Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-15 00:00:00

Позивач [PERSON] ( [ADDRESS] ) звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] ( [ADDRESS] ), [PERSON] , як законного представника малолітньої [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Черкаської міської ради (м. Черкаси, вул. Благовісна, 170), Управління з питань Державної реєстрації Черкаської міської ради (м. Черкаси, вул. Благовісна, 170) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що він є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідач по справі є його сином та є зареєстрованим в будинку з 15.01.2009 року, але фактично не проживав та його донька [PERSON] , [INFO] , є зареєстрованими у даному будинку. Зазначає, що відповідачі фактично ні одного дня не проживали в будинку, а фактично проживали за адресою [ADDRESS] . Позивач вказує, що реєстрація [PERSON] , [INFO] , в домоволодінні обмежує його в праві розпорядження своєю власністю, а факт реєстрації [PERSON] порушує його право на вільне розпорядження і користування майном. Просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] ; зобов`язати Управління з питань Державної реєстрації Черкаської міської ради зняти з реєстрації [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . 12 січня 2022 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. 02 лютого 2022 року через канцелярію суду адвокат Кривов`яз Я.І., який діє в інтересах позивача [PERSON] , надав заяву про зменшення позовних вимог. В заяві зазначив, що просить виключити з позовних вимог: зобов`язати Управління з питань Державної реєстрації Черкаської міської ради зняти з реєстрації [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] . 08 лютого 2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Адвокат Кривов`яз І.Г., який діє в інтересах позивача [PERSON] , в судовому засіданні позов підтримав та просив його задоволити. Відповідач [PERSON] , який діє в своїх інтересах, та в інтересах неповнолітньої [PERSON] , в судове засідання не з`явився. Причини неявки суду невідомі, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а саме, шляхом направлення повідомлення рекомендованим повідомленням за місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на Веб-сайті «Судова влада». Представник третьої особи Служби у справах дітей Черкаської міської ради за дорученням Барабанщикова О.А. в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Зазначила, що [PERSON] разом з дочкою більше 10 років проживають за адресою [ADDRESS] . Представник третьої особи Управління з питань Державної реєстрації Черкаської міської ради в судове засідання не з`явився,причини неявки суду невідомі. Про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він проживає за адресою [ADDRESS] . Зазначив, що він дитини взагалі не бачив ніколи, а [PERSON] пам`ятає ще як він в школу ходив, останній раз його бачив в 2014 році, коли к він провідував батька. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивача і бачить хто до нього приходить. Дочки [PERSON] вона не знає, а [PERSON] за цією адресою взагалі не бачила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з позивачем у неї склалися добрі сусідські відносини. Зазначила, що [PERSON] вона знає, він не проживає вже більше 10 років за цією адресою. А [PERSON] вона не знає і ніколи не бачила. Відповідно до ст. 280 ЦПК суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення адвоката Кривов`яз І.Г., пояснення третьої особи за дорученням Барабанщикову О.А. , покази свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності Серії [NUMBER] , [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з прибудовами та мансардою за адресою [ADDRESS] . Відповідачі по справі: син [PERSON] , [INFO] (з 22.04.1987року) та онука [PERSON] , [INFO] (з 25.03.2015 року) зареєстровані за місцем проживання в цьому житловому будинку за адресою [ADDRESS] , що підтверджено довідкою Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради № 26152-01-10 від 18.11.2021 та відомостями відділу реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради. 22 листопада 2021 року комісією у складі головних спеціалістів служби у справах дітей Черкаської міської ради Барабанщикової А.А. та [PERSON] складено Акт обстеження житлово-побутових умов проживання № 496 за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з даного Акту, у будинку зареєстровані, але не проживають [PERSON] та його донька [PERSON] , 2014 р.н. Зі слів заступника директора Черкаської спеціалізованої школи № 17, де навчається малолітня, [PERSON] , учениця 2-л класу, проживає з батьками за адресою: [ADDRESS] . Також, як вбачається з Листа начальника ГУНП в Черкаській області № 1282/46/02-2022 від 27.01.2022 року, під час проведення перевірки було здійснено вихід за адресою [ADDRESS] та встановлено, що за вказаною адресою проживають [PERSON] та [PERSON] разом з донькою більше п`яти років. Судом встановлено, що відповідачі за вказаною адресою не мешкають, не користуються житлом, не зберігають в приміщенні належне їм майно. Вони фактично змінили місце проживання, однак дотепер не припинили попередньої своєї реєстрації згідно із законодавством України. Позивач, як власник здійснює виконання обов`язків щодо утримання зазначеного житлового будинку в належному стані, сплачує комунальні платежі, виконує інші обов`язки, пов`язані з використанням нерухомості. Не скасована реєстрація відповідачів за колишнім місцем проживання порушує житлові права позивача відповідно до ст. 383 ЦК України. З огляду на це, позивач змушений звернутись за захистом своїх прав до суду. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.» При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948 року), ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Аналізуючи право особи на мирне володіння своїм майном, Європейський суд з прав людини дійшов висновків, згідно з якими визнанням права кожного на мирне володіння своїм майном, по суті, гарантовано право власності; право розпорядження є традиційним і фундаментальним аспектом права власності (рішення Суду у справі «Маркс проти Бельгії» від 27.04.1979 року, п.63). Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно змісту ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Ст. 319 ЦК України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч.2 ст. 321 ЦК України). Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст. 379 ЦК України). Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном(ст. 391 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст.405 ЦК України, особа втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. Відносно позовної вимоги про визнання неповнолітньої [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд звертає увагу на наступне. У відповідності до ч. 2 ст. 2 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім`ї. За ч. 1 ст. 3 цієї Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини (ст.27 Конвенції про права дитини). У відповідності до ст. 1 ЗУ «Про охорону дитинства», охороною дитинства є система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав. Частиною 2 ст.18 ЗУ «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Суд враховує, що відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. В зв`язку з тим, що в судовому засіданні встановлено, що будинок за адресою [ADDRESS] не є місцем проживання відповідача [PERSON] , тому, будинок не може бути і місцем проживання неповнолітньої [PERSON] , яка проживає разом зі своїми батьками. А тому, суд приходить до висновку, що відповідачі, які не проживають за адресою [ADDRESS] втратили право на користування будинком, внаслідок їх відсутності без поважних причин понад 10 років. Враховуючи викладене, суд вважає вимоги позивача стосовно визнання [PERSON] , [INFO] та його малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , такими що втратили право користування жилим приміщенням за адресою [ADDRESS] , обґрунтованими і приходить до висновку про необхідність задоволення таких вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Як вбачається з матеріалів справи (Довідка Серії 12 ААВ), позивач [PERSON] є інвалідом ІІ групи. А тому, відповідно до п. 9 ч. 1 ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Таким чином, судові витрати підлягають стягненню з відповідача [PERSON] в дохід держави і складаються із судового збору, розмір якого відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» складає 992 грн. 40 коп.

Outcome: approved