Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-31 00:00:00

У жовтні 2021 року до Запорізького раойнного суду Запорізької області звернулось Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі позивач, АТ «Універсал Банк», Банк) в особі свого представника Приходько Л.А. з позовною заявою до [PERSON] (далі відповідач) в якій зазначає наступне. В жовтні 2017 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» запустив новий проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю цього проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в Акціонерному товаристві «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/term. 25.04.2019 [PERSON] звернулась до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 25.04.2019, положеннями якої визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг (далі Договір). Підписавши анкету-заяву, відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають Договір та зобов`язався виконувати його умови. На підставі укладеного Договору, відповідач отримав кредит в розмірі 100 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Представник позивача, також вказує, що АТ «Універсал Банк» свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач в порушення умов Договору, своєчасно не надав Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за Договором. Станом на 13.09.2021 року загальний розмір заборгованості становить 44330,99 грн., у тому числі: 44 330,99 грн. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом; 0,00 грн. - загальний залишок заборгованості за відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Просить суд стягнути з відповідача на користь АТ «Універсал Банк» вищезазначену суму заборгованості за Договором та судові витрати у вигляді судового збору. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 11.11.2021, з урахуванням клопотання представника позивача, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, відповідачу запропоновано подати до суду заяву із обґрунтованим запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, право відповідача на подання відзиву на позов, а позивача відповіді на відзив, а також подання відповідачем заперечень та зустрічного позову. Відповідно до ч.1 ст.279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Представником позивача заяв або клопотань про відкладення розгляду справи до суду надано не було. У змісті п.3 вимог позовної заяви, представник позивача не заперечує проти розгляду справи у відсутності представника Банку та винесення заочного рішення судом (а.с.5 зворот). Відповідачем заяв або клопотань про відкладення розгляду справи, заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, до суду надано не було. 05.08.2021 року на адресу суду поштовою кореспонденцією від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що категорично не визнає позовні вимоги, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідач зазначає, що банк у своїй позовній заяві посилається на умови та правила обслуговування, що розміщені на сайті monobank.ua, які є невід`ємними частинами спірного договору, при цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови та правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи договір б/н від 25.04.2019. Банк в свої позовній заяві не вказав, яку суму було надано відповідачу в кредит, анкета-заява б/н від 225.04.2019 теж не містить таких даних. Щодо суми коштів 44330,99 грн., які позивач просить стягнути відповідач зазначає, що матеріали позовної заяви та додатки до неї не відображують точної суми коштів, наданої позивачем в користування, а лише показують рух коштів по картковому рахунку. Відтак вказує про те, що кредитний ліміт на картці було встановлено в розмірі 35000 грн. З перерахунку останнього стовпчика таблиці, наданої позивачем, видно, що за весь період користування карткою, відповідачем було внесено на карту 58422,00 (п`ятдесят вісім тисяч чотириста двадцять дві гривні 00 копійок). Вважає, що отримані кошти повернуто позивачеві в повному обсязі та у нього містяться кошти на рахунку, які він безпідставно списав під виглядом відсотків, про що домовленості щодо відсоткової ставки між ними не було. (а.с.54-59). 31.01.2022 на адресу суду від представника АТ «Універсал Банк» Антіпова О.А. надійшла відповідь на відзив, в якій представник зазначає, що відповідно до п.3 анкети-заяви від 25.04.2019, підписанням договору боржник підтвердив, що ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту, які складають договір про надання банківських послуг та отримав їх примірники у мобільному додатку. Умови і правила обслуговування фізичних осіб в AT «Універсал Банк» крім того, що надавались та були отримані Відповідачем у мобільному додатку, перебувають в загальному доступі, розміщені на офіційному сайті фінансової установи та, в розумінні ст. 641, 644 ЦК України, є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору позики із визначенням порядку і умов кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Згідно ч. 1, ч. 8 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. Кредитодавець на власний вибір розміщує для зацікавлених осіб у приміщеннях, де здійснюється обслуговування клієнтів, інформацію в письмовому вигляді про тарифи та умови, на яких він надає споживчі кредити, та/або розміщує таку інформацію на своєму офіційному веб-сайті. Враховуючи, що послуги банку надаються дистанційно через мобільний додаток в режимі реального часу, а Умови і правила, які включають тарифи були надані Відповідачу саме через мобільний додаток, та такі правила є загальнодоступними на сайті Банку, то [PERSON] була ознайомлена саме з Умовами, які діяли на дату підписання анкети-заяви. тобто з Умовами та правилами в редакції від 04.04.2019. Також, в самому мобільному додатку на постійній основі містяться тарифи. Таким чином, з використанням власного пін-коду Відповідач по справі має цілодобовий доступ до тарифів та реальну можливість з ними ознайомлюватись. Однак, слід врахувати саму специфіку договору monobank. Він не є договором ПАТ КБ «ПриватБанк», на судову практику якого посилається Відповідач у своєму відзиві. Оскільки проект «monobank» не є ідентичним кредитним карткам виданим ПАТ КБ «ПриватБанк» (так в правилах ПАТ КБ «ПриватБанк» відсутні дати прийняття правил, дати затвердження правил, що позбавляло суди можливості визначити часовий діапазон дії таких правил чи внесення змін. Такі правила не надавались в мобільному додатку). Крім того, звертає увагу, що відповідно до ч. 1 Розділу IV Умов, [PERSON] , додатково скористалась послугою «Переведення витрати у розстрочку» (що також відображено у наданій виписці про рух коштів по картці від 25.01.2022), за якою Банк надає Клієнту Кредит з метою здійснення платежу на строк, визначеній у Заяві Клієнта, а Клієнт зобов`язується повернути суму Кредиту та сплатити Комісію за надання фінансового інструменту і відсотки у складі Щомісячних платежів. Дані операції підтверджуються: - Заявою клієнта N20.30.0000266975 від 31.10.2019 року на суму 1 744,00 грн.; - Заявою клієнта N20.30.0000951738 від 25.03.2020 року на суму 2 080,00 грн.; які в електронному вигляді скріплено позичальником цифровим підписом позичальника. З огляду на вищевикладене просить суд задовольнити вимоги в повному обсязі. 14.02.2022 до суду від відповідача [PERSON] до суду надійшли заперечення щодо відповіді на відзив в яких вона зазначила, що оскільки додані до відповіді на відзив документи не містять жодних підписів та печаток та не завірені належним чином, вони не можуть бути належним та допустимим доказом, а тому судом не можуть бути враховані в я кості доказів. наданий позивачем розрахунок, на моє переконання., не є належним та допустимим доказом, а є лише обґрунтуванням розміру вимог. Позивачем не надано доказів того, яка саме платіжна банківська картка була видана відповідачу, не надано відомостей, що підтверджують тип та строк дії картки, не надано доказів зарахування кредитних коштів на картку та зняття відповідачем з картки грошових коштів. Більш того, позивач надає лише виписку по картці, яка не є бухгалтерським документом, оскільки не має відповідних реквізитів, які властиві даному типу документів у відповідності із вимогами чинного Законодавства України. Просила суд у задоволенні позову відмовити. 09.03.2022 АТ «Універсал Банк» в особі свого представника Приходько Л.А. надало до суду додаткові пояснення по справі до яких додали виписки по рахункам [PERSON] . В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись своєчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомили. Враховуючи, те що сторонами реалізовано їх право на подання до суду заяв по суті справи та відповідних доказів, суд вважає можливим провести судове засідання без участі сторін та розглянути справу на підставі наявних матеріалів. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу позовних вимог, а відповідач, як на підставу заперечень на позов, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно приписів ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів, поданих учасниками справи і витребуваних судом, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до положення пунктів 1, 2, 4 частини 1 статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що в жовтні 2017 року банк запустив новий проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю даного проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms. 25.04.2019 відповідачем було підписано Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг (далі Анкета-заява) (а.с.10). В Анкеті-заяві зазначено, що відповідач просить відкрити на його ім`я поточний рахунок у гривні та встановити кредитний ліміт на суму вказану в додатку, відповідно до умов Договору та наведених нижче умов. Погоджується з тим, що Анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, укладання якого він підтверджує і зобов`язується виконувати його умови. З зазначеними документами ознайомлений, отримав їх примірник у мобільному додатку, вони зрозумілі і не потребують додаткового тлумачення. Визнає, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису. Підтверджує, що ця Анкета-заява є також заявою на відкриття рахунку і карткою із зразком його підпису. Дана заява містить підписи представника банку та відповідача [PERSON] (а.с.10). Таким чином, між сторонами виникли договірні зобов`язання з приводу надання кредиту, які регулюються главою 71 ЦК України та загальними положеннями ЦК України про зобов`язання та договір. За частиною першою ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Комерційні електронні повідомлення поширюються лише на підставі згоди на отримання таких повідомлень, наданої особою, якій такі повідомлення адресовані. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною 2 статті 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, якими, зокрема є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). Положеннями статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі статтею 1049 ЦПК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно до вимог статті 526, 610 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України). Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно правової позиції викладеної в Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 року по справі №161/16891/15-ц саме позивач повинен довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах встановлених договором. Судом не встановлено наявності доказів, які б свідчили на те, що договір від 25.04.2019 було визнано недійсним в цілому або частини його умов, у встановленому законом порядку. Таким чином, між сторонами виникли договірні зобов`язання з приводу надання кредиту. Представником АТ «Універсал Банк» до матеріалів справи надано довідку про рух коштів по картці клієнта [PERSON] , в якій зазначено: картка № [NUMBER] , рахунок [NUMBER] (а.с. 81). Згідно з наданим банком розрахунком, через невиконання зобов`язань за договором від 25.04.2019, станом на 13.09.2021 у відповідача утворилась заборгованість перед АТ «Універсал Банк» в розмірі 44330,99 грн. (а.с. 14-16). Заявляючи у відзиві на позовну заяву про незгоду з розрахунком заборгованості, відповідачем контр розрахунок не надано, клопотань про призначення експертиз на спростування наданого позивачем розрахунку до суду, відповідачем суду не заявлялось. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачем суду не надано. При цьому, розрахунком заборгованості підтверджується, що відповідач порушив графік погашення заборгованості, кредит вчасно не сплачував, внаслідок чого виникла заборгованість. Факт користування кредитними коштами відповідачем підтверджується випискою по картковому рахунку про рух коштів, яка долучена позивачем до матеріалів справи (а.с.81-88, 120-147). Разом з цим, судом встановлено, що позивачем нараховувалися відповідачу відсотки на підставі Умов і правил обслуговування фізичних осіб. Встановлено також, що з карткового рахунку [PERSON] відбувалось автоматичне списання відсотків та нараховувались штрафні санкції як відповідальність за порушення грошового зобов`язання, якій автоматично списувались з кредитної картки основну суму заборгованості за кредитом (а.с.81-88). Однак Анкета-заява не містить: ні процентної ставки, ні умов про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення грошового зобов`язання та їх розміру, ні розміру та умов щодо сплати комісійної винагороди Банку, строку дії кредиту. Сторона позивача вважає, що відповідач в наслідок невиконання зобов`язань за договором повинен сплатити на користь позивача, станом на 13.09.2021 загальний розмір заборгованості 44330,99 грн., у тому числі: 44 330,99 грн. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом; 0,00 грн. - загальний залишок заборгованості за відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією. В обґрунтування вимог щодо нарахування заборгованості та її складових, представник позивача посилається на Витяг з «Тарифів банку», Витяг з «Умов обслуговування рахунків фізичної особи», Розрахунок заборгованості, копію заяви позичальника, копію документу, який посвідчує особу відповідача, зазначаючи їх як формуляри та стандартні форми, згідно яких обслуговується відповідач, який, на думку сторони позивача, підписавши Анкету-заяву, підтвердив, що він проінформований про умови кредитування. Разом з цим, доданий позивачем Витяг з «Умов обслуговування рахунків фізичної особи» (а.с. 17-13 зворот) не містить та не передбачає підпису позичальника (відповідача по справі), у тому числі і електронного, дати підписання та інших даних які б ідентифікували особу відповідача і його згоду з викладеними у вказаному документів умовами, а також не містять будь-яких даних з яких було б можливо встановити, у тому числі, що вони відносяться до грошових зобов`язань відповідача перед позивачем які виникли 25.04.2019. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови, що додані до матеріалів позовної заяви, надсилались на мобільний додаток відповідача для ознайомлення та узгодження, а також, що саме така редакція цих умов, діяла на час укладення кредитної угоди. Як зазначив Верховний Суд у правовому висновку викладеному в постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. А отже є безпідставними, як посилання позивача так і долучення до матеріалів позову, будь-яких Умов, Правил та Тарифів, в разі відсутності їх погодження з усіма складовими зі сторони позичальника (відповідача по справі). Крім того, слід зазначити, що в Паспорті споживчого кредиту (п.9.1.), який є складовою вказаних вище «Умов обслуговування рахунків фізичної особи» (а.с.28-зворот), у п.7 «Інші важливі правові аспекти» Паспорту споживчого кредиту зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо, а також вказано, що ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 01.01.2020, що є меншим періодом, ніж той, за який Банк здійснює відповідачу нарахування, відповідно до Розрахунку заборгованості за Договором б/н від 25.04.2019 (а.с.14-16), тобто Банк проводив нарахування і після 01.01.2020, разом з тим наявності у позивача такого права, відповідно до викладених Умов, матеріали справи не містять. Нарахування заборгованості, яке прослідковується по розрахунку заборгованості та виписці по картковому рахунку в частині відсотків, комісій, здійснювалось банком неправомірно, проте було враховано при визначення заборгованості за тілом кредиту. Положеннями статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 р. у справі № 6-2003цс15, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 16.11.2016 р. у справі №6-1746цс16, сплата коштів за обслуговування кредиту, тобто коштів, які супроводжують кредит, що у даному випадку є комісією, є несправедливою умовою кредитного договору, а тому не підлягає стягненню з позичальника. Розрахунок заборгованості не може вважатися підтвердженням існування узгоджених умов між Банком та відповідачем по справі, оскільки не містить, погоджених з відповідачем, Умов, за яких здійснюються нарахування складових вказаних у Розрахунку та підстави такого нарахування, що також стосується і паспорта на ім`я відповідача. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦПК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Велика Палата Верховного Суду, у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) зробила висновок, зокрема, що згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений, при цьому умови договору повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Враховуючи зазначене, є безпідставними, як посилання позивача так і долучення до матеріалів позову, будь-яких Умов, Правил та Тарифів, у тому числі, і тих, що розміщені на офіційному сайті позивача, доступ до яких можливий через мобільний додаток, та за якими, як зазначає сторона позивача, обслуговується кредитний рахунок відповідача, враховуючи відсутність погодження відповідача з усіма складовими, у тому числі, і його електронним підписом. За відсутності достатності правових підстав вважати, що сторони обумовили у письмовій формі ціну договору, а також відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань та комісії, Банк має право вимоги лише фактично отриманої та не повернутої суму кредиту. Наведене вище узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження № 14-131цс19, висловленими в постанові від 03 липня 2019 року. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій). Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 провадження № 61-9618 св 19, та в постанові Верховного Суду від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц провадження № 61-22158 св19. Судом встановлено, що відповідач фактично отримав та використовував кошти надані банком на кредитну картку, відповідач активно користувався карткою для власних потреб: оплати за товар, оплата мобільного зв`язку, придбання продукції у кредит (розстрочку), зняття готівки в банкоматах та переведення коштів на інші рахунки, а також періодичного поповнення картки власними коштами, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача фактично використаної суми кредитних коштів, (а.с.120-147). Згідно зі ст.1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, відповідно до наданої позивачем виписки, фактична сума витрат клієнтом (відповідачем) коштів позивача складає - 89955,52 грн., а сума коштів внесених клієнтом (відповідачем) на погашення заборгованості - 67446 грн. (а.с.120-147). Тобто різниця складає - 22509,52 грн., та це є саме та сума заборгованості (тіло кредиту), яка підлягає стягненню на користь позивача з відповідача, з урахуванням внесених коштів. Доказів на спростування вказаної виписки матеріали справи не містять. Відповідачем контр розрахунок не надано, клопотань про призначення експертиз на спростування наданого позивачем розрахунку до суду, відповідачем суду не заявлялось. Будь-яких інших доказів щодо здійснення [PERSON] витрат коштів у розмірі більшому ніж встановлено судом згідно розрахунку, матеріали справи не містять. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно положень ст.ст.78, 79 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.7 ст.81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжного доручення позивачем було сплачено судовий збір за звернення до суду в розмірі 2270 грн. Оскільки вимоги позивача задоволено частково у розмірі 22509,52 грн., з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1152,48 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial