Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом і вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] була в шлюбі з [PERSON] . В період шлюбу у них народилися діти [PERSON] та [PERSON] . Вона є донькою [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] . Його спадщину, яка складалася з 1/2 частини квартири під [ADDRESS] прийняв син [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] . Його спадщину, шляхом проживання зі спадкодавцем прийняла його мати [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті заяву про прийняття спадщини за законом написала її сестра [PERSON] , яка є спадкоємцем другої черги. Спадкоємцем першої черги є син померлої, [PERSON] , який би міг написати заяву про прийняття спадщини. Але, відомостей про його смерть, або про його місце знаходження на даний час немає з 2013 року. Враховуючи, що є всі підстави вважати його померлим, вона написала заяву про прийняття спадщини, як спадкоємець першої черги за правом представлення. Але, в оформленні спадкових прав було відмовлено за відсутності підтвердження смерті [PERSON] . [PERSON] ще до своєї смерті розповідала друзям та сусідам, що її син [PERSON] , ще навесні 2013 року поїхав на заробітки в Російську Федерацію в м.Москва. З того часу він жодного разу не приїжджав в м.Суми. Декілька разів він телефонував з Росії, потім телефонував з м.Донецьк Україна. В січні місяці 2015 року він зателефонував з м.Донецьк та повідомив, що він має на меті вступити в лави військових формувань так званої ДНР. Останній телефонний дзвінок був першого лютого 2015 року. Зимові бої за Дебальцеве тривали в період 21 січня-18 лютого 2015 року. Після вказаних подій [PERSON] неодноразово телефонувала сину на останній телефонний номер, але він був непрацюючим. За своє життя після лютого 2015 року вона намагалася розшукати його шляхом подачі заїв до правоохоронних органів, але знайти його місце перебування не виявилося за можливе. Розшукувала батька і вона, як в Росії, так і в Україні, але виявити його в жодній країні не виявилося за можливе, що підтверджується довідкою ГУНП в Сумській області № 15014. Просить суд ухвалити рішення, яким встановити юридичний факт, а саме визнати [PERSON] , [INFO] , померлим [INFO] . В судовому засіданні представник позивача - адвокат Вакула В.М., позовну заяву [PERSON] , підтримав з зазначених в позові підстав, просив суд її задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Потураєв С.В. позовні вимоги [PERSON] не визнав, надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач не надала безумовних доказів на підтвердження обставин, які вона описала у позові, а саме не надала доказів вступу батька до незаконних збройних формувань та участі у бойових діях проти України, не надала доказів про наявність обставин, що загрожували смертю [PERSON] , або обставин, що дають підстави припускати його загибель від нещасного випадку. Відповідно до наданого свідоцтва про народження позивачки, її батько [PERSON] зазначений за національністю як руський. Відповідно до довідки ГУ НПУ в Сумській області [PERSON] дійсно не проживає за адресою: [ADDRESS] місцезнаходження гр. [PERSON] на території України не встановлено. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 16.09.2020 року [PERSON] була зареєстрована і проживала за адресою: [ADDRESS] , з 16.10.2012 року по день смерті. Інших осіб, в тому числі [PERSON] , з нею зареєстровано не було. Отже, позивач не надала доказів того, яке ж громадянство мав чи має на сьогодні [PERSON] , про його останнє місце проживання тощо. Позивач зазначає, що він виїхав в РФ, а отже, і може перебувати на території РФ, в тому числі мати громадянство РФ, переховуватись від правоохоронних органів тощо. Крім того, станом на час звернення з позовом до суду збройний конфлікт на Сході України та воєнні дії тривали. З 24 лютого 2022 року триває широкомасштабна збройна військова агресія Російської Федерації проти України. Просить в позові відмовити повністю. Третя особа - приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Лермонтова Н.М., в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву в якій зазначила, що справу за позовом [PERSON] до [PERSON] просить розглядати без її участі. Ухвалою Ковпаківського районного суду м.Суми від 13.10.2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Ковпаківського районного суду м.Суми від 15.11.2021 року витребувано у приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Лермонтової Наталії Миколаївни копію спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Ковпаківського районного суду м.Суми від 20.01.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав: Згідно ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд установив, що [PERSON] була в шлюбі з [PERSON] . В період шлюбу у них народилися діти [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 Сімейного кодексу України (а.с.7). В свою чергу у [PERSON] народилася донька, [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується копією паспорту громадянина РФ (а.с.6), копією свідоцтва про народження [PERSON] [NUMBER] від 03.11.2009 року (а.с.8), та копією свідоцтва про шлюб від 21.09.2010 року (а.с.9). [INFO] помер [PERSON] . Його спадщину, яка складалася з 1/2 частини квартири під [ADDRESS] прийняв син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.14). [INFO] помер [PERSON] . Його спадщину, шляхом проживання зі спадкодавцем прийняла його мати [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] (а.с.10). З матеріалів спадкової справи вбачається, що після смерті [PERSON] заяву про прийняття спадщини за законом подала її сестра - відповідач по справі [PERSON] , яка є спадкоємцем другої черги. Спадкоємцем першої черги є син померлої, [PERSON] , який би міг написати заяву про прийняття спадщини. [PERSON] - донька [PERSON] написала заяву про прийняття спадщини, як спадкоємець першої черги за правом представлення. Постановою приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Лермонтової Н.М., [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом за відсутності підтвердження смерті [PERSON] (а.с.13). Згідно з п.п.8,9 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Відповідно до ст.46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина. Системний аналіз ст.46, ст.47 ЦК України дозволяє дійти висновку, що сама по собі відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом трьох років у місці її постійного проживання не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою. Суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. Позивач [PERSON] позов обгрунтовує тим, що вона не має відомостей про місцезнаходження батька [PERSON] з 2013 року. Свідок [PERSON] пояснив, що йому відомо, що [PERSON] проживав зі своїми дітьми по [ADDRESS] , він товаришував з його ( [PERSON] ) дітьми. [PERSON] постійно їздив на заробітки в РФ. [PERSON] телефонував йому восени або взимку 2015 року з території, яка була непідконтрольна Україні, з якого міста він не знає, розповідав про збройне формування так званої «ДНР». Позивач [PERSON] , її представник, надаючи докази до суду, лише констатують факт відсутності будь-якого зв`язку з [PERSON] , відсутність відомостей про місце його перебування, але жодним чином не доводять можливі припущення про його смерть [INFO] . Крім того, відповідно до Постанови ВР України від 27.01.2015№ 129-VIII «Про Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором» Верховна Рада України, беручи до уваги Статут ООН та Резолюцію Генеральної Асамблеї ООН 3314 «Визначення агресії» від 14 грудня 1974 року, визнає Російську Федерацію державою-агресором. Відповідно до ЗУ «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» одним із наслідків збройної агресії Російської Федерації проти України стала тимчасова окупація частини території України. Отже, станом на час звернення з позовом до суду збройний конфлікт на Сході України та воєнні дії тривали. З 24 лютого 2022 року триває широкомасштабна збройна військова агресія Російської Федерації проти України. Відповідно до наданого свідоцтва про народження [PERSON] , її батько [PERSON] вказаний за національністю як «руський» (а.с.8). Відповідно до довідки Сумського районного управління поліції ГУНП України в Сумській області від 15.07.2020 року (а.с.12) [PERSON] дійсно не проживає за адресою: [ADDRESS] , місцезнаходження [PERSON] на території України не встановлено. Позивачем не надано доказів звернення до компетентних органів РФ щодо встановлення місця знаходження її батька [PERSON] на території РФ, хоча за її твердженнями він виїхав до РФ в 2013 році. Отже, позивач не надала доказів того, яке ж громадянство мав чи має на сьогодні [PERSON] , доказів про його останнє місце проживання тощо. Таким чином, позивач не надала безумовних доказів на підтвердження обставин, які вона зазначила у позові, а саме не надала доказів вступу [PERSON] до незаконних збройних формувань та участі у бойових діях проти України, не надала доказів про наявність обставин, що загрожували смертю [PERSON] , або обставин, що дають підстави припускати його загибель. Отже, враховуючи викладені підстави, суд вважає необхідним відмовити повністю в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про встановлення юридичного факту, а саме, визнання [PERSON] померлим [INFO] . Відповідач [PERSON] 07.12.2021 року уклала договір про надання правничої допомоги з адвокатом Потураєвим С.В. і сплатила кошти за надання правничої допомоги за договором в сумі 5000грн., що підтверджується квитанцією про сплату. Відповідно до частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ст.137 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000грн. відповідно до договору про надання правничої допомоги від 07.12.2021 року, де зазначений детальний опис робіт, квитанції про сплату коштів. Враховуючи складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, значення справи для сторін, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000грн. є обгрунтованими.

Outcome: approved