Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до Тернопільської міської ради, у якому просить: визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно. За життя [PERSON] склала заповіт на користь позивача. Остання подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку спірної квартири після смерті матері, проте, нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори у вчиненні нотаріальної дії було відмовлено з підстав неможливості встановити спадкову масу, визначити конкретний розмір спадкового майна, оскільки відповідно до правовстановлюючих документів, квартира перебуває у спільній сумісній власності без визначених часток. Оскільки вона позбавлена можливості реалізувати свої права у позасудовому порядку, просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 08.02.2022 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 01.03.2022 на адресу суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач Тернопільська міська рада заперечує проти задоволення вимог позивача, виходячи з того, що [PERSON] обрала неналежний спосіб захисту своїх прав, оскільки у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Крім того, всупереч засадам цивільного законодавства позивач просить визнати право власності на всю квартиру, в той час як вона вже є співвласником майна, а відтак вимога про повторне визнання права власності на належні їй частку квартири до задоволення не підлягає. Ухвалою суду від 28.04.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.05.2022. Позивач [PERSON] в судове засідання 23.05.2022 не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності уповноваженого представника. Представник третьої особи Першої тернопільської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності уповноваженого представника за наявними у справі матеріалами. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч. 2 ст.\~247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без участі сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. \~ \~ \~ \~ Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. 21.05.2012 державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Новак О.В. посвідчено заповіт за номером в реєстрі 4-949, згідно якого [PERSON] заповіла все належне їй на праві приватної власності рухоме і нерухоме майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право [PERSON] . Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 25.07.2001 Міським бюро технічної інвентаризації на підставі розпорядження від 23.07.2001 №34182, квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] належить за правом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . На підставі вказаного вище свідоцтва 01.08.2013 державним реєстратором реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області Вітровою Надією Володимирівною зареєстровано право приватної спільної сумісної власності (номер запису про право власності: 2155692) на двокімнатну квартиру [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] , розмір частки 1/1. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 30.06.2021 Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , Першою тернопільською державною нотаріальною конторою 06.12.2021 заведено спадкову справу №963/2021, що вбачається з витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №67629544 від 06.12.2021. Постановою державного нотаріуса Першої тернопільської державної нотаріальної контори Головко О.І. №76/02-31 від 14.01.2022 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , яка є об`єктом права спільної сумісної власності спадкодавця [PERSON] та [PERSON] . Відмова мотивована тим, що майно перебуває у спільній сумісній власності без визначення часток, а відтак неможливо встановити спадкову масу та визначити конкретний розмір спадкового майна. Відповідно до ст. 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом вимог ч. 1 ст.\~1223\~ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Частинами 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України та в подальшому звернулася до нотаріуса із відповідною заявою, що сторонами не оспорюється. Спадкоємців, які за законом мають право на обов`язкову частку у спадковому майні відповідно до ст.1241 ЦК України, а також спадкоємців, які вважаються такими, що спадщину прийняли відповідно до ст.1268 ЦК України нема, про що зазначено у постанові державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії №76/02-31 від 14.01.2022. Відповідно до положень ст.\~368\~ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. В ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що спірна квартира належала [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності без визначення часток. У своїй постанові по справі №570/997/19 від 16.06.2021 Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду звернув увагу на наступне. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392\~ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Позовні вимоги мають оцінюватися судом, виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими. З урахуванням, того, що цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Тому, з огляду на викладене, доводи сторони відповідача щодо неналежного способу захисту, використаного позивачем у даній справі, є безпідставними. Таким чином, для отримання свідоцтва про право на спадщину у вигляді частки нерухомого майна, яке знаходилось у спільній сумісній власності спадкодавця та [PERSON] , закон не вимагає окремого визначення часток за кожним із них у судовому порядку. При цьому, судом не встановлено підстав для відхилення від рівності часток сторін у праві спільної сумісної власності. Таким чином, суд вважає, що той факт, що за життя спадкодавець [PERSON] не оформила свою частку у праві спільної сумісної власності, зокрема не визначила та не виділила в натурі належну їй частину спірної квартири, не впливає на можливість поновлення порушеного права позивача, як спадкоємця після смерті останньої, шляхом визнання за нею права власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Разом з цим, відповідно до вимог ст.\~392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У пункті\~37 Постанови від 07.02.2014р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого\~спеціалізованого суду\~України з\~розгляду цивільних\~і кримінальних\~справ зазначає, що позови про визнання права власності, що пред`явлені на підставі статті 392 ЦК, пов`язані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна. З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК\~власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Крім того, Верховний Суд України у своєму Узагальненні «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ» звертає увагу, що передумовою для застосування ст.392 ЦК є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Пунктом 6 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» одним з правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, є свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката. Позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником, у якої вже є свідоцтво про право власності на житло. Під час розгляду цієї справи суду не надано доказів про те, що право позивача на належну їй частку майна не визнається чи оспорюється іншою особою. Таким чином, проаналізувавши вищевказані правові норми та оцінивши надані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження ті обставини, на які позивач посилався в обґрунтування своїх позовних вимог про визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири. В той же час у суду відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на квартиру загалом, оскільки, виходячи з рівності часток сторін у праві спільної сумісної власності, 1/2 частка квартири вже належить позивачу, при цьому спір щодо вказаної частки відсутній. Згідно положень ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 3\~602,30 грн.

Outcome: partial