Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даною позовною заявою, у якій вказує, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Внаслідок його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира [ADDRESS] , яка належала її батьку [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 08.12.1992, посвідченого Березівською сільською радою Гребінківського району Полтавської області. У вказаній квартирі з часу її придбання проживали позивач з батьками [PERSON] , [PERSON] 08.08.1995 шлюб між батьками було розірвано, після чого [PERSON] покинув сім`ю і виїхав до іншого місця проживання, але куди, їй було невідомо. З того часу, зв`язок із батьком було втрачено. У кінці липня місяця минулого року, [PERSON] стало відомо про те, що [INFO] у с. Вечірки Пирятинського району Полтавської області помер її батько. Позивач як спадкоємцем майна померлого [PERSON] за законом звернулася до приватного нотаріуса Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Північно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Михайліченко Т.М. з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, проте отримала відмову, оскільки нею пропущений строк для прийняття спадщини. Зазначає, що строк нею пропущений у зв`язку з тим, що вона не знала про смерть батька, а коли дізналася шестимісячний строк, передбачений законодавством для прийняття спадщини вже сплинув. Вважає, що строк нею пропущений з поважних причин, тому вимушена звернутись до суду з даним позовом. Представник позивача [PERSON] вимоги викладені у позові свого довірителя підтримав у повному обсязі. Додатково зазначив, що від кого саме дізналася і за яких обставин його довірительниця про смерть батька йому невідомо. Позивач та її покійний батько проживали у сусідніх районах. Представник відповідача Пирятинської міської ради Лубенського району Полтавської області у судове засідання не з`явився, до суду надіслав листа про розгляд справи у його відсутність при розгляді справи покладається на розсуд суду. Відповідно до ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с. 11). Внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшла квартира [ADDRESS] , яка належала померлому на підставі договору купівлі - продажу від 08.12.1992, посвідченого Березівською сільською радою (а.с. 18). Відповідно виписки з погосподарської книги по Березівському старостинському округу за період 2006 року по 2023, наданого виконачим комітетом Гребінківської міської ради Полтавської області № 03.1-15/161/3 від 26.08.2021, згідно з погосподарською книгою № 4 за 2006-2010 рр, особовий рахунок № [NUMBER] [PERSON] є головою домогосподарства та прописаний в селі Березівка; в погосподарській книзі № 4 за 2011-2015 рр. особовий рахунок [NUMBER] [PERSON] за адресою [ADDRESS] не значиться та не являється головою домогосподарства; в погосподарській книзі № 4 за 2016-2023 рр. особовий рахунок [NUMBER] [PERSON] за адресою [ADDRESS] не значиться головою домогосподарства, але є співвласником домогосподарства (а.с. 17). Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач [PERSON] є донькою померлого [PERSON] (а.с. 8-9), та спадкоємцем майна померлої першої черги за законом. Шлюб між батьками позивача [PERSON] та [PERSON] розірвано 08.08.1995 (а.с. 10). [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Північно - Схіного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Михайліченко Т.М. з заявою щодо оформлення спадкових прав на майно померлого [INFO] батька [PERSON] , проте у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно їй було відмовлено, оскільки вона пропустила встановлений строк для подання заяви про прийняття спадщини, разом з померлим на час його смерті зареєстрована не була, спадщину шляхом спільного проживання не прийняла, а свідоцтво про право на спадщину може бути видане лише спадкоємцю, що прийняв спадщину (а.с. 20). Відповідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 68368354 від 02.02.2022 спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася (а.с. 19). Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Статтею 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до роз`яснень, які містяться у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Підставами пропуску шестимісячного строку звернення до нотаріальної контори, представник позивача вказує на те, що батьки позивача розлучилися 08.08.1995, з цього часу позивач з батьком не спілкувалася, останній, до дня смерті [INFO] проживав у с. Вечірки Пирятиснького району Полтавської області, про те, що батько помер позивач дізналася у кінці липня 2021 року. Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі статтею 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19). Положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані лише у випадку доведеності наявності перешкод для подання відповідної заяви та наявності підстав для визнання судом цих обставин поважними. З врахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Суд встановив, що позивач зареєстрована та проживає у [ADDRESS] , з дня відкриття спадщини та до закінчення встановленого законом шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини, проживала за зазначеною адресою. Батько позивача [PERSON] до дня смерті проживав у с. Вечірки Пирятинського району Полтавської області. Про смерть батька [INFO] [PERSON] дізналася у кінці липня 2021 року, тобто після закінчення встановленого законом шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини. Із відповідною усною заявою [PERSON] лише у лютому 2022 року звернулася до нотаріальної контори, проте у вчиненні нотаріальних дій їй було відмовлено, у зв`язку з пропуском строків. Так, позивач була вимушена 20.05.2022 звернулася до суду із позовною заявою про визначення їй додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Таким чином, з часу смерті батька позивача [PERSON] - [PERSON] та звернення до суду, минув близько 1 рік та 11 місяців. Суд вважає, що вказані обставини не свідчать про існування поважних причин у розумінні статті 1272 ЦК України. Обгрунтування позивача причини поважності пропуску строку для прийняття спадщини, якою вважає необізнаність про смерть спадкодавця не є об`єктивними та непереборними труднощами для встановлення додаткового строку прийняття спадщини. У судовому засіданні представник позивача вказував однією з причин пропуску строку, незнання позивачем [PERSON] про існування заповіту. Проте, суд рахує що така обставина не заслуговує на увагу, оскільки представнику позивача [PERSON] достеменно відомо про відсутність заповіту, про що зазначено у відмові нотаріуса. Крім того, згідно Інформаційного листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Як слідує з правового висновку Верховного Суду України, прийнятого Судовою палатою у цивільних справах при розгляді справи №6-85 цс 12 від 26.09.2012 року, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Цивільним кодексом України передбачено, що для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. Чинне законодавство України (в тому числі Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5) передбачає декілька варіантів порядку реалізації громадянами права подання заяви про прийняття спадщини. У випадку, якщо фізична особа за станом свого здоров`я або іншими причинами не має можливості прийти до нотаріальної контори, то така особа може запросити нотаріуса додому для особистого написання заяви у присутності нотаріуса або ж направити таку заяву поштою з обов`язковим засвідченням справжності підпису заявника. Сама процедура прийняття спадщини за законодавством України є досить простою та не вимагає від спадкоємців особливої підготовки, збору документів тощо. Необхідно лише подати заяву про прийняття спадщини. Крім того, обов`язковою умовою є доведення того факту, що існуючі перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини створили спадкоємцеві об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для своєчасного прийняття спадщини. Натомість судом встановлено, що позивач названих вище вимог закону не дотрималася та після відкриття спадщини не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Жодних доказів того, що в межах строку, наданого цивільним законом, інші особи створили перешкоди для своєчасного прийняття позивачем спадщини, остання не надала. А тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 1272 ЦК України, слід вважати фактичним неприйняттям [PERSON] спадщини за законом. При оцінці встановлених обставин, суд враховує не тільки умови застосування правил частини 3 статті 1272 Цивільного кодексу України, але і загальні засади цивільного судочинства та європейські принципи, зокрема, принцип верховенства права з його складовими. З урахуванням викладеного вище, суд не вбачає підстав для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки на час розгляду справи останньою не було надано суду доказів, що причини пропуску шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини є поважними, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, а ті підстави, на які вказує позивач суд визнав їх неповажними, так як остання не надав достатніх доказів, а отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що позов про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed