.04.2021 було надано послуги з централізованого опалення та централізованого гарячого водопостачання гарячої води на загальну суму 17552,18 гривень, яку позивач просить стягнути разом з понесеними ним судовими витратами у вигляді судового збору. 12.05.2022 року відповідачі направили до суду відзив на позов, в якому вказали, що між ними та Концерном «МТМ» не укладено договір про надання житлово-комунальних послуг, що протиричіить вимогам ст..12 Закону Україги «Про житлово-комунальні послуги». Поизивачем до позовної заяви наданий розрахунок заборгованості, який не відповідає вимогам складання розрахунків обсягу заборгованості, передбаченому Постановою КМУ від 15 вересня 2021 року № 977 «Про затвердження Методики визначення заборгованості з різниці в тарифах». Крім того, позивачем доданий розрахунок боргу без врахування строків позовної давності». Просять у задоволення позову відмовити та стягнути з позивача витрати на послуги адвоката у розмірі 1500,00 грн. 26.05.2022 року позивачем надана відповідь на відзив, в якій вказано, що відповідачі не виконали власний обов`язок стосовно укладання договору з виконавцем послуг в особі Концерну «МТМ», у зв`язку із чим, надання послуги з централізованого опалення здійснювалось у відповідності до положень Закону та Правил. Розрахунок заборгованості за надані послуги з централізованого опалення складений з чітким зазначенням сум заборгованості за кожен місяць отримання споживачем централізованого опалення, який складено уповноваженими особами відповідно до п.2.14 Розділу 2 Посадової інструкції фахівця відділу договірної та претензійно-позовної роботи, затвердженої генеральним директором Концерну «МТМ» О.С.Греком від 27.11.2019р. Що стосується строків позовної давності, то необхідно врахувати Постанову КМУ від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Вважають, що строк позовної давності ними не пропущено, просять позов задовольнити у повному обсязі. Ухвалою від 28.02.2022 відкрито провадження по справі. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Позов підтримав. Відповідачі у судове засідання не з`явились, просили врахувати відзив на позовну заяву. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступних висновків. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Відповідно до довідки позивача на ім`я [PERSON] Концерном «Міські теплові мережі» відкрито особовий рахунок № [NUMBER] по 09.2019р., № [NUMBER] з 09.2019р. як на особу, яка є споживачем послуг, які надає Концерн «МТМ». Відповідно до витягу з особового рахунку № [NUMBER] та розрахунку суми нарахувань, оплат та накопиченої заборгованості за вказаним рахунком заборгованість відповідачів перед позивачем за надані послуги за період з 01.06.2018 по квітень 2021 становить 17552,18 гривень. Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України від 24.06.2004 № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875-IV), який діяв до 30.04.2019, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відповідно до ст. 19 Закону № 1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 2189-VIII), який діє з 01.05.2019, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. У ст. 1 Закону № 1875-IV зазначено, що для цілей цього закону власником є фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку, а споживачем - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Аналогічні норми містить ст. 1 Закону № 2189-VIII. Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України від 12.05.1991 №1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII) споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; Згідно зі ст. 13 Закону № 1875-IV, ст. 5 Закону № 2189-VIII, позивач надавав послуги, що за своїм функціональним призначенням є комунальними послугами, а саме - надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Згідно зі ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 № 1875-IV споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. А згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідачі зобов`язаний оплатити надані послуги, а позивач має право вимагати від відповідачів виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг. Згідно зі ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Також, ч. 4 ст. 319 ЦПК України передбачено, що власність зобов`язує. Суд встановив, що на підставі вищевказаних норм права між сторонами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з централізованого опалення, на підставі відкритого особового рахунку № [NUMBER] , за яким проводились нарахування. Свої зобов`язання щодо надання комунальних послуг з централізованого опалення виконує в повному обсязі, що не було спростовано відповідачами. Відповідачі у свою чергу порушили свої зобов`язання та своєчасно не вносили оплату за спожиті комунальні послуги. За період з 01.06.2018 по квітень 2021 становить 17552,18 гривень. Відповідачами заявлено про застосування до позовних вимог позовної давності. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, що передбачено ст. 256 ЦК України. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд встановив, що з даним позовом позивач звернувся до суду 23.02.2022, у зв`язку з чим позовна давність спливла за вимогами за період з 01.06.2018 до 01.02.2020. Проте, відповідно до п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Закон України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнений пунктом 12, набрав чинності 02.04.2020. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин. Вказаний карантин продовжений постановами Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 22.07.2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», продовжений до 30 червня 2021 року. Позовна давність за вимогами позивача (період з 01.06.2018 до 01.02.2020) не спливла, а отже її строк продовжується на строк дії карантину. Статтею 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону № 2189-VIII дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому позов необхідно задовольнити повністю та стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість у сумі 17552,18 гривень. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2481 гривень в рівних частках.

Outcome: approved