Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-01 00:00:00

У червні 2021 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] в якому, з урахуванням уточнень, просила витребувати майно з чужого незаконного володіння. В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що вона є власницею автомобілів, а саме: сідлового тягача Е марки МАЗ 54323 спеціалізований вантажний випуск 1994 року, шасі № [NUMBER] , сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] ; загального напівпричепу марки Schmitz SPR 24н/пр бортовий тентований, випуску 1992 року, шасі № [NUMBER] , чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] ; загального напівпричепу марки Schmitz SPR 27н/пр бортовий тентований, випуску 1996 року, шасі № [NUMBER] , синього кольору, реєстраційний номер [NUMBER] ; сідлового тягача Е марки МАЗ 54329 спеціалізований вантажний випуску 2003 року, шасі № [NUMBER] , сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] ; загального напівпричепу марки Wilson STА-3 н/пр бортовий тентований, випуску 1992 року, шасі № [NUMBER] , синього кольору, реєстраційний номер [NUMBER] . Між позивачем та відповідачем як фізичною особою-підприємцем було укладено декілька договорів безоплатної оренди (позики) вказаних транспортних засобів, згідно з якими позивачка передала їх відповідачу. 08.08.2019 року відповідач припинив свою підприємницьку діяльність, проте, на вимогу позивачки не повернув їй надані в безоплатне користування автомобілі, у зв`язку з чим позивач вимушена була звернутись до суду із вказаним позовом. Ухвалою суду від 21.07.2021 року провадження у справі відкрито, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Позивачка у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання з`явився, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позову, оскільки зазначив, що договори оренди автомобілів із позивачкою не укладав. Також вказав, що не підписував жодних актів прийому-передачі автомобілів, останніх у своєму володінні не має. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд прийшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивачка є власницею автомобілів, а саме: сідлового тягача Е марки МАЗ 54323 спеціалізований вантажний випуск 1994 року, шасі № [NUMBER] , сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] ; загального напівпричепу марки Schmitz SPR 24н/пр бортовий тентований, випуску 1992 року, шасі № [NUMBER] , чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] ; загального напівпричепу марки Schmitz SPR 27н/пр бортовий тентований, випуску 1996 року, шасі № [NUMBER] , синього кольору, реєстраційний номер [NUMBER] ; сідлового тягача Е марки МАЗ 54329 спеціалізований вантажний випуску 2003 року, шасі № [NUMBER] , сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] ; загального напівпричепу марки Wilson STА-3 н/пр бортовий тентований, випуску 1992 року, шасі № [NUMBER] , синього кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується копіями відповідних свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів (а.с. 26,27). Згідно оригіналів договорів №1 від 12 вересня 2016 року, 02 січня 2017 року та 02 січня 2018 року між позивачкою та відповідачем як фізичною особою-підприємцем було укладено договір безоплатної оренди сідлового тягача Е марки МАЗ 54323 спеціалізований вантажний випуск 1994 року, шасі № [NUMBER] , сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] та загального напівпричіпу марки Schmitz SPR 24н/пр бортовий тентований, випуску 1992 року, шасі № [NUMBER] , чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , які позивачка зобов`язалась передати відповідачу у користування, а останній зобов`язався їх повернути по закінченню терміну дії договору у належному стані. Відповідно копії договору №2 на оренду автомобіля від 12.06.2018 року позивачем було передано в тимчасове користування відповідачу як фізичній особі-підприємцю загальний напівпричіп марки Schmitz SPR 27н/пр бортовий тентований, випуску 1996 року, шасі № [NUMBER] , синього кольору, реєстраційний номер [NUMBER] із терміном дії договору до 31.12.2018 року і з можливістю продовження його дії за згодою сторін. Згідно копії договору №2 на оренду автомобіля від 01.03.2019 року позивачем було передано в тимчасове користування відповідачу як фізичній особі-підприємцю сідловий тягач Е марки МАЗ 54329 спеціалізований вантажний випуску 2003 року, шасі № [NUMBER] , сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] та загальний напівпричіп марки Wilson STА-3 н/пр бортовий тентований, випуску 1992 року, шасі № [NUMBER] , синього кольору, реєстраційний номер [NUMBER] із терміном дії договору до 31.12.2019 року і з можливістю продовження його дії за згодою сторін. Позивачка також посилається на копії актів прийому-передачі вказаних автомобілів як на доказ їх прийняття відповідачем. Проте останній заперечував підписання таких актів прийому-передачі автомобілів. В судовому засіданні відповідач зазначив, що дійсно підписував надані позивачем оригінали договорів оренди №1 від 12 вересня 2016 року, 02 січня 2017 року та 02 січня 2018 року. Також відповідач заперечував факт підписання будь-яких інших договорів та актів прийому-передачі автомобілів та причепів, зазначив, що надані позивачем копії письмових доказів є підробленими. Відповідач суду пояснив, що дійсно користувався зазначеними позивачем транспортними засобами, але всі вони були повернуті позивачу. Суд, оцінюючи доводи позивача на підтвердження вимог позовної заяви, а також заперечення відповідача, зазначає наступне. Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Відповідно до п. 19 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред`явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. Позивачка при доведеності факту перебування вказаних автомобілів у володінні відповідача посилається на укладені між сторонами договори безоплатної оренди останніх, копії актів їх прийому-передачі відповідачу, а також на товарно-транспортні накладні. Проте, суд не може встановити факт наявності вказаних укладених договорів між позивачами, а також факт володіння цими транспортними засобами відповідачем. У зв`язку з існуванням обґрунтованих сумнівів щодо наявності у позивача оригіналів наданих суду копій письмових доказів, а саме договорів та актів прийому-передачі, ухвалою суду від 17 січня 2022 року позивачку було зобов`язано надати суду оригінали всіх письмових доказів, копії яких було надано позивачем суду, а також оригінали: договір №2 від 01 березня 2019 року, договір №2 від 12 червня 2018 року, акт прийому-передачі від 01 березня 2018 року, акт прийому-передачі від 02 січня 2018 року, акт прийому-передачі від 12 червня 2018 року. Відповідно до ст. 84 ЦПК України У разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Позивачкою вимог ухвали не виконано, що зумовлює суд здійснювати розгляд справи за наявними в ній матеріалами та застосувати положення ст. 84 ЦПК України до даних обставин. Суд звертає увагу, що відповідно до ч.2 ст.16 Закону України "Про дорожній рух" водій зобов`язаний мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб (у разі найму (оренди)/лізингу транспортного засобу замість реєстраційного документа на транспортний засіб водій може мати при собі та пред`являти його копію, вірність якої засвідчено нотаріально, разом з оригіналом або копією договору про найм (оренду)/лізинг транспортного засобу, вірність якої засвідчено нотаріально), а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка"), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством. Проте з аналізу матеріалів справи суд приходить до висновку, що оригінали свідоцтв про реєстрацію вказаних транспортних засобів станом на 08.06.2021 року знаходяться у позивачки, що підтверджується її власноручною відміткою "Згідно з оригіналом" та підписом позивачки на копіях вказаних свідоцтв про реєстрацію, які були надані разом з позовом. Вказані обставини зумовлюють суд прийти до висновку про наявність як самих свідоцтв про реєстрацію вказаних транспортних засобів у позивачки, так і самих транспортних засобів. Відповідач при цьому заперечує укладення самих договорів оренди транспортних засобів та їх отримання від позивачки за актами прийому-передачі, оскільки волі на їх укладення не мав, жодних підписів на вказаних документах не ставив. Допитані в суді свідки по справі [PERSON] та [PERSON] вказали, що переганяли лише відповідачу білий МАЗ без причепу, підтвердити факт користування ним відповідачем не змогли. Враховуючи наведене вище, позивач не довела за допомогою належних і допустимих доказів факт володіння відповідачем транспортними засобами, які позивач просить витребувати у відповідача. Суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, а саме про витребування майна. Навіть якщо припустити факт того, що відповідач користувався спірними транспортними засобами, то позов не підлягає задоволенню, оскільки витребувати майно можливо лише у тієї особи, яка ним володіє, а не колись користувалась. Отже, у суду відсутні підстави для задоволення позову саме про витребування транспортних засобів, оскільки позивачем не доведено факту володіння відповідачем цим майном. Вимог про стягнення компенсації за майно позивачем не заявлялось. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed