Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] , яка була одноосібною власницею житлового будинку [ADDRESS] . Позивач фактично зареєстрована та проживає у вищезазначеному житловому будинку з 2001 року. Звернувшись до Маловисківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті її матері та в процесі оформлення, виготовлення правовстановлюючої документації на спадкове майно, позивач дізналася, що з 22.06.2009 року в будинку зареєстрована їхня племінниця [PERSON] . Зазначила, що [PERSON] із початку реєстрації в будинку не проживала, речей в будинку не зберігала і не залишала. Позивачу відомо, що відповідач працювала у м. Києві, але постійного місця проживання там не мала, в даний час втратила будь - які зв`язки із останньою, намагалася розшукати її, але спроби були марними. Факт реєстрації відповідача в будинку матері створює їй (позивачу) перешкоди в оформленні правовстановлюючої документації на спадковий будинок та позбавляє її права оформити пільги по сплаті житлово - комунальних послуг та розпоряджатися даним будинком. На підставі вище викладеного просила, визнати [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою буд. [ADDRESS] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - житлового будинку, що зняття її з реєстраційного обліку місця проживання за вказаною адресою. Ухвалою судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 07.02.2022 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) в судове засідання сторін. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, повідомлялася про час та місце розгляду справи, подала заяву зареєстровану судом 28.04.2022 року за вх. № 2967, про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася в розумінні положень п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, судова повістка направлялась за зареєстрованим місцем проживання, про що свідчать конверт про повернення з відміткою «за закінченням терміну зберігання», також повідомлялася шляхом поміщення оголошення на веб-сайті судової влади України про виклик відповідача в судове засідання, при чому з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не відомі, заяви, клопотання, а також відзив на позов відповідач не подавала, тим самим, судом відзначається, що відповідач не скористалася своїм правом на участь в судовому засіданні, надання суду пояснень та доказів на обґрунтування своєї позиції щодо заявлених позивачем позовних вимог. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві позивач. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. Заперечення від сторін проти заочного розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходило. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України. За наведених вище обставин, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 19.10.2021 року Маловисківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Новоукраїнському районі, Кіровоградської області Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дінпро), актовий запис №407 (а.с.12). Позивач - [PERSON] , народилася [INFO] , її батьками в свідоцтві про народження зазначені: батько [PERSON] , мати [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва серії [NUMBER] , виданого повторно 25.10.1990 року відділом ЗАГС Маловисківського райвиконкому Кіровоградської області. (а.с 14). Згідно копії свідоцтва про шлюб [PERSON] , [INFO] , зареєструвала шлюб із [PERSON] , [INFO] , актовий запис за №17, прізвища дружини та чоловіка після реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). Відповідно до довідки №98/02-14 від 27.01.2022 року, виданої Маловисківською районною державною нотаріальною конторою Кіровоградської області [PERSON] згідно якої вбачається, що [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , звернулася до нотаріальної контори для оформлення спадщини на спадкове майно, та є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , була зареєстрована та проживала до дня смерті в [ADDRESS] (а.с.16). Згідно свідоцтва виданого 11 травня 1995 року на право власності на жилий будинок за адресою: [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] , на підставі рішення виконкому Маловисківської міської ради народних депутатів від 26.04.1995 року № 102, зареєстрованого Маловисківським бюро технічної інвентаризації та записано в реєстрову книгу №22 за реєстровим №4391 (а.с.17). Відповідно до копії свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 11.05.1995 року, жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] , на підставі рішення виконкому Маловисківської міської ради народних депутатів від 26.04.1995 року № 102, зареєстрованого Маловисківським бюро технічної інвентаризації та записаний в реєстрову книгу №22 за реєстровим №4391 (а.с. 17). Відповідно відомостей зазначених в паспорті [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.10-11). На підставі звернення [PERSON] факт не проживання [PERSON] в будинку за адресою: [ADDRESS] , який належить на праві приватної власності [PERSON] підтверджується актом від 26 січня 2022 року, у складі комісії: заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради - Жовтило А.В., начальника загального відділу - Берегуленко Т.М., начальника відділу соціального захисту населення, праці та охорони здоров`я - Шпак Т.М., спеціаліста II категорії відділу архітектури, містобудування, будівництва та ЖКГ Вовк. О.О., та за результатами якого встановлено, що домоволодіння за вказаною адресою є спадковим майном [PERSON] , яка на даний момент не вступила у спадщину. Окрім неї та членів її родини, згідно інформації, що міститься у домовій книзі та реєстрі територіальної громади Маловисківської міської ради, у домоволодінні 22.06.2009 року була зареєстрована [PERSON] . В ході проведення обстеження було встановлено, що вказана особа з моменту реєстрації за вказаною адресою не проживала. Дану інформацію підтвердили сусіди: [PERSON] , яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] , яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . На підставі вищезазначеного комісія прийшла до висновку, що [PERSON] з моменту реєстрації за адресою: [ADDRESS] , не проживає (а.с. 15). Тобто відповідач [PERSON] за вищевказаною адресою не проживає більше 13 років. Згідно рішення Маловисківської міської ради Маловисківської міської ОТГ №11 від 20.11.2015 року та додатку 1 до рішення Маловисківської міської ради від 20 листопада 2015 року №11 про перейменування вулиць, населених пунктів Маловисківської міської ради Кіровоградської області назву вулиці Енгельса перейменовано на вулицю Проліскова (а.с.6-9). Конституція України визначено основні засади права власності, статтею 41 визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, та складається з правомочностей власника щодо права володіння, права користування і права розпорядження. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно абз.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Постановою Верховного Суду України від 16.01.2012 р. № 6-57 цс встановлено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Наявність судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням, у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, є підставою для подальшого зняття особи з реєстраційного обліку місця проживання за вказаною адресою. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В свою чергу, статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, а члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Тобто, за своєю природою це право проживання є правом сервітутного типу і відноситься до особистих сервітутів. Особистий характер даного сервітуту полягає в тому, що він встановлюється в інтересах певної особи, яка має статус члена сім`ї власника житлового приміщення. Отже, особа матиме право на користування житлом поряд з власником за умови, що вона є членом сім`ї власника житла та проживає разом з ним. При цьому, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч.2 ст. 405 ЦК України). Більш того, на підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, якою, зокрема, передбачено, що до членів сім`ї наймача належать чоловік (дружина) наймача, їх діти і батьки. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини суд відзначає, що правовідносини між сторонами мають бути врегульовані відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, згідно з якими член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю сторін між ним і власником житла або законом. Оскільки під час судового розгляду встановлено, що відповідач [PERSON] , яка набула права користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] , як член сім`ї позивача [PERSON] , не проживає в зазначеному вище житловому приміщенні понад один рік, та не використовує житло за цільовим призначенням для проживання, а так само не встановлено, що відповідач претендувала на користування зазначеним житловим будинком, або ж намагалася вселитися в домоволодіння, або ж була відсутня в житловому будинку за вказаною вище адресою з поважних причин, приймаючи також до уваги, що між сторонами не було встановлено іншого порядку втрати права на користування житлом, ніж той, який встановлений Законом, крім того, позивач позбавлена права оформити правовстановлюючі документи на житловий будинок відповідно до Законодавства, тому суд приходить до висновку про те, що існують передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог позивача [PERSON] про визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування відповідним житловим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS] , при цьому судом при вирішенні справи враховується також правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16.01.2012 р. у справі №6-57цс11, відповідно до якого у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. З урахуванням викладеного вище, необхідним є визнання відповідача такою, що втратила право на користування вищевказаним житловим приміщенням. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» № 1871-ІХ від 05.11.2021 року, орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на підставі чого та враховуючи задоволення позовних вимог позивача, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved