Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-29 00:00:00

Відповідач позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності, про що надала письмову заяву. Представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягав, просив розглянути справу за його відсутності та без участі позивача, про що надав письмову заяву. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копії паспортів сторін та їх і/н; копія свідоцтва про смерть [PERSON] ; копія свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло від 04.02.1997р.; копія технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] ; копія будинкової книги прописки громадян у квартирі [ADDRESS] ; копія свідоцтва про народження [PERSON] ; копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 29.12.2014р.; копія свідоцтва про шлюб між [PERSON] та [PERSON] ; копія свідоцтва про народження [PERSON] ; копія свідоцтва про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] ; копія свідоцтва про шлюб між [PERSON] та [PERSON] ; копія свідоцтва про укладання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] ; копія довідки виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 01.02.2022р.; акти опитування осіб за їх згоди згідно п. 7 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» - [PERSON] , [PERSON] від 09.02.2022р.; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості ј частини квартири; копія постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.02.2022р.; копія листа Ренійської районної державної нотаріальної контори від 06.05.2022р.; копія інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 04.05.2022р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що [INFO] помер батько позивачів - [PERSON] . За життя йому належала ј частина квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло від 04.02.1997р. Сторони по справі є співвласниками зазначеної квартири. Після його смерті відкрилась спадщина на зазначене майно. На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіт не залишив. Тому, спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги є сторони по справі: доньки спадкодавця - позивачі [PERSON] , [PERSON] та дружина - відповідач [PERSON] . У встановлений законодавством 6-ти місячний строк, вони не звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Однак, позивачі прийняли спадщину з наступних підстав. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. На момент відкриття спадщини, позивачі проживали разом із спадкодавцем [PERSON] , про що свідчить довідка виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 01.02.2022р. Таким чином, прийняли спадщину та не заявили про відмову від неї. Відповідач на спадщину не претендує та не заперечує щоб позивачі оформили її на своє ім`я. Враховуючі ці обставини, позивачі пізніше звернулись до нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, однак їм в цьому було відмовлено та державний нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, посилаючись на те, що на спадкове майно відсутні правовстановлюючі документи. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на спадкове майно, як на об`єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивачі фактично прийняли спадщину, що залишилася після померлого батька і вважають, що мають всі законні підстави для визнання за ними права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці на неї не претендують. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки їх доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивачі у справі є спадкоємцем за законом першої черги. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. Після смерті [PERSON] позивачі прийняли спадщину фактично, шляхом постійного проживанням із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, як спадкоємці першої черги. Відповідач не заперечує проти того, щоб вказане майно оформила позивачі на своє ім`я. Таким чином, позивачі прийняли спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявили про відмову від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивачі є суб`єктами набуття права власності на спадкове майно з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити їх вимоги щодо визнання за ними права власності на спадкове майно.

Outcome: approved