Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-05 00:00:00

У липні 2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа Миколаївська універсальна Товарно-Сировинна біржа, у якому позивач просить визнати дійсним договір № 368\~купівлі-продажу\~квартири за\~адресою [ADDRESS] ,\~укладений 26\~червня 1996\~року між\~ [PERSON] ,\~яка діяла\~від свого\~імені та\~від імені\~своїх неповнолітніх\~дітей [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~та [PERSON] \~на Миколаївській\~універсальній товарно-сировинній\~біржі та\~зареєстрований в\~КП «Миколаївське\~бюро технічної\~інвентаризації» 26\~червня 1996\~року за\~№ 18250. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 липня 2021 року відкрито провадження у справі. Сторони у справі до суду не зявилися з невідомих суду причин. Представник позивача просить справу розглядати за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимог підтримує та просить їх задовольнити. За такого, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, які не з`явилися. Дослідивши матеріали справи судом встановлено таке. Судом встановлено, що між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на Миколаївській універсальній біржі Товарно-Сировинна біржа укладено договір купівлі-продажу № 368 від 26 червня 1996 року квартири [ADDRESS] . Згідно із пунктом 5 цього договору вказана квартира продана за 250\~000\~000 карб. У пункті 8 договору зазначено, що на виконання статті 227 Цивільного кодексу України договір підлягає реєстрації в бюро технічної інвентаризації. Цей договір зареєстровано у КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 26 червня 1996 року № 18250. На зазначену квартиру КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» складено технічний паспорт. Відповідно до листа КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 01 липня 2021 року № 29 червня 2021 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 26 червня 1996 року № 368, укладеного на Миколаївській універсальній біржі, зареєстрований БТІ 26 червня 1996 року. Відповідно до заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу 20 листопада 2001 року за № 1945, [PERSON] заповіла своїй дочці [PERSON] повністю все своє майно. У разі неприйняття нею спадщини, все майно [PERSON] заповіла онучці [PERSON] повністю все майно. На своє звернення до нотаріуса, [PERSON] отримала відповідь про те, що договір купівлі-продажу, дійсність якого є предметом спору у цій справі, є недійсним та не може бути прийнятим для вчинення нотаріальних дій. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог суд зазначає таке. Згідно зі статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06 листопада 2009 року\~зазначено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та\~перехідних положень\~Цивільного кодексу\~України (2004 року) Цивільний кодекс\~України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. У даному випадку біржова угода укладена у 2001 року, тому спірні правовідносини врегульовані нормами Цивільного кодексу УРСР. Згідно зі статтею 153 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 224 Цивільного кодексу УРСР\~(в редакції 1963 року, далі Цивільний кодекс УРСР) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до частини першої статті 227\~Цивільного кодексу\~УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Частина перша статті 47 Цивільного кодексу УРСР вказує на те, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається (частина друга статті 47 Цивільного кодексу УРСР). У пункті\~2\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~06\~листопада 2009\~року №\~9\~«Про судову\~практику розгляду\~цивільних справ\~про визнання\~правочинів недійсними»\~вказано на\~те,\~що судам\~необхідно враховувати,\~що згідно\~із статтями\~4,\~10\~та 203\~ЦК зміст\~правочину не\~може суперечити\~ЦК,\~іншим законам\~України,\~які приймаються\~відповідно до\~Конституції України\~та ЦК,\~міжнародним договорам,\~згода на\~обов`язковість\~яких надана\~Верховною Радою\~України,\~ актам\~Президента України,\~ постановам\~Кабінету Міністрів\~України,\~ актам\~інших органів\~державної влади\~України,\~ органів\~влади Автономної\~Республіки Крим\~у випадках\~і в\~межах,\~встановлених \~Конституцією України\~та законом,\~а також\~моральним засадам\~суспільства. Зміст\~правочину не\~повинен суперечити\~положенням також\~інших,\~крім \~актів \~цивільного законодавства,\~ нормативно-правових\~актів,\~прийнятих відповідно\~до Конституції\~України (статті\~1,\~8\~Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Зі змісту договору купівлі-продажу нерухомого майна, який є предметом спору у цій справі, слідує, що ця угода укладена на Товарній біржі «Мегаполіс-Інфо» відповідно до вимог статті 15 Закону України «Про товарну біржу». Згідно із\~частиною першою\~та другою\~статті 15\~Закону України\~«Про товарну\~біржу» від\~10\~грудня 1991\~року №\~1956-ХІІ\~(в\~редакції станом\~на 16\~лютого 1993\~року),\~біржовою операцією\~визнається угода,\~що відповідає\~сукупності зазначених\~нижче умов: а)\~якщо вона\~являє собою\~купівлю-продаж,\~поставку та\~обмін товарів,\~допущених до\~обігу на\~товарній біржі; б)\~якщо її\~учасниками є\~члени біржі; в)\~якщо вона\~подана до\~реєстрації та\~зареєстрована на\~біржі не\~пізніше наступного\~за здійсненням\~угоди дня. Угоди,\~зареєстровані на\~біржі,\~не підлягають\~нотаріальному посвідченню. Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. За своїм змістом договір № 368 від 26 червня 1996 року, відповідає вимогам переліченим у статті 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ. \~ \~ \~ \~Зважаючи на приписи частини четвертої статті 15 Закону України «Про товарну біржу» означена біржова угода не підлягала нотаріальному посвідченню. Відповідно до вимог статті 227 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року) ця біржова угода підлягала реєстрації у відповідному Бюро технічної інвентаризації за місцезнаходженням нерухомості. Зазначена вимога чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства позивачами була виконана та проведена реєстрація отриманої у власність квартири у Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, про що свідчить реєстраційне посвідчення від 04 квітня 2001 року (у реєстровій книзі за № 121, за реєстровим № 20236 зроблено відповідний запис). Зі змісту\~договору від\~02\~квітня 2001\~року №\~484\~також слідує,\~що його\~сторонами дотримано\~вимог статті\~224\~Цивільного кодексу\~УРС (які\~діяли на\~момент виникнення\~спірних правовідносин)\~та досягнуто\~істотних умов,\~визначених для\~договору купівлі-продажу,\~а саме продавець передав майно у власність покупцеві, а покупець прийняв майно і сплатив за нього 1700 грн. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та про необхідність їх задоволення. Договір № 368 від 26 червня 1996 року слід визнати дійсним. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем при подачі позовної заяви до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved