Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-19 00:00:00

15 грудня 2021 року [PERSON] звернулася з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] батьком дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зобов`язавши відділ державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни у їх актові записи про народження. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що вона з відповідачем, здійснивши 30 серпня 2003 року в Болехівському храмі святих Жінок Мироносиць обряд вінчання та весілля, проживали сімейним життям без офіційної реєстрації шлюбу в 3-х кімнатній квартирі [ADDRESS] . На час весілля вона була вагітна старшим сином [PERSON] . Через декілька місяців після весілля [PERSON] заарештовано за вбивство у барі «Баракуда» громадянина Польщі та засуджено до 7 років позбавлення волі Івано-Франківським міським судом. Відповідач відбув покарання 5 років та 6 місяців і був умовно- дострокове звільнений. Від спільного життя з відповідачем вона народила двох дітей - синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Оскільки вони не перебували у зареєстрованому шлюбі, то в актових записах про народження дітей прізвище батька внесено за її вказівкою у відповідності до ст. 135 СК України за її прізвищем « [PERSON] », а ім`я та по батькові батька записано « [PERSON] », що відповідає фактичному імені та по батькові відповідача. В 2017 році стосунки між ними погіршилися, вона змушена повернутись на проживання до батьків у м. Болехів. З цього часу відповідач жодних коштів на утримання дітей не дає, що поставило її у важке матеріальне становище. Відповідач відмовився в добровільному порядку зареєструвати дітей на себе, як батько, тому вона звернулася до суду. 16 грудня 2021 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено до підготовчого засідання. 01 лютого 2022 року провадження зупинено в зв"язку з призначенням судової молекулярно-генетичної експертизи. 06 травня 2022 року надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи через неявку сторін, що стало підставою для поновлення провадження. Представник позивача в підготовче засідання не з`явився, подавши заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності та позивача; позовні вимоги підтримує та просить всі судові витрати по справі покласти на позивача (а.с.61). Відповідач 04 лютого 2022 року також надав заяву про розгляд справи у його відсутності, зазначивши, що визнає позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує щодо визнання батьківства дітей (а.с.47). У відповідності до п.11 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Згідно з ч.1,4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як передбачено ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Суд, дослідивши та оцінивши заяву відповідача та матеріали справи, вважає, що позов належить задовольнити, так як він обґрунтований, доведений позивачем, відповідає матеріальному закону, визнаний відповідачем і це визнання не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб суд вважає доцільним ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні та ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні.. Частиною першою ст. 15, ст. 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України, право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Як вбачається із змісту позовних вимог, спір виник щодо встановлення батьківства відносно дітей, відомості про батька якої записані за вказівкою матері. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України. Судом встановлено, що сторони уклали церковний шлюб 30 серпня 2003 року, що підтверджується свідоцтвом про вінчання та матеріалами відезйомки, де зафіксовано вінчання в церкві та святкування весіллля з гостями (а.с.5, 11). З того часу сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, за яких у них народилося двоє синів. Так, [PERSON] народився [INFO] , [PERSON] - [INFO] , батьками яких вказано: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.7). При цьому, згідно витягів з Державного реєстру актів цивільного стану про реєстрацію народження, державна реєстрація народження дітей [PERSON] та [PERSON] проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, яка передбачає, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові дитини записуються за її вказівкою (а.с.9-10). Отже, підставою актового запису про народження дитини є заява її матері; запис про батька дитини вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України. Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Згідно ч.1 ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Відповідно до ч.2 ст.128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). 01 лютого 2022 року ухвалою суду призначено судову молекулярно-генетичну експертизу з метою з"ясування чи являється [PERSON] біологічним батьком [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , матір`ю яких є [PERSON] (а.с.36-39). Однак відповідач відмовився від участі у проведенні експертизи, подавши письмову заяву про те, що він є біологічним батьком дітей, що підтверджено і матеріалами справи, а тому вказаний факт є встановленим на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Таким чином, біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] , [PERSON] доведено. Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. За положеннями ст. 134 СК України, на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. За таких обставин, з урахуванням викладеного, зважаючи на зібрані по справі докази в їх сукупності, визнання відповідачем позову, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судові витрати за клопотанням позивача [PERSON] покласти на неї.

Outcome: approved