Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом, у якому просить стягнути з ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» не нараховану та не виплачену заробітну плату в сумі 107522,78 грн. з урахуванням податку на доходи фізичних осіб та військового збору та стягнути з ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату за період з січня 2008 року по серпнь 2018 р. станом на червень 2021 року в сумі 120454,61грн. Свої вимоги мотивує тим, що вона з 27.07.1999 року працювала економістом першої категорії відділу 533, а з 09.04.2008р. - провідним економістом відділу 533 на Державному підприємстві «Львівський державний завод «ЛОРТА», та звільнена з роботи за власним бажанням 21.08. 2018 року на підставі ст.38 ч.3 КЗпП України. З вересня 2016 року на підприємстві діє Міжгалузева угода у сферах машинобудування, металообробки, електротехніки, радіоелектроніки, приладобудування, суднобудування, деревообробної та паперової, легкої та текстильної промисловості України на 2016-2020рр. Відповідно до її положень мінімальний посадовий оклад провідного економіста з вересня 2016 року по 21 серпня 2018 року мав бути розрахований таким чином: Мінімальна заробітна плата X 1.5 (співвідношення між законодавчо встановленою мінімальною заробітною платою та мінімальною тарифною ставкою робітника першого розряду третьої сітки) X 1,35 (мінімальний посадовий оклад техніка без категорії, що дорівнює місячній тарифній ставці робітника третього розряду третьої сітки згідно з Додатком №1 до Міжгалузевої угоди) X 1,64 (мінімальний коефіцієнт міжпосадового співвідношення посадовою окладу провідного економіста до посадового окладу техніка згідно з Додатком №2 до Галузевої угоди). Відповідач не нарахував і не виплатив їй заробітну плату за період з вересня 2008 -2018рр. в сумі 107522,78грн. з урахуванням ПДФО і військового збору. З огляду на таке вона має право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням відповідачем термінів їх виплати, згідно до його розрахунку розмір компенсації становить станом на червень 2021р. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь не нараховану та не виплачену заробітну плату в сумі 294 350,57 грн. з урахуванням ПДФО і військового збору, та компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату за період з січня 2008р. по серпень 2018р. станом на червень 2021р. в сумі 120454,61грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала клопотання про розгляд справи без її участи, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав відзив на позовну заяву та додаткові пояснення до відзиву, згідно до яких позовні вимоги не визнає, та окрім того у додаткових пояснення зазначив , що вважає, що різниця між фактично нарахованою заробітною платою позивача та заробітною платою становить 47094,77грн., а компенсація не підлягає задоволенню, оскільки мінімальний посадовий оклад (тарифна ставка) не є різновидом державних соціальних гарантій, функційно застосовується під час формування тарифної системи оплати праці та є основою диференціації розмірів заробітної плати. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 27.07.1999 року по 21.08.2018 року, із них до 09.04.2008 року працюючи економістом першої категорії відділу 533, а з 09.04.2008 року - провідним економістом відділу 533, була звільнена 21.08.2018 року за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Між сторонами виникли правовідносини з приводу оплати праці, які регулюються Кодексом законодавства про працю України, Законами України «Про оплату праці», «Про колективні договори і угоди», «Про соціальний діалог в Україні». Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Дані положення кореспондуються зі статтею 1 Закону України «Про оплату праці». Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про оплату праці» основною заробітною платою є винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Відповідно до статті 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Аналогічні за змістом положення містяться в статті 15 Закону України «Про оплату праці». Згідно із абзацом 4 частини 1 статті 5 Закону України «Про оплату праці» організація оплати праці здійснюється, зокрема, на підставі галузевих (міжгалузевих), територіальних угод. Відповідно до ч.1 статті 14 Закону України «Про оплату праці» договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на національному (генеральна угода), галузевому (галузева (міжгалузева) угода), територіальному (територіальна угода) та локальному (колективний договір) рівнях відповідно до законів. Отже, встановлені галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами умови оплати праці є гарантіями для працівників в сфері оплати праці й безпосереднє застосування таких умов є обов`язковим для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії угоди. Частиною 3 статті 96 КЗпП України (в редакції, яка діяла до 01 січня 2017 року) було передбачено, що формування тарифної сітки (схеми посадових окладів) провадиться на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). З Статуту ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» (нова редакція), затвердженого наказом Державного концерну «Укроборонпром» від 18 квітня 2017 року, вбачається, що ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» є державним комерційним підприємством, заснованим на державній власності відповідно до наказу Мінпромполітики України від 29 липня 1998 року № 261 «Про створення підприємства «Львівського державного заводу «ЛОРТА» та передане в управління ДК «Укроборонпром» (пункт 1.1. Статуту) . З 2008 року па Дії «ЛДЗ «ЛОРТА» діяла Галузева угода 2008-2009 роки, яка була укладена між Міністерством промисловоїполітики України, Фондом державного майна України. Всеукраїнським об`єднання обласних організацій роботодавців підприємств машинобудівної та металообробної галузей «Металіндустрія - Україна» та профспілками автомобільного та сільськогосподарського машинобудування, машинобудівників та приладобудівників космічного та загального машинобудування, лісових галузей, машинобудування, суднобудування, оборонної промисловості, енергетики та електротехнічної промисловості, атомної енергетики і промисловості України, що обьєднгалися для ведення колективних договорів. У п. 5.1.1. Галузевої угоди па 2008-2009 роки зазначено, що на підприємствах поширюються мінімальні коефіцієнти співвідношень місячних тарифних ставок тиків першого розряду з нормальними умовами праці до законодавчо визначеного розміру мінімальної заробітної плати згідно з Додатком N 1, та вказано про збереження відношення між законодавчо встановленою мінімальною заробітною платою та мінімальною тарифною ставкою робітника першого розряду третьої сітки не менш ніж як 1 до 1,25. Тобто в цей період (до підписання наступної Галузевої угоди) для розрахунку окладу позивачу має застосовуватися коефіцієнт 1, 25. Однак з 2010 року на ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» почала діяти Галузева угода на 2010-2011 . У п.2.4.1 угоди зазначено, що така угода укладається на 2010 та 2011 роки, набуває чинності з 01 січня 2010 року і діє до укладення нової угоди. У п. 5.1.1. Галузевої угоди на 2010-2011 роки встановлено співвідношення між законодавчо встановленою мінімальною заробітною платою та мінімальною тарифною ставкою робітника першого розряду третьої сітки не менш як 1 до 1.1. Таким чином, відповідач не мав права застосовувати інші коефіцієнти, ніж ті, які вказані у чинній Галузевій угоді, яка була підписана уповноваженим власником відповідача. Тому відповідача застосовував коефіцієнт 1,25 за період 2008-2010 роки, а з 2010 року вже застосовував коефіцієнт 1.1. Тому суд вважає, що посилання позивача на застосування в період з 2008 по 2016р коефіцієнту 1,25 є хибним . 03 жовтня 2016 у Міністерстві соціальної політики України зареєстрована за № 22 Міжгалузева угода у сфері машинобудування, металообробки, електротехніки, радіоелектроніки, приладобудування, суднобудування, деревообробної та паперової, легкої та текстильної промисловості України на 2016 - 2020 роки (надалі - Міжгалузева угода на 2016 - 2020 роки), укладена між Міністерством економічного розвитку і торгівлі України, Фондом державного майна України та профспілками автомобільного та сільськогосподарського машинобудування; працівників енергетики та електротехнічної промисловості; працівників космічного та загального машинобудування; працівників лісових галузей; машинобудівників та приладобудівників; працівників машинобудування та металообробки; працівників радіоелектроніки та машинобудування; працівників суднобудування; працівників текстильної та легкої промисловості була укладена. 23 січня 2017 року ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» винесений наказ № 6 «Про впровадження Міжгалузевої угоди на 2016-2020 роки та збільшення заробітної плати». Відповідно до вказаного наказу з 01 січня 2017 року на підприємстві були впроваджені нові тарифні ставки та схеми посадових окладів працівникам заводу з метою виконання Міжгалузевої угоди та збільшенням заробітної плати. 11 січня 2018 року ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» винесений наказ № 6 «Про збільшення заробітної плати». Відповідно до вказаного наказу з 01 січня 2018 року на підприємстві були впроваджені нові тарифні ставки та схеми посадових окладів працівникам заводу з метою виконання Міжгалузевої угоди та збільшенням заробітної плати. 18 червня 2018 року ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» винесений наказ № 323 «Про скасування наказів № 6 від 23.01.2017р. та № 6 від 11.01.2018р.» згідно з вказаним наказом були скасовані наказ № 6 від 23 січня 2017 року «Про впровадження Міжгалузевої угоди на 2016-2020 роки та збільшення заробітної плати» та наказ № 6 від 11 січня 2018 року «Про збільшення заробітної плати», як такі, що суперечать чинному законодавству. Відповідно до підпункту 5.1.1 Міжгалузевої угоди на 2016-2020 роки (підписаною сторонами протягом вересня 2016 року) сторони домовилися установити на Підприємствах, на період до законодавчого встановлення реального прожиткового мінімуму, співвідношення між законодавчо встановленою мінімальною заробітною платою та мінімальною тарифною ставкою робітника першого розряду третьої сітки не менш як 1 до 1,5. Установити мінімальні коефіцієнти співвідношень місячних тарифних ставок робітників першого розряду з нормальними умовами праці до законодавчо визначеного розміру мінімальної заробітної плати згідно з Додатком №1 до Угоди. З системного аналізу норм статті 96 КЗпП України (в редакції, яка діяла до 01 січня 2017 року) та положень обох Галузевих угод та Міжгалузевої угоди слідує, що мінімальна заробітна плата застосовувалася як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників ДП «ЛДЗ «ЛОРТА». Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року№ 1774-VIII стаття 96 КЗпП Україна зазнала змін та була викладена у новій редакції. Відповідно до частин 1 - 6 статті 96 КЗпП Україна (в редакції Закону України від 06 грудня 2016 року№ 1774-VIII) системами оплати праці є тарифна та інші системи, що формуються на оцінках складності виконуваних робіт і кваліфікації працівників. Тарифна система оплати праці включає: тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і професійні стандарти (кваліфікаційні характеристики). Тарифна система оплати праці використовується при розподілі робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою для формування та диференціації розмірів заробітної плати. Тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі тарифної ставки робітника першого розряду та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). Схема посадових окладів (тарифних ставок) працівників установ, закладів та організацій, що фінансуються з бюджету, формується на основі: мінімального посадового окладу (тарифної ставки), встановленого Кабінетом Міністрів України; міжпосадових (міжкваліфікаційних) співвідношень розмірів посадових окладів (тарифних ставок) і тарифних коефіцієнтів. Мінімальний посадовий оклад (тарифна ставка) встановлюється у розмірі, не меншому за прожитковий мінімум, встановлений для працездатних осіб на 1 січня календарного року. Аналогічних змін зазнала і стаття 6 Закону України «Про оплату праці». Пунктом 1 «ІІ. Перехідних положень» Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII передбачено, що цей Закон набирає чинності з 01 січня 2017 року. У пункті 5 «ІІ. Перехідних положень» Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина у колективних договорах та угодах усіх рівнів. Сторонам, які уклали колективні договори і угоди, у тримісячний строк привести їх норми у відповідність із цим Законом згідно із законодавством. До внесення змін до колективних договорів і угод усіх рівнів щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Рішенням Конституційного Суду України від 15 липня 2021 року справі № 1-157/2019(3593/19) за конституційним поданням 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини шостої статті 6 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року № 1774-VIII, частини шостої статті 96 Кодексу законів про працю України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року № 1774-VIII (про мінімальний посадовий оклад (тарифну ставку) вирішено: визнати такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), частину шосту статті 6 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року № 1774, частину шосту статті 96 Кодексу законів про працю України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року № 1774-VIII. У мотивувальній частині рішення Конституційного Суду України від 15 липня 2021 року справі № 1-157/2019(3593/19) зазначається, що мінімальним розміром виплат, що їх має отримувати кожен як основне джерело існування для гарантування реалізації конституційного права на достатній життєвий рівень, є прожитковий мінімум, розмір якого з урахуванням його суті та призначення визначає Верховна Рада України у відповідному законі. З метою виконання приписів Конституції та законів України Кабінет Міністрів України на підставі оспорюваних приписів Закону в редакції Закону № 1774 та Кодексу в редакції Закону № 1774 зобов`язаний встановлювати такий розмір мінімального посадового окладу (тарифної ставки), щоб його використання у тарифній системі оплати праці не лише забезпечило достатній життєвий рівень для того, хто працює, а й заохочувало працівника до покращення умов життя для себе і своєї сім`ї (пункт 6.4 рішення). Таким чином, суд вважає, що розрахунок окладу позивача за період з 01.01.2008 року по 08 квітня 2008 року має виглядати наступним чином: Мінімальна заробітна плата х 1,25(співвідношення між законодавчо встановленою мінімальною заробітною платою та мінімальною тарифною ставкою робітника першого розряду третьої сітки) х 1,35 ( мінімальний посадовий оклад техніка без категорії, що дорівнює місячній тарифній ставці робітника третього розряду третьої сітки згідно з Додатком №1 до Галузевої угоди) х 1, 55 (мінімальний коефіцієнт міжпосадового співвідношення посадового окладу економіста першої категорії до посадового окладу техніка згідно з Додатком №2 до Галузевої угоди). Розрахунок окладу провідного економіста першої категорії відділу 533 за період (09.04.2008 року по 01.01.2010 року має виглядати наступним чином: Мінімальна заробітна плата х 1,25 ( співвідношення між законодавчо встановленою мінімальною заробітною платою та мінімальною тарифною ставкою робітника першого розряду третьої сітки) х 1,35 (мінімальний посадовий оклад техніка без категорії, що дорівнює місячній тарифній ставці робітника третього розряду третьої сітки згідно з Додатком №1 до Галузевої угоди) х 1, 64 (мінімальний коефіцієнт міжпосадового співвідношення посадового окладу економіста першої категорії до посадового окладу техніка згідно з Додатком №2 до Галузевої угоди). Розрахунок окладу провідного економіста першої категорії відділу 533за період 01.01.2010 року по жовтень 2016 має виглядати наступним чином: Мінімальна заробітна плата х 1,1 (співвідношення між законодавчо встановленою мінімальною заробітною платою та мінімальною тарифною ставкою робітника першого розряду третьої сітки) х 1,35 ( мінімальний посадовий оклад техніка без категорії, що дорівнює місячній тарифній ставці робітника третього розряду третьої сітки згідно з Додатком №1 до Галузевої угоди) х 1, 64 (мінімальний коефіцієнт міжпосадового співвідношення посадового окладу економіста першої категорії до посадового окладу техніка згідно з Додатком №2 до Галузевої угоди). Розрахунок окладу провідного економіста першої категорії відділу 533 за період жовтень 2016р. по 21.08.2018р. має он виглядати наступним чином: Мінімальна заробітна плата х 1,5 (співвідношення між законодавчо встановленою мінімальною заробітною платою та мінімальною тарифною ставкою робітника першого розряду третьої сітки) х 1,35 ( мінімальний посадовий оклад техніка без категорії, що дорівнює місячній тарифній ставці робітника третього розряду третьої сітки згідно з Додатком №1 до Галузевої угоди) х 1, 64 (мінімальний коефіцієнт міжпосадового співвідношення посадового окладу економіста першої категорії до посадового окладу техніка згідно з Додатком №2 до Галузевої угоди). Тому суд вважає, що позивач невірно здійснив розрахунок свого посадового окладу оскільки слід застосовувати коефіцієнт до мінімального прожиткового мінімуму, а ні мінімальної заробітної плати, як це він зробив. Таким чином, суд погоджується з розрахунком заборгованості по заробітній платі, здійсненим відповідачем та долученим до додаткових пояснень щодо свого відзиву на позов, та виходячи до розрахункових листів (табулеграм) позивача. Саме сума 47094,77грн. без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми, вважається заборгованістю, як невиплачена заробітна плата позивачу. Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» визначено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно зі статтями 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Пунктами 3, 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001р. №159 передбачено, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Згідно з долученим представником відповідача до матеріалів справи розрахунком суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, така компенсація позивачу становить 78769,67грн. Однак, враховуючи принцип співмірності розміру компенсації по відношенню до розміру заборгованості заробітної плати за фактично відпрацьований час в сумі 47094,77грн. та, враховуючи воєнний стан в країні, суд вважає, що розмір компенсації має становити 10000 грн., виходячи при цьому з принципу розумності та справедливості. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Таким чином, заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, стягненню підлягає сума у розмірі 57094,77 грн.( 47094,77грн. +10000грн.).

Outcome: partial