Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Драбівської селищної ради Золотоніського району Черкаської області про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Свій позов [PERSON] обґрунтовує тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина, що складалась з земельної ділянки площею 3,2049 га, в адміністративних межах Драбівської селищної ради Черкаської області. Після похорон, співмешканка батька [PERSON] повідомила позивача, що за життя [PERSON] склав заповіт на її ім?я та в подальшому вона все спадкове майно після смерті батька переоформила на себе, що також підтвердив нотаріус. [PERSON] померла [INFO] у с. Великий Хутір Драбівського району Черкаської області, спадкоємців після її смерті не залишилося, спадкова справа не відкривалась. У 2021р. від працівників Драбівської селищної ради позивач дізнався про те, що батько за життя заповіту не складав, а спадщину після його смерті ніхто не прийняв. У вересні 2021 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, у якій просив суд визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] . Рішенням суду від 24.01.2022р. даний позов було задоволено. Позивач зазначає, що державний нотаріус при отриманні заяви співмешканки батька [PERSON] про видачу їй свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] не вжив заходів щодо встановлення кола спадкоємців померлого та видав їй 25 травня 2005 року свідоцтво про право на спадщину за законом, як особі яка на час відкриття спадщини проживала із спадкоємцем не менше п`яти років, як спадкоємиці четвертої черги, не врахувавши, що позивач є спадкоємцем першої черги спадкоємців за законом. Після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом гр. [PERSON] дане свідоцтво в Драбівському районному відділі земельних ресурсів не зареєструвала, а тому відповідні зміни до Книги записів державних актів на право приватної власності на землю не вносилися. [PERSON] достовірно було відомо про те, що померлий [PERSON] , мав сина, тобто позивача, але цей факт нею від нотаріуса був прихований. Сам нотаріус не перевірив наявності інших спадкоємців, чим безпідставно позбавив позивача права на спадщину після смерті батька. Звернувшись до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерь батька на підставі рішення Драбівського районного суду від 24 січня 2022 року, його заява була прийнята, але свідоцтво про право на спадщину за законом позивачу видане не було, оскільки таке свідоцтво вже було видане на ім`я [PERSON] , тому просить визнати недійсним вказане свідоцтво про право на спадщину за законом та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , право власності на земельну ділянку, розміром 3,2049 га, що розташована на території Драбівської селищної ради смт. Драбів Драбівського району Черкаської області. Ухвалою Драбівського районного суду від 25 квітня 2022 року призначено підготовче судове засідання. У підготовче судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Фай В.Г. не прибули, від представника позивача надійшло клопотання вх. № 1569/22-Вх від 16.05.2022р., у якому просив провести підготовче судове засідання без присутності позивача та його представника, позов підтримав у повному обсязі, проти прийняття рішення у підготовчому судовому засіданні не заперечував. Представник відповідача Драбівської селищної ради Золотоніського району Черкаської області в судове засідання не прибув, відзив на позовну заяву не надав, натомість скерував до суду заяву вх. № 1577/22-Вх від 16.05.2022р., в якій проти позовних вимог не заперечував, просив здійснити розгляд справи без участі представника Драбівської селищної ради, судові витрати залишити за заявником. Відповідно до ч. 3-4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому може бути прийнято судом. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити рішення. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 24.09.1973р. Драбівським райбюро ЗАГС Черкаської області, [PERSON] народився [INFO] та його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] Згідно копії повторного свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , виданого 10.08.2021р.Драбівським відділом РАЦС у Золотоніському районі Черкаської області ЦМУЮ (м. Київ), [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 28 жовтня 1994р. у Драбівському відділі ДРАЦС у Золотоніському районі Черкаської області ЦМУМЮ (м. Київ), після одруження прізвище чоловіка [PERSON] . Згідно копії повторного свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 18.07.2017р. Драбівським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Черкаській області, [PERSON] помер [INFO] у віці 60 р. у смт. Драбів, Драбівського району, Черкаської області. Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЧР № 114923 від 16.04.2004р., виданого на підставі Розпорядження голови Драбівської РДА від 16.03.2004р. № 146, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,2049 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Драбівської селищної ради Драбівського району, Черкаської області. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 25.05.2005р. державним нотаріусом Драбівської державної нотаріальної контори Петраченком О.В., спадкоємцем майна [PERSON] , померлого [INFO] , є [PERSON] . Спадкове майно складається з земельної ділянки розміром 3,2049 га, розташованої на території Драбівської селищної ради, смт. Драбів, Драбівського району, Черкаської області, та належала померлому на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серія ЧР №114923, виданого 16 квітня 2004 року Драбівською районною державною адміністрацією і зареєстрованою в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 349; майнового паю члена колективного с/г підприємства пайового фонду ксп ім. Суворова, що знаходиться в смт. Драбів, Драбівського району, Черкаської області, та належав померлому на підставі Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ЧЕ-ІІ № 020644, виданого 22 квітня 2003 року Драбівською селищною радою. Згідно копій витягів про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 262673 та № 262756 від 25.05.2005р. у Драбівській державній нотаріальній конторі 15.12.2004 р. зареєстровано спадкову справу № 926, спадкодавець [PERSON] , що помер [INFO] та видано Свідоцтво про право на спадщину ВСВ № 995765 від 25.05.2005р. Із копії спадкової справи № 926 від 15.12.2004р. вбачається, що вона відкрита на підставі заяви [PERSON] від 15.12.2004р., яка вказала, що [INFO] помер її співмешканець [PERSON] , спадкове майно, яке залишилось на день його смерті вона приймає, в розділі щодо відомостей про інших спадкоємців відомості відсутні. 25.05.2005р. [PERSON] звернулася до Драбівської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , що помер [INFO] , у якій також вказала, що інших спадкоємців немає. 09.03.2022р. до Драбівської державної нотаріальної контори звернувся [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , що помер [INFO] . Згідно даних витягу б/н від 19.04.2005р. Драбівського районного відділу земельних ресурсів нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 3,2049 га становить 39573 грн. Згідно рішення Драбівського районного суду Черкаської області по цивільній справі № 692/903/21, провадження № 2/692/14/22, [PERSON] визначено додатковий строк для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , тривалістю 2 місяці. Згідно копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.03.2022р. державного нотаріуса Першої Черкаської державної нотаріальної контори в порядку заміщення державного нотаріуса Драбівської державної нотаріальної контори Шалденко Л.В., після смерті [PERSON] , померлого [INFO] у Спадковому реєстрі відсутні заповіти від його імені, після його смерті з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом звернулась [PERSON] . Оскільки у спадковій справі заяви про прийняття спадщини інших спадкоємців, та документи, які б підтверджували факт прийняття спадщини іншими спадкоємцями були відсутні, нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на підставі ст. 1264 ЦК України на ім`я [PERSON] . [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 3,2049, що розташована на території Драбівської селищної ради Драбівського району Черкаської області та майнового паю члена колективного с/г підприємства пайового фонду КСП ім. Суворова, що знаходиться в смт. Драбів, Драбівського району Черкаської області, оскільки вже отримано свідоцтво на вказане майно. Згідно копії витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-7116810892021 від 16.08.2021р. земельна ділянка площею 3,2049, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7120655100:02:002:0674 зареєстрована 16.04.2004р. Драбівським РВ ЧРФ ДП «Центр ДЗК». Згідно копії відомостей про право власності/право постійного користування, внесені до Поземельної книги, крім відомостей про речові права, що виникли після 01.01.2013р. власником (користувачем) земельної ділянки вказаний [PERSON] , документ, що посвідчує право Державний акту від 16.04.2004р. ЧР 114923. Згідно копії запису акта про смерть № 40 від 08.10.2008р. виконавчого комітету Великохутірської сільської ради Драбівського району Черкаської області, [PERSON] померла [INFO] у віці 69 років у с. Великий Хутір, Драбівського району Черкаської області, видано свідоцтво серія [NUMBER] . Згідно копій Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 67533915 від 30.11.2021р. та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 68853758 від 27.04.2022р. інформація про спадкові справи після смерті [PERSON] у Спадковому реєстрі відсутня. Інших доказів сторонами суду не надано. Надаючи правову оцінку обставинам справи слід зазначити наступне. Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно положень ч. 1 ст.1222 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення правовідносин спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно положень ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до\~ст.\~1296\~ЦК України,\~спадкоємець,\~який прийняв\~спадщину,\~може одержати\~свідоцтво про\~право на\~спадщину.\~Відсутність свідоцтва\~про право\~на спадщину\~не позбавляє\~спадкоємця права\~на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 11.12.2019р. по справі № 414/811/17, свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. У постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) зроблено висновок, що у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо. Відповідно положень ст. 63 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус або\~в сільських\~населених пунктах\~-\~посадова особа\~органу місцевого\~самоврядування,\~уповноважена на\~вчинення нотаріальних\~дій,\~отримавши від\~спадкоємців повідомлення\~про відкриття\~спадщини,\~зобов`язана повідомити\~про це\~тих спадкоємців,\~місце проживання\~або роботи\~яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Відповідно положень ст. 67 ЗУ «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Суд, аналізуючи викладене, приходить до висновку, що позивач, будучи сином спадкодавця [PERSON] та, відповідно, спадкоємцем першої черги, мав право на спадщину, в тому числі і на земельну частку (пай) після смерті батька, що повністю відповідає вимогам закону. У той же час, [PERSON] , яка згідно положень законодавства є спадкоємцем четвертої черги, звертаючись до нотаріуса за заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину, зазначивши, що є єдиним спадкоємцем і не вказавши про наявність інших спадкоємців, зокрема, про живого спадкоємця першої черги - позивача та отримавши Свідоцтво про право на спадщину на своє ім`я, - діяла всупереч нормам чинного на той час законодавства та фактично усунула позивача [PERSON] від спадкування. Внаслідок цього, у нотаріуса не було підстав вчиняти дії згідно положень ст. 63 ЗУ «Про нотаріат» - повідомити інших спадкоємців про прийняття спадщини. Оскільки на ім`я [PERSON] 25.05.2005р. державним нотаріусом Драбівської державної нотаріальної контори Петраченком О.В. було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на спірне майно з порушення правил черговості спадкування за законом, то вимога про визнання недійсним вказаного свідоцтва підлягає до задоволення. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до пункту другого частини першої ст. 3 Цивільного кодексу України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. (ч. 1 та 2 ст. 321 Цивільного кодексу України). Так, позови про визнання права власності спрямовані на усунення перешкод у здійсненні власником свого права і виключення домагань на приналежне власнику майно за допомогою підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини першої статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтями 16, 328 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved