Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

19 січня 2022 року до Новосанжарського районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] (надалі також позивач, [PERSON] ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прінт Інжінірінг» (надалі також відповідач, ТОВ «Прінт Інжінірінг»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Відокремлений підрозділ Новосанжарська філія Товариства з обмеженою відповідальністю «Прінт Інжінірінг» (надалі також третя особа, ВП Новосанжарська філія ТОВ «Прінт Інжінірінг»), в якій позивач просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Прінт Інжінірінг» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за період з квітня 2020 року по січень 2021 року в розмірі 52094 грн 45 коп.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 57 672 грн 40 коп. Ухвалою судді Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24 січня 2022 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків (а.с. 20-21). На усунення недоліків позивачем до суду 31 січня 2022 року надані документи відповідно до ухвали про залишення без руху позовної зави, а саме: квитанція про сплату судового збору в сумі 992 грн 40 коп. (а.с. 23). Ухвалою суду від 04 лютого 2022 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 27-28). Ухвалою суду від 07 червня 2022 року вирішено здійснювати заочний розгляд справи. Аргументи учасників справи В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що у період з 01 жовтня 2009 року по 18 січня 2021 року він працював на посаді оператора газової котельні в Новосанжарській філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Прінт Інжінірінг». Наказом № 24-К від 18 січня 2021 року він звільнений із займаної посади за згодою сторін відповідно до пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України, але на час звільнення розрахунок з ним не був проведений. В день звільнення, 18 січня 2021 року, в порушення вимог статті 47 та статті 116 КЗпП України, ТОВ «Прінт Інжінірінг» в особі свого відокремленого підрозділу не провело з позивачем розрахунку, не виплатило всі належні [PERSON] виплати, а саме: заборгованість із заробітної плати за період з квітня 2020 року по січень 2021 року в загальній сумі 52\~094 грн 45 коп. З огляду на викладене, [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення такої суми заборгованості разом із середнім заробітком за період затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 04 лютого 2022 року відповідачу надавався строк для надання до суду відзиву на позов разом з усіма доказами. Ухвала суду про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі й повістка, які направлялись на зареєстровану адресу місцезнаходження відповідача, повернулись до суду із зазначенням причини невручення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 33-34). Відповідно до пункту 5 частини 6 статті 272 ЦПК України, ухвала вважається такою, що є вручена відповідачу. Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідач своїм правом надати відзив на позов не скористався. Ухвалою суду від від 04 лютого 2022 року третій особі пропонувалось подати до суду письмові пояснення щодо позову. Третя особа, якій вказана ухвала направлялась на її зареєстроване місцезнаходження та яка була вручена їй (а.с. 32), пояснення щодо позову до суду не надала. В судове засідання, призначене на 07 червня 2022 року позивач та його представник не з`явились, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, проти винесення заочного рішення не заперечували (а.с. 69,73). Відповідач в судове засідання повторно не забезпечив явку свого уповноваженого представника, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом направлення повістки на зареєстроване місцезнаходження юридичної особи (а.с. 65-68). Однак поштове відправлення з повісткою на 07 червня 2022 року повернулось до суду із зазначенням причини невручення «адресат відсутній за вказаною адресою». Враховуючи вимоги пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, відповідач вважається таким, що отримав повістку, а отже є належним чином повідомлений про судове засідання. Про причини неявки відповідач не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання не надсилав, заяви про розгляд справи без його участі чи відзиву на позов не надавав. Третя особа в судове засідання не забезпечила явку свого уповноваженого представника. Про дату, час та місце судового засідання третя особа, повідомлялась належним чином шляхом направлення повістки на зареєстроване місцезнаходження такої філії (а.с. 63). Повістка є врученою третій особі. Про причини неявки третя особа не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надсилала. За вказаних обставин, відповідно до положень частини 1 статті 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Обставини справи, встановлені судом З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , [INFO] , був прийнятий з 01 жовтня 2009 року на посаду оператора газової котельні до Новосанжарської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Прінт Інжінірінг» відповідно до наказу № 24-К від 01 жовтня 2009 року, на підтвердження чого позивач надав до суду копію трудової книжки серії [NUMBER] (а.с. 9). В подальшому, [PERSON] звільнено наказом № 24-К від 18 січня 2021 року з роботи за згодою сторін відповідно до пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України (а.с. 9). Відповідно до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5 Пенсійного фонду України, виданого [PERSON] , за період з квітня 2020 року по січень 2021 року включно була нарахована заробітна плата, а саме: за квітень 2020 року 5445 грн 24 коп., травень 2020 року 5220 грн 80 коп., червень 2020 року 4723 грн, липень 2020 року 4723 грн, серпень 2020 року - 4723 грн, вересень 2020 року 5000 грн, жовтень 2020 року 5000 грн, листопад 2020 року 5000 грн, грудень 2020 року 5000 грн, січень 2021 року 7259 грн 41 коп. (а.с. 10-12). У зв`язку з тим, що позивач фактично не отримав заробітну плату за період з квітня 2020 року по січень 2021 року (по дату звільнення) і вона йому не була виплачена під час звільнення, [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення відповідної заборгованості по заробітній платі за період з квітня 2020 року по січень 2021 року, а також відповідно до статті 117 КЗпП - середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні. Надаючи оцінку позовним вимогам, суд виходить з наступного. Норми права, які підлягають застосуванню Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до частини 1 статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі статтею 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Частиною 1 статті 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз`яснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Відповідно до статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості сум, належних при звільненні, роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме: виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Велика Палата Верховного суду у постанові від 26.02.2020 по справі № 821/1083/17 сформулювала правову позицію, суть якої полягає у тому, що ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими ЦК України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, а відтак працівник має право на відшкодування майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин згідно з нормою статті 117 КЗпП України, за весь період такого невиконання, в тому числі й після прийняття судового рішення. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100. З урахуванням цих норм, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата (абз. 3 п. 2 розділ ІІ Порядком обчислення середньої заробітної плати). Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" визначено, що суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Висновки щодо правозастосування З матеріалів справи встановлено, і учасниками справи не спростовано, що позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ «Прінт Інжінірінг», обіймаючи посаду оператора газової котельні НФ ТОВ «Прінт Інжінірінг», у період з 01 жовтня 2009 року по 18 січня 2021 року. У позовній заяві зазначено, що під час звільнення з підприємства позивача ТОВ «Прінт Інжінірінг» не було проведено остаточного розрахунку з ним, оскільки залишилась не сплаченою заборгованість по заробітній платі (нарахована) за період з квітня 2020 року по січень 2021 року, що в загальній сумі становить 52\~094 грн 45 коп. Встановлюючи факт невиплати заробітної плати на момент звільнення позивача та визначаючи суму несплаченої позивачу заробітної плати, що повинна бути стягнута з відповідача на користь [PERSON] , суд виходить з наступного. При визначені розміру заборгованості по заробітній платі, суд бере до уваги наданий позивачем реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5 Пенсійного фонду України, що виданий [PERSON] (а.с. 10-12), в якому зазначено, що позивачу була нарахована страхувальником із кодом 35919996 (що відповідає коду ЄДРПОУ ВП Новосанжарська філія ТОВ «Прінт Інжінірінг»), за квітень 2020 року 5445 грн 24 коп., травень 2020 року 5220 грн 80 коп., червень 2020 року 4723 грн, липень 2020 року 4723 грн, серпень 2020 року - 4723 грн, вересень 2020 року 5000 грн, жовтень 2020 року 5000 грн, листопад 2020 року 5000 грн, грудень 2020 року 5000 грн, січень 2021 року 7259 грн 41 коп. (а.с. 10-12). На підтвердження невиплати нарахованих позивачу відповідачем сум заробітної плати, [PERSON] до суду надані відомості з виписки по особовому рахунку [PERSON] в АТ «Полтава-банк», на який здійснювалось нарахування заробітної плати (а.с. 14-18). Із вказаної виписки вбачається, що за період 01 січня 2020 року по 31 січня 2021 року [PERSON] отримав: 08.01.2020 - заробітну плату від НФ ТОВ «Прінт Інжінірінг» за грудень 2019 року в розмірі 4\~198 грн 56 коп., 27.02.2020 - заробітну плату від НФ ТОВ «Прінт Інжінірінг» за січень 2020 року в розмірі 4\~202 грн 74 коп., 17.04.2020 - заробітну плату від НФ ТОВ «Прінт Інжінірінг» за лютий 2020 року в розмірі 2\~202 грн 76 коп., 09.06.2020 - заробітну плату від НФ ТОВ «Прінт Інжінірінг» за лютий-березень 2020 року в сумі 6 202 грн 75 коп. Відомостей про перерахування заробітної плати за період з квітня 2020 року по січень 2021 року на картковий рахунок позивача вказана довідка АТ «Полтава-банк» не містить. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що при звільненні [PERSON] з підприємства відповідачем не була здійснена виплата всіх сум, що належать йому від підприємства в день звільнення, зокрема, не виплачена належна йому заробітна плата з квітня 2020 року. Тому, враховуючи встановлений статтею 116 КЗпП обов`язок роботодавця проводити виплату всіх належних працівнику сум в день звільнення, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача, як юридичної особи, до складу якої входить ВП Новосанжарська філія ТОВ «Прінт Інжінірінг», невиплаченої [PERSON] заборгованості із заробітної плати, сума якої дорівнює 52 094 грн 45 коп. Що стосується позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з правил, встановлених Порядком обчислення середньої заробітної плати, що процитовані вище. Основою для визначення загальної суми середнього заробітку є середньоденна заробітна плата працівника. Зокрема, при визначені розміру середньоденної заробітної плати, суд бере до уваги, останні два місяці нарахованої заробітної плати, що передували звільненню, а саме: листопад 2020 року 5000 грн та грудень 2020 року 5000 грн. Оскільки відсутня інформація щодо графіку роботи за листопад та грудень 2020 року, то суд бере до уваги лист Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік» від 27.07.2019 № 1133/0/206-19, з якого вбачається, що у листопаді 2020 року 21 робочих днів, а грудні 2020 року 22 робочих днів. Розрахунок середньоденної заробітної плати суд здійснює наступним чином (п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати): суму нарахованої заробітної плати за листопад та грудень 2020 року необхідно поділити на суму робочих днів за листопад та грудень 2020 року. (5000 грн + 5000 грн) : (21 дн. +22 дн.) = 10 000 грн : 43 дні = 232 грн 55 коп. Отже, розмір середньоденної заробітної плати становить 232 грн 55 коп. Оскільки [PERSON] був звільнений 18 січня 2021 року, а день звільнення є останнім днем роботи, то період затримки розрахунку при звільненні рахується з 19 січня 2021 року. Суд зазначає, що позивач у своєму позові просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку по 14 січня 2022 року. Оскільки суд позбавлений можливості виходити за межі позовних вимог, то питання про стягнення відповідних сум здійснюється в межах заявлених позивачем вимог, а саме: за період з 19 січня 2021 року по 14 січня 2022 року. Враховуючи викладене, судом встановлено, що період затримки розрахунку при звільненні складає 248 днів, з огляду на те, що кількість робочих днів в період з 19 січня 2021 року по 14 січня 2022 року дорівнює: січень 2021 року 9 днів, лютий 2021 року 20 днів, березень 2021 року- 22 дні, квітень 2021 року - 22 дні, травень 2021 року 18 днів, червень 2021 року 20 днів, липень 2021 року 22 дні, серпень 2021 року 21 день, вересень 22 дні, жовтень 2021 року - 20 днів, листопад 2021 року - 22 дні, грудень 2021 року 22 дні, до 14 січня 2022 року 8 днів. Таким чином, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням заявлених позовних вимог [PERSON] становить: розмір середньоденної заробітної плати помножити на кількість днів затримки розрахунку при звільненні. Розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні: 232 грн 55 коп. х 248 днів = 57\~672 грн 40 коп. Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача складає - 57\~672 грн 40 коп. Розрахунок середнього заробітку, на думку суду, проведений вірно, він не спростований відповідачем, а тому приймається як належний та допустимий доказ. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. З урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Відповідно до пункту 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і вважала, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні\~відповідно до статті\~117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір\~простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;\~період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;\~ймовірний розмір\~пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші\~обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах,\~співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника\~та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Суд зазначає про відсутність підстав для зменшення розміру відшкодування, визначеного із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, з огляду на наступне. Судом встановлено, що період затримки виплат при звільненні склав майже рік до дня звернення позивача до суду із відповідним позовом. Поряд з цим, відповідач не довів суду, що затримка розрахунку при звільненні сталася не з його вини, що ним вживалися дії щодо усунення порушень прав позивача, не наведені інші обставини, які б надали суду можливість зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. При цьому, суд враховує, що заборгованість по заробітній платі не виплачена позивачу до цього часу, тобто тривалий час [PERSON] позбавлений належних йому від роботодавця сум та засобів для існування, а поважність причин невиплати вказаних коштів відповідачем не доведена. Так, відповідно до частин 1, 3-5 статті 95 ЦК України, філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності. Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до Єдиного державного реєстру. Відповідно до частини 1, 2 статті 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. З аналізу цивільного законодавства вбачається, що філія здійснює частину або усі види діяльності, на які має право юридична особа. Вид діяльності, непередбачений у статуті юридичної особи, філія здійснювати не може. Під час діяльності, керівник філії виступає від імені головного підприємства, і відповідальність за всіма зобов`язаннями, що виникла у зв`язку з діяльністю філії, несе юридична особа, яка створила цю філію. Водночас, відповідальність у виді сплати суми середнього заробітку за час затримки розрахунку несе саме роботодавець (стаття 117 КЗпП України), що є цивільною відповідальністю роботодавця перед працівником. Частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За вказаних вище обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] щодо стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні в розмірі 57\~672 грн 40 коп. Розрахунок середнього заробітку проведений вірно, не спростований відповідачем. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню: заборгованість по заробітній платі в розмірі 52\~094 грн 45 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені в розмірі 57\~672 грн 40 коп. Отже, враховуючи заявлені позивачем вимоги про стягнення відповідних сум, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до\~пункту 1\~частини 1\~статті 5\~Закону України\~«Про судовий\~збір»,\~від сплати\~судового збору\~під час\~розгляду справи\~в усіх\~судових інстанціях\~звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Позивач звільнений від сплати судового збору за позовною вимогою про стягнення невиплаченої заробітної плати. Разом з тим, позивачем за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні сплачено судовий збір відповідно до квитанції № 31-12508024/С від 31.01.2022 в сумі 992 грн 40 коп. Вирішуючи питанні про розподіл судових витрат, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в сумі 992 грн 40 коп. за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні, а також про стягнення з відповідача на користь держави судового збору в сумі 992 грн 40 коп. за позовну вимогу про стягнення невиплаченої заробітної плати, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: approved