Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-15 00:00:00

25.11.2021 голова Тупичівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області Лариса Шовкова звернулась до суду в інтересах малолітніх [PERSON] , [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] з позовом до відповідачки про позбавлення її батьківських прав та стягнення з неї аліментів. Просила позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідачки аліменти на користь і утримання цих дітей у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення кожною дитиною повноліття. Свої доводи позивач мотивував тим, що [PERSON] має дві малолітні дочки [PERSON] , 2017 року народження, [PERSON] , 2009 року народження, та неповнолітнього сина [PERSON] , 2007 року народження. Згідно з витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відомості про батька дітей записані відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України за вказівкою матері. Відповідачка веде антигромадський спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, часто залишає дітей без нагляду, не забезпечує їх належним харчуванням та відповідними умовами проживання, не займається вихованням та утриманням своїх дітей. З лютого 2021 року за згодою відповідачки [PERSON] її діти проживають та виховуються у сім`ї її рідного брата - [PERSON] . Діти [PERSON] з березня 2021 року перебувають на обліку служби у справах дітей Тупичівської сільської ради як такі, що опинилися у складних життєвих обставинах, у зв`язку з ухиленням матері від виконання своїх батьківських обов`язків. З відповідачкою неодноразово проводилися профілактичні бесіди та відповідачку попереджено про необхідність змінити ставлення до виховання її дітей, однак висновків з цього відповідачка не зробила. Позивач вважає, що оскільки відповідачка самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, не виконує положення ст. 150,155 Сімейного кодексу України та ст. 12 Закону України « Про охорону дитинства», це є підставою для позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів на користь та утримання дітей. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги та висновок від 25.11.2021 року за № 02-20/1133 про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав підтримала у повному обсязі. З приводу заявлених вимог пояснила, що відповідачка зловживає алкоголем, змінює місця проживання, дітей не доглядає, останні півтора роки діти проживають в сім`ї рідного брата відповідачки - [PERSON] . Третя особа - [PERSON] у судовому засіданні при відкладенні справи 22.02.2022 заявлені вимоги підтримав, пояснив, що діти відповідачки проживають разом з ним більше року. Відповідачка життям дітей не цікавиться. 22.02.2022 [PERSON] надав на адресу суду письмову згоду на передачу дітей відповідачки на виховання в його сім`ю. (а.с.90) Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином шляхом направлення судових повісток за адресою реєстрації та за місцем фактичного проживання, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала. (а.с.61-63,72). Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до положень ч. 4 ст. 223, 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, якщо відповідач не повідомив суд про причини неявки та якщо від нього не надійшов відзив, суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів, у разі згоди на це позивача. Враховуючи той факт, що відповідачка [PERSON] в розумінні ст. 130 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, не подала заяви про розгляд справи за її відсутності, не подала відзиву на позов, позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, суд приходить до висновку щодо можливості проведення заочного розгляду справи та ухвалення у справі заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 17.12.2020 №00028948817 встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , його батьками зазначені: [PERSON] , [PERSON] . Відомості про батька дитини записані відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України за вказівкою матері (а.с.21-22) Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 17.12.2020 №00028948584 встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , її батьками зазначені: [PERSON] , [PERSON] . Відомості про батька дитини записані відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України за вказівкою матері (а.с.18-19) Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 17.12.2020 №00028948400 встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , її батьками зазначені: [PERSON] , [PERSON] . Відомості про батька дитини записані відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України за вказівкою матері (а.с.15-16) Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили той факт, що відповідачка неналежно виконує свої батьківські обов`язки відносно своїх дітей, не забезпечує дітям догляд, не турбується про них. Опитані в судовому засіданні 22.02.2022 діти відповідачки [PERSON] , [PERSON] пояснили, що бажають проживати в сім`ї їхнього рідного дядька - [PERSON] , який про них піклується та забезпечує усім необхідним. Вказали, що більше року матір про них не піклується, не цікавиться їхнім життям. З акту обстеження умов проживання [PERSON] від 19.02.2021 за адресою: [ADDRESS] , та довідки цього акту обстеженя встановлено, що на час перевірки умови проживання в будинку задовільні. За цією адресою разом з відповідачкою зареєстровані її дві малолітні доньки та неповнолітній син. У будинку наявні меблі, побутова техніка у мінімальній кількості, для дітей облаштовані окремі спальні місця, наявні одяг та взуття згідно віку, дитячі іграшки відсутні. Продукти харчування в наявності. Готова їжа відсутня. На момент обстеження умов проживання [PERSON] вдома не було, проте про приїзд комісії вона була попереджена ( а.с.7-8). Наказами начальника служби у справах дітей Тупичівської сільської ради Городнянського району Чернігівської області від 02.03.2021 №№14,15,16 малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , було взято на облік дітей, які перебувають в складних життєвих обставинах, служби у справах дітей Тупичівської сільської ради у зв`язку з ухиленням матері [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків. (а.с.27-29) Як вбачається з письмової заяви [PERSON] від 28.02.2021, остання надала письмову згоду на тимчасове проживання її дітей [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] у родині її рідного брата [PERSON] до вирішення сімейних проблем та подалання складних життєвих обставин. (а.с. 6) Дослідженням наказу служби у справах дітей Тупичівської сільської ради Городнянського району Чернігівської області від 03.03.2021 №17 встановлено, що з метою захисту прав та інтересів дітей, враховуючи наявність письмової згоди [PERSON] , [PERSON] та дітей [PERSON] , [PERSON] на тимчасове проживання дітей відповідачки в сім`ї її рідного брата [PERSON] , начальником служби у справах дітей було прийнято рішення про тимчасове влаштування [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , як дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах, до родини їх рідного дядька [PERSON] , який проживає за адресою : [ADDRESS] (а.с.30,32-33,39) З довідки Халявинського ЗЗСО І-ІІІ ст.Новобілоуської сільської ради, в якому навчаються [PERSON] та [PERSON] , та довідки Халявинського КЗ дошкільної освіти „Семиквіточка", який відвідує [PERSON] , вбачається, що відповідачка здоров`ям, навчанням і вихованням своїх дітей не займається, на зв`язок з ними не виходила, успіхами у навчанні не цікавилась (а.с.24-25) 25.11.2021 орган опіки та піклування в особі Тупичівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області надав висновок № 02-20/1133 про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, після чого адресував суду клопотання про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її двох малолітніх доньок [PERSON] і [PERSON] та неповнолітнього сина [PERSON] , зі змісту якого вбачається, що життям, вихованням, розвитком, здоров`ям своїх дітей матір не цікавиться, зловживає спиртними напоями. Всім необхідним дітей забезпечує родина рідного дядька дітей [PERSON] , в якій створено всі необхідні умови для проживання та розвитку дітей. За час перебування дітей в родині [PERSON] матір дітей жодного разу не відвідувала їх, не забезпечувала матеріально, не піклувалася про них та не виявила бажання повернути їх до себе в сім`ю.( а.с. 42-43) В силу вимог ч.6 ст. 19 СК України суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. З наявним у справі висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав суд не погоджується з огляду на те, що він є недостатньо обґрунтованим саме щодо обраного способу захисту прав дітей - позбавлення батьківських прав їхньої матері. Аналіз доказів справи приводить до висновку про те, що відповідачка, маючи трьох дітей, виховуючи їх сама, опинилася у складному життєвому становищі. Вирішуючи справу, суд бере до уваги, що позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно дитини. Проте, між інтересами дитини та заходом впливу на батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над застосуванням такого крайнього заходу впливу на відповідачку, як позбавлення її батьківських прав. Суд вважає, що для правильного врахування інтересів дітей у справі, що розглядається, слід виходити із наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини (ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з положеннями ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно з ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вина, він: не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до п.п. 15, 16 постанови пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують її та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з абз. 2 п. 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд приходить до висновку, що позбавлення [PERSON] батьківських прав є передчасним, та у задоволенні позовної вимоги про позбавлення батьківських прав слід попередньо відмовити. Одночасно слід попередити відповідачку про необхідність вжити активних заходів щодо зміни ставлення до виховання дітей і покласти на органи опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків. За вказаних вище обставин суд вважає за необхідне надати відповідачці можливість реалізувати її право на особисте виховання її дітей. Разом з тим, суд попереджає відповідачку, що у разі продовження протиправної поведінки вона буде позбавлена батьківських прав. При цьому, відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав, та аналізуючи встановлені фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про те, що на даний час відповідачка не довела того, що вона створила належні умови для проживання та розвитку дітей, не підтвердила суду того, що її спосіб життя є безпечним для життя та здоров`я дітей, не виявила бажання повернути дітей до своєї сім`ї. Зважаючи на це, в інтересах дітей, необхідно тимчасово відібрати їх у відповідачки та передати їх рідному дядьку - [PERSON] . Відповідно до частини 4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. В силу частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи розмір аліментів, суд стягує з відповідачки аліменти на трьох дітей у розмірі, заявленому позивачем, що складає 1/2 частину з усіх доходів відповідачки, але не більше десяти прожиткових мінімумів та не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. В силу п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України слід допустити до негайного виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Позивач звільнений від сплати судового збору в силу п.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». В силу ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню на користь держави з відповідачки пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial