Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-15 00:00:00

У листопаді 2021 року позивач [PERSON] звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить суд визнати відповідача [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу на праві власності належить вказана квартира, в якій крім неї, зареєстровано два її сини та колишній чоловік [PERSON] . З 03.09.2020 року та по даний час відповідач у квартирі не проживає та не з`являється, витрат по утриманню житла та веденню домашнього господарства він не несе, його речей в квартирі немає, на усні прохання добровільно знятись з реєстрації відповідач не реагує. Вказує, що факт його перебування на реєстраційному обліку в належній позивачу квартирі порушує її права як власника, тому звернулась до суду. 23.11.2021 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 17.02.2022 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи. 15.03.2022 року позивач подала через канцелярію суду заяву, в якій просить суд розглядати справу за її відсутності, позов підтримує, проти заочного рішення не заперечує, судові витрати по справі просить залишити за нею. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином за місцем реєстрації проживання. У зв`язку з наведеним, суд ухвалив провести заочний розгляд справи відповідно до ст. 280 ЦПК України. На підставі\~ ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ), [INFO] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 17.04.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Корнійчуком В.І., реєстровий № 1660. 18.04.2006 року реєстратором Білоцерківського міжміського бюро технічної інвентаризації прийнято рішення про реєстрацію права власності на вказану квартиру, реєстраційний номер 14388852, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10434399 від 18.04.2006 року. Сторони по справі з 18.01.2019 року перебували в шлюбі, який розірвано заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.05.2021 року у справі № 357/13044/20.\~ Відповідно до наявного у справі витягу з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади № 15.2-03/23260 від 31.08.2021 року, за спірною адресою зареєстровані: з 23.05.2006 року [PERSON] , [INFO] , з 23.05.2006 року [PERSON] , [INFO] , з 23.09.2014 року [PERSON] , [INFO] , з 13.08.2020 року - [PERSON] , [INFO] . Згідно з актом КП БМР ЖЕК № 7 про фактично проживаючих осіб, в квартирі [ADDRESS] фактично проживають із числа зареєстрованих: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відсутній із числа зареєстрованих осіб з 03.09.2020 року [PERSON] . При вирішенні справи суд виходить з наступного. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», надав роз`яснення, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Нормою ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним право користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Наслідком задоволення вимоги позову про втрату права користування житловим приміщенням є зняття особи з реєстрації за певною адресою. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивачем належними та допустимими доказами доведено ті факти, що вона є власником квартири [ADDRESS] , а відповідач у квартирі не проживає більше року. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом підлягає задоволенню. Судові витрати по справі залишити за позивачем.

Outcome: approved