Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача [PERSON] , третя особа:\~Універсальна Товарна\~Біржа «Недвижимость\~Н» про визнання\~договору купівлі-продажу\~дійсним і\~визнання права\~власності на\~квартиру посилаючись на те, що між нею та відповідачем [PERSON] через посередництво Криворізького філіалу Уні\-версальної Товарної Біржі „Недвижимость Н» 11 грудня 2000 року був укладений договір про купівлю - продаж квартири, яка складається з трьох кімнат, загаль\-ною площею 57,8 м2, жилою площею 43,2 м2, розташованої за адресою [ADDRESS] , яка належала від\-повідачу [PERSON] на підставі «Договору купівлі - продажу», засвідченого Третьою Криворізькою державною нотаріальною конторою 06.12.1991 року за № 2-4693, зареєстрованим в Криворізькому бюро технічної інвентаризації за № 4-189-2119 в книзі 4КВ-189, і на даний час позивач [PERSON] постійно володіє зазначеною квартирою. Так, в договорі зазначено, що договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає та під час укладення договору позивачу не було відомо, що зазначена угода повинна бути нотаріально посвідчена, оскільки відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріа\-льному посвідченню. Угода двома сторонами виконана у повному обсязі позивач виплатив відповідачу повну суму грошових коштів за квартиру і ніколи не пред`являв до позивача ніяких претензій. Також позивачка вказує, що на сьогоднішній день вона є власниками вказа\-ної квартири, однак у зв`язку з суперечністю правових норм змушена звертатись до суду, оскільки на теперішній час виникла необхідність в обміну квартири, проте в оформленні документів було відмовлено по мотивах, що укладений Універсаль\-ною товарною біржею «Недвижимость Н» договір обміну не може бути визнаний, так як він не посвідчений нотаріально. Просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений 11 грудня 2000 року Криворізькою філією Універсальної Товарної Біржі «Недвижимость Н» про купівлю - продаж квартири, яка складається з трьох кімнат, загальною площею 57,8 м2, жилою площею 43,2 м2, розташованої за адресою [ADDRESS] . Визнати за нею, [PERSON] , право власності на квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 23.03.2022 року вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У зв`язку з тим, що місце реєстрації та проживання відповідача [PERSON] неможливо встановити, судом вирішено повідомити останнього про розгляд справи шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Станом на 19.05.2022 року відповідачем відзиву не надано, а також клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, учасниками справи не подавались. Третя особа про день час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки їх представника суд не повідомили. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Положеннями ч. 13 ст.\~7\~ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до вимог ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно до ст.ст. 47, 227 ЦК УРСР (в редакції ЦК 1963р.), які діяли на момент виникнення правовідносин між сторонами, коли одна із сторін повністю виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд має право на вимогу сторони, що виконала угоду, визнати її дійсною. Відповідно до ст. 715 ЦК України за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості. Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов`язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 716 ЦК України до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Судом встановлено, що 11 грудня 2000 року сторони по справі між собою уклали на Універсальній Товарній Біржі «Нерухомість Н» договір про купівлю - продажу квартири, яка складається з трьох кімнат, загальною площею 57,8 м2, жилою площею 43,2 м2, розташованої за адресою [ADDRESS] , яка належала відповідачу [PERSON] на підставі «Договору купівлі - продажу», засвідченого Третьою Криворізькою державною нотаріальною конторою 06.12.1991 року за № 2-4693, зареєстрованим в Криворізькому бюро технічної інвентаризації за № 4-189-2119 в книзі 4КВ-189,Договір міни нерухомого майна № 143 від 18.10.1999 року був зареєстрований в ММБТІ за реєстровий номером 18614 від 22.10.1999 року (а.с. 7-29). На теперішній час у позивача виникла необхідність провести обмін вказаної квартири, однак через невідповідність даного договору вимогам закону, вона позбавлена можливості провести відчуження належної їй нерухомості. Відповідно до ст. 47 ЦК Української РСР 1963 р., який діяв на момент укладення договору, нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених в законі. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до ст. 224 ЦК Української РСР 1963 р. за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Судом встановлено, що фактично правочин між сторонами був повністю виконаний. Угода двома сторонами виконана у повному обсязі позивач виплатив відповідачу повну суму грошових коштів за квартиру і ніколи не пред`являв до позивача ніяких претензій. Тобто, на підставі ст. 224 ЦК Української РСР 1963 р. зазначений біржовий договір є дійсним, так як сторони виконали всі істотні умови договору. Таким чином, позивач, на теперішній час, не має можливості реалізувати свої права, як власник майна, оскільки договір купівлі-продажу квартири не було посвідчено нотаріально. Беручи до уваги те, що позивач не має можливості усунути порушення своїх прав в позасудовому порядку, позов про визнання договору купівлі-продажу дійсним підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути і визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно зі статтею 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Таким чином, без визнання безпосередньо за позивачем права власності на нерухоме майно порушуються її права та законні інтереси. Враховуючи викладене, суд вважає, достатньо підстав для визнання договору купівлі-продажу дійсним. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем вимога про відшкодування судових витрат не заявлялася, вони покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved