Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього на користь Приватного акціонерного товариства Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» (далі - ПрАТ АСК «Скарбниця») суму страхового відшкодування в розмірі 7 835,00грн. Вирішити питання про розподіл судових витрат. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між ПрАТ АСК «Скарбниця» та [PERSON] 25.09.2018 року укладено договір страхування транспортних засобів за Полісом № АМ/4416774, об`єктом страхування за яким є автомобіль марки «VOLKSVAGEN JETTA», державний номерний знак [NUMBER] . 27 січня 2019 року [PERSON] керуючи цей автомобіль здійснив по вул.Котляревського в напрямку вул.Ген. Чупринки у м.Львові зіткнення з автомобілем МАН (вантажний сміттєвоз) д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого автомобілі та отримали технічні пошкодження. На основі страхового акта №28/цв/19 ПрАТ АСК « Скарбниця» виплатила страхове відшкодування ТОВ «АВЕ Львів» у розмірі 15\~670,00 грн. Вважає, що відповідачем мають бути компенсовані 50% виплаченого страхового відшкодування, оскільки на момент настання ДТП були порушені умови п. 13.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Ухвалою судді від 03.02.2022 року відкрито провадження у справі та визначено розглядати таку за правилами спрощеного позовного провадження. Від відповідача відзив на позовну заяву не надійшов. Позивач в судове засідання не з`явився, разом з тим в матеріалах справи міститься клопотання представника останнього від 07.06.2022 року про розгляд справи без його участі, а тому суд вважає, що справу слід слухати у відсутності позивача на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомляв, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи. За таких обставин суд вважає, що справу слід слухати за відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення. У відповідності до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 27 січня 2019 року о 04 год. 05 хв. по вул.Котляревського в напрямку вул. Ген. Чупринки у м. Львові з вини [PERSON] , який керував автомобілем марки «VOLKSVAGEN JETTA», реєстраційний номер [NUMBER] , відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено належний ТзОВ «АВЕ ЛЬВІВ» транспортний засіб марки «MAN», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Вину [PERSON] у цій ДТП визнано постановою Франківського районного суду м.Львова від 15.02.2019 року у справі №465/420/19. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, зібраними у справі доказами підтверджується наявність вини водія [PERSON] у завданні пошкоджень транспортному засобу марки «MAN», реєстраційний номер [NUMBER] . Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «VOLKSVAGEN JETTA» (реєстраційний номер [NUMBER] ) [PERSON] на час ДТП була застрахована у ПрАТ АСК «Скарбниця», поліс №АМ/4416774, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну 100\~000 грн., розмір франшизи 0,00 грн., строк дії договору з 26.09.2018 року до 25.09.2019 року. 11.02.2019 року оцінювачем [PERSON] складено звіт №ФД-000037 про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу пошкодженого колісного транспортного засобу, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «MAN» становить 18\~804,00 грн. 12.04.2019 року ТзОВ «АВЕ ЛЬВІВ» звернулося до позивача ПрАТ АСК «Скарбниця» із заявою про виплату страхового відшкодування 18\~804,00 грн. На підставі страхового акта від 02.07.2019 року №28/цв/19 11.12.2020 року ПрАТ АСК «Скарбниця» перерахувало на користь ТзОВ «АВЕ ЛЬВІВ» 15\~670,00 грн. страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням від 02.07.2019 року №3495. 21.08.2019 року ПрАТ АСК «Скарбниця» звернулося до відповідача [PERSON] із претензією про відшкодування шкоди у розмірі 7\~835,00 грн., яка залишилась без належного реагування зі сторони відповідача. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулась і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно зі статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком (стаття 990 ЦК України). Порядок та умови здійснення страхового відшкодування за договорами (полісами) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів регламентується Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Частиною другою статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено що, розмір страхової платежу за одним внутрішнім договором страхуванням зменшується на 50% відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, інвалід II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до І або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадянин України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу. При укладанні Поліса №АМ/4416774 суму страхового платежу зменшено на 50% оскільки страхувальником був пенсіонер [PERSON] , а на момент настання ДТП транспортним засобом керував [PERSON] . Відповідно до п.38-1-1 ст.38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використали забезпеченого транспортного засобу, у сфері що передбачає більше значення коригуючої коефіцієнта, ніж визначеного договором страхування чи з порушенням умов, передбачені пунктом 13.2 статті 13 цього закону (при укладенні договору страхування застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого відшкодування. Оскільки пільга надається виключно за умови особистого використання транспортним засобом, а на момент настання ДТП транспортним засобом користувалася інша особа, то були порушені умови п.13.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому відповідачем мають бути компенсовані 50% виплаченого страхового відшкодування у розмірі 7\~835,00 грн. Згідно зі ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.\~Судове рішення\~має відповідати\~завданню цивільного\~судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом. При\~виборі і\~застосуванні норми\~права до\~спірних правовідносин\~суд враховує\~висновки щодо\~застосування відповідних\~норм права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, щодо необхідності задоволення позову у повному обсязі. Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, провадження №12-171гс19). Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З огляду на зазначене положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи. Подібні правові висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19. Звертаючись даним позовом до суду, позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу. Як на доказ цих витрат, позивачем надано Договір про надання правової (правничої) допомоги від 01.02.2020 року, який укладено між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Гордій та партнери», ордер на надання правничої (правової) допомоги від 10.12.2021 року серії ВС №1113150. На підтвердження факту надання правової допомоги та витрат, пов`язаних з такою, надано акт приймання-передачі виконаних робіт від 04.12.2021 року на суму 3\~200 грн. із детальним описом виконаних робіт, платіжне доручення від 09.12.2021 року №8693 про сплату позивачем на користь Адвокатського об`єднання «Гордій та партнери» 3\~200 грн. за надані послуги. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою або тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19), від 12 лютого 2020 року в справі №648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц (провадження №61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18 (провадження №61-44217св18), 01 вересня 2021 року у справі №178/1522/18 (провадження №16-3157св21). Тобто вказана судова практика є незмінною. Таким чином, позивачем підтверджено обсяг наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартість. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені повністю з відповідача [PERSON] слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3\~200 грн. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з чим, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2\~270 грн., сплачений за подання позовної заяви, тобто пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: approved