Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-16 00:00:00

Позивач у грудні 2021р. звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Ідея банк», треті особи, що не заявляють самостійних вимог приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, старший державний виконавець ВДВС у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Барабаш Наталія Володимирівна про визнання виконавчого напису нотаріуса №4741 від 19.08.2021р. таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову вказує, що 19.08.2021р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. вчинено виконавчий напис №4741 про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Ідея банк» заборгованість за угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки від 28.07.2020р. в сумі 73617.40грн. та за вчинення виконавчого напису 1900грн., розпочато виконавче провадження. Вважає виконавчий напис протиправним, тобто таким, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню, оскільки такий виконавчий напис вчинено на п.2 Переліку, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999р. №1172 зі змінами від 26.11.2014р., який є незаконний та нечинний за постановою Апеляційного адміністративного суду м.Києва від 22.02.2017р. з набранням законної сили 01.11.2017р., а також те, що заборгованість зазначена у виконавчому написі не є безспірною. Ухвалою суду від 30.12.2021р. забезпечено позов. 14.01.2022р. відповідач подав відзив на позов, в якому зазначив, що 28.07.2020р. між [PERSON] та АТ «Ідея банк» була укладена Угода про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, згідно якої відкрито було рахунок з доступним лімітом 49900грн., які надано позичальнику, під 24% річних. В зв`язку з невиконанням боржником своїх зобов`язань виникла заборгованість станом на 06.07.2021р., надіслано позивачу вимогу 11.07.2021р. про погашення боргу, а після відсутності реагування, банк використав право звернення до нотаріуса для видачі виконавчого напису з наданням оригіналу кредитного договору та виписки по рахунку боржника із сумою боргу. Позивач та його представник позовні вимоги підтримали. Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином отримавши позов та повістку про виклик, однак подав відзив на позов, просив справу розглядати з врахуванням поданого відзиву та без участі представника. Треті особи до суду не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, клопотань чи заяв не подавали. Суд, заслухавши позивача та його представника, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позов є частково обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.08.2021р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. вчинено виконавчий напис №4741 про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Ідея банк» заборгованість за Угодою №С-106-018890-20-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки та страхування від 28.07.2020р. за період з 02.12.2020р. по 06.07.2021р. в сумі 73617.40грн., з яких: основний борг 39472.54грн., прострочений 7623.45грн., прострочені проценти 23858.91грн., строкові проценти 2662.50грн. та за вчинення виконавчого напису 1900грн., а всього 75517.40грн. (а.с.7) Розпочато 21.09.2021р. виконавче провадження (а.с.10-13). Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат»\~ (далі - Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований за № 282/20595 зі змінами та доповненнями на час вчинення виконавчого напису (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону (зі змінами від 14.07.2020р.) визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років (визнано норми цієї статті такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 7-р(I)/2020 від 01.07.2020). Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Позивач вважає виконавчий напис протиправним, тобто таким, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню, оскільки такий виконавчий напис вчинено на п.2 Переліку, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999р. №1172 зі змінами від 26.11.2014р., який є незаконний та нечинний за постановою Апеляційного адмінсуду м.Києва від 22.02.2017р., з набранням законної сили такої 01.11.2017р. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (зі змінами) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку)», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, із моменту прийняття цієї постанови і до 10 грудня 2014р. була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно (п. 1 Переліку). 10 грудня 2014р. набула чинності постанова Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (п. 2 Переліку). Втім, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, п.2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі №757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19). Сторона відповідача щодо доводів в цій частині суду зазначила те, що рішенням суду не визначено було, з якого часу втрачає чинність п.2 постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року, а отже, на даний час є вірним посилання приватним нотаріусом на даний п.2 Переліку у виконавчому написі що оспорюється. Дійсно, розділ Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин (а це саме п.2) Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, виключено з постанови №1172 тільки аж постановою Кабінету Міністрів України\~ № 480 від 19 квітня 2022 р.. Водночас, як вірно вказав ВС, саме з часу набрання законної сили рішення суду така норма є нечинною, отже з 01.11.2017р. нотаріус не повинен був застосовувати даний пункт 2 Переліку, а враховувати вимоги п.1 Переліку, тобто щодо наявності для вчинення виконавчого напису за умови пред`явленого стягувачем оригіналу нотаріально посвідченого договору (угоди). Отже, на час вчинення виконавчого напису 19.08.2021р. слід дослідити та довести сторонами факт пред`явлення нотаріусу оригіналу нотаріально посвідченої угоди від 28.07.2020р. укладеної між сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, 28.07.2020р. між [PERSON] та АТ «Ідея банк» була укладена Угода про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, згідно якої відкрито було рахунок з доступним лімітом на час підписання угоди - 49900грн. (максимальний передбачено до 200 000грн.), які надано позичальнику на банківську кредитну картку про що він підтвердив в судовому засіданні, під 24% річних та комісією 1%, згідно Тарифів, зі сплатою страхових внесків, при цьому строк погашення кредитних зобов`язань в умовах даної угоди зазначено не було як і не зазначено сторонами такий строк, а на з`ясування судом такого у сторони позивача, останній вказав що ймовірно могло бути на 1 рік (а.с.6,82-83). Окрім того, Тарифи які є невід`ємною частиною Угоди та надані стороною позивача до матеріалів цивільної справи отриманих з сайту відповідача, позивачем не підписувались, що не спростовано відповідачем, а отже слід прийти до ствердного висновку, що розмір відсоткової ставки позивачем все ж таки було узгоджено як і тіло кредиту (за п.3.2, 3.3 угоди), а комісію сторона відповідача й не нараховувала у спірному виконавчому написі, тому доводи про те, що стягнено виконавчим написом суми, які не передбачені умовами угоди, є помилковими та спростовуються матеріалами справи. Така угода відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки відповідачем пред`явлена приватному нотаріусу не як оригінал нотаріально посвідчений, що слідує й зі змісту відзиву на позов. Хоча додержання нотаріусом формальних процедур при вчиненні виконавчого напису є також предметом дослідження судом, однак це не є вирішальною і єдиною підставою для визнання виконавчого напису таким що не підлягає виконанню, без врахування й інших підстав для цього. В зв`язку з невиконанням боржником своїх зобов`язань, як доводила сторона відповідача, виникла заборгованість станом на 06.07.2021р., відповідачем надіслано 11.07.2021р. позивачу вимогу від 06.07.2021р. про погашення боргу та у разі не реагування право на звернення до нотаріуса шляхом вчинення виконавчого напису (а.с.43-48), а після відсутності реагування банк використав право звернення до нотаріуса для видачі виконавчого напису з наданням оригіналу кредитного договору та виписки по рахунку боржника із сумою боргу. Як слідує з матеріалів справи виписки по рахунку позивача станом на 16.08.2021р. (а.с.8-9,49-51), який надано обома сторонами, погашення самого кредиту та відсотків по ньому відбувалось боржником до 03.09.2020р., після цього частково ще до 29.01.2021р. сплачувалось страховий платіж по страхуванню, це не заперечується й стороною позивача, отже, як вірно доводив відповідач боржник (позивач) порушив зобов`язання по сплаті, однак це не перешкоджало кредитору звернутись в суд з вимогами про дострокове стягнення боргу, право на дострокове стягнення передбачено й п.4.2 угоди, та доводити в судовому порядку узгоджений сторонами строк виконання взятих позичальником зобов`язань по виплатах. Позивач вважає виконавчий напис протиправним, тобто таким, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню, а також те що заборгованість зазначена у виконавчому написі не є безспірною. Так, як вказано вище в рішенні суду, право вчиняти виконавчий напис є наявним у нотаріуса за Законом України «Про нотаріат», за дотриманням певних вимог щодо цього, зокрема і наявних підтверджених договірних зобов`язань, а також розрахунок заборгованості, який має бути безспірним, про що також зазначено вище. У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). А згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Повноваження нотаріуса при розгляді питань вчинення виконавчих написів, в т.ч. вивчення питання безспірності заборгованості, висловлено у справі № 305/2082/14-ц, яка розглядалась Великою Палатою Верховного Суду 15 січня 2020 р. Так, в даному рішенні ВП ВС зазначено, що нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. На момент звернення заінтересованих осіб до нотаріуса, з метою ініціювання вчинення нотаріальної дії, відсутність спору про право цивільне є обов`язковою умовою, а наявність спору у свою чергу унеможливлює вчинення нотаріальної дії і є перешкодою, яка утворює підстави для відкладення і зупинення нотаріального провадження (стаття 42 Закону України «Про нотаріат»). Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. Водночас, як зазначено вище строк стягнення нарахованого боргу хоча й не вийшов за межі річного строку вказаного усно позивачем як ймовірним (тобто до 28.07.2021р.), хоча саме такий строк виконання всіх зобов`язань позичальника не випливає зі змісту угоди про що вказано вище, однак коли мали б виконуватись й щомісячно обов`язки позичальником перед кредитором, судом так і не було встановлено, а отже спір щодо цього є наявним. За таких обставин, в сукупності оцінених всіх доказів суд приходить до висновку, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом з недотриманням вимог чинного законодавства (ст. 87 Закону України «Про нотаріат», Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999р.), у зв`язку із чим, підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Крім того, суд вважає, що з відповідача в користь держави підлягають стягненню судові витрати - судовий збір за подачу позову 908.00грн. та забезпечення позову 454грн. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved