Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

У вересні 2019 року акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "ПриватБанк") звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що 29.05.2015 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" і [PERSON] було укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил продукту кредитних карт, за умовами якого остання отримала кредит шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі у розмірі 8087,83 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 18% річних на строк до 31.05.2018 року. У договорі [PERSON] засвідчила те, що вона ознайомилася і погодилася з Умовами кредитування та отримала всю повну інформацію про умови кредитування у ПАТ КБ "Приватбанк" і підтвердила свою згоду на те, що підписана генеральна угода разом із запропонованими банком умовами та правилами, тарифами, Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між нею і банком кредитний договір. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором від 12.01.2015 року станом на 05.08.2019 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 29880,51 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 8087,83 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 5407,15 грн., пені та комісії у розмірі 15528,48 грн., штрафу у розмірі 857,05 грн. На підставі вказаного АТ КБ "ПриватБанк" просило суд стягнути з [PERSON] заборгованість за генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил продукту кредитних карт від 29.05.2015 року у загальному розмірі 29880,51 грн. Ухвалою суду від 04 жовтня 2019 року відкрите загальне позовне провадження (а.с. 46-47). Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач відзив на позов не подала, в судове засідання повторно не з`явилася, була повідомлена належним чином, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, причина неявки суду не відома, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами. Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 29 травня 2015 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" і [PERSON] , з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № SAMDN52000138748206 від 12.02.2014 року, було укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт, за умовами якої сторонами погоджено зменшити заборгованість, а саме: проценти на 212,27 грн., комісію на 51,48 грн.,. штраф на 594,05 грн. Згідно з пунктом 2.1 генеральної угоди від 29.05.2015 року ПАТ КБ "ПриватБанк" встановив [PERSON] кредитну лінію на платіжну картку на споживчі цілі у розмірі 8087,83 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,5 % на місяць, з кінцевим строком повернення кредиту до 31.05.2018 року (а.с. 7). У відповідності до п.2.2 Генеральної угоди, у разі порушення [PERSON] строків погашення заборгованості, визначеної цією Генеральною угодою, а також Умовами та правилами, більше, ніж на 31 день по зобов`язанням, строк яких не наступив, сторони погодили, що строк повернення кредиту починається на 32-й день з моменту виникнення порушення, а боржник сплачує Банку штраф у фіксованій сумі у розмірі 857,8 грн. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором від 29.05.2015 року станом на 05.08.2019 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 29880,51 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 8087,83 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 5407,15 грн., пені та комісії у розмірі 15528,48 грн, штрафу у розмірі 857,05 грн.(а.с. 5). 2. Мотивувальна частина. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону, а саме. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статями 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON] належним чином не виконала основне зобов`язання за генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості від 29.05.2015 року, а тому несе відповідальність за його невиконання. Так, відповідно до пункті 3 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). У статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил продукту кредитних карт від 29.05. 2015 року, укладеної між ПАТ КБ "ПриватБанк" і [PERSON] , а саме у пункті 2.5 встановлено, що позичальник зобов`язується повернути суму кредиту, процентів, винагороди, відповідно до Генеральної Угоди, Умов та правил. Так само, Умовами генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил продукту кредитних, а саме у пункті 2.2 встановлено, що позичальник сплачує банку штраф у розмірі 857,8 грн. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф, встановлений пунктом 2.2 кредитного договору, є одним із видів цивільно-правової відповідальності, повинен обчислюватися у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а тому не може бути визначений у фіксованій сумі, як на тому наполягає АТ «КБ «ПриватБанк». Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України пеня, встановлена пунктом 2.2 кредитного договору, є одним із видів цивільно-правової відповідальності, повинен обчислюватися у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Умовами Генеральної угоди розмір пені сторонами не визначений. Крім того, відповідно до статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16. Варто звернути увагу, що в Генеральній угоді банк не встановлював сплату комісії за обслуговування кредиту, як і не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику. Встановлені в судовому засіданні обставини унеможливлюють стягнення комісії та пені у розмірі 15528,48 грн., штрафу у розмірі 857, 05 грн. Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання стягнення заборгованості за кредитним договором від 29.05.2015 року у розмірі 13494,98 грн., що складає тіло кредиту та проценти за користування кредитними коштами. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 1921 грн. (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: partial