Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач АТ "Універсал Банк", звернувшись до суду з позовом до відповідачів [PERSON] (позичальник) та [PERSON] (поручитель) просить суд стягнути солідарно з останніх суму боргу у вигляді інфляційних втрат за час прострочення виконання грошових зобов`язань за період з 01.09.2018 р. по 31.08.2021 р. в розмірі 21 932 (двадцять одна тисяча дев`ятсот тридцять дві) гривні 48 копійок та три відсотки річних за час прострочення виконання грошових зобов`язань за період з 01.09.2018 р. по 31.08.2021 р. в розмірі - 8 590 (вісім тисяч п`я тсот дев`яносто) гривень 11 копійок. Позивач вказує, що 05 листопада 2010 року Рівненським міським судом Рівненської області у справі № 2-13156/10 за позовом ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки було ухвалено рішення, яким позов задоволено. Оскільки рішення суду с обов`язковим, зокрема, й для відповідачів та з огляду на те, що відповідачі порушили грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України. \~ \~ \~ \~07.12.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. \~ \~ \~ \~В судове засідання сторони не з`явилися. \~ \~ \~ \~Від представника позивача [PERSON] до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника банку, в якому вона позовні вимоги банку підтримує у повному обсязі та просить суд їх задоволити, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. \~ \~ \~ \~Відповідачі в судове засідання не з`явилися повторно, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи. Відзиву до суду не подали. \~ \~ \~ \~За таких обставин суд прийшов до висновку, що справа може бути розглянута без участі сторін на підставі наявних у справі доказів. \~ \~ \~ \~На підставі ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 16 липня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» (повним правонаступником якого відповідно до витягу із статуту Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» в редакції, затвердженій Загальними зборами акціонерів ВАТ «Універсал Банк» протокол № 2-2009 від 22 червня 2009 року, є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», правонаступником якого, в подальшому, відповідно до витягу із статуту Акціонерного товариства «Універсал Банк» в редакції, затвердженій протоколом №2-2018 від 31 жовтня 2018 року, є Акціонерне товариство «Універсал Банк») та [PERSON] (Відповідач) був укладений Кредитний договір № 07-378-КФ-2007, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 13 000, 00 (тринадцять тисяч) дол. США. \~ \~ \~ \~З метою забезпечення виконання умов кредитного договору № 07-378-КФ-2007 від 16.07.2007 р. між кредитором та відповідачем [PERSON] був укладений Договір поруки № 1 від 16.07.2007 р., за умовами якого поручитель зобов`язався перед Кредитором відповідати по зобов`язаннях [PERSON] , що випливають з Кредитного Договору № 07-378-КФ-2007 від 16.07.2007 р., укладеного між Кредитором та Боржником у розмірі та у випадках, передбачених Креди тним Договором. 05 листопада 2010 року Рівненським міським судом Рівненської області у справі № 2-13156/10 за позовом ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки було ухвалено рішення, яким позов задоволено: стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним Договором № 07-378-КФ-2007 від 16.07.2007 р. в сумі 99 274 (дев`яносто дев`ять тисяч двісті сімдесят чотири) гривні 96 копійок; у разі неможливості стягнення заборгованості, вирішено звернути стягнення па предмет іпотеки: квартиру однокімнатну, загальною площею 23,6 кв. м., житловою площею 11,2 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] па праві приватної власності та є предметом іпотеки за Договором іпотеки № 07-378- ІФ-2007 від 16.07.2007 р., укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» та [PERSON] , шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, встановленою в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», для задоволення грошових вимог Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» за Кредитним договором № 07-378-КФ-2007 від 16.07.2007 р., вирішено питання щодо відшкодування судових витрат. У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Факт укладання між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] Кредитного договору № 07-378-КФ- 2007 від 16.07.2007 р., факт укладення між Кредитором та [PERSON] Договору поруки № 1 від 16.07.2007 р., факт отримання кредитних коштів та факт порушення умов кредитного договору встановлено судовим рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05.11.2010 р. по справі № 2-13156/10, а тому дані обставини доказуванню не підлягають. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною першою етапі 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У Постанові Верховного Суду у складі Великої Палати від 11.04.2018 р. по справі № 758/1303/15-ц надано висновки про правильне застосування норм права, де вказано наступне. «Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора». За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрач (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц. За правилом ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Враховуючи, що рішення суду с обов`язковим, зокрема, й для відповідачів, та з огляду на те, що відповідачі порушили грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 р. по справі № 127/15672/16-ц вказано наступне: «Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18)». У постанові Верховного Суду від 18.07.2018 р. по справі №361/7939/2015ц вказано, що суд в оцінці обгрунтованості вимог позивача виходить з того, що зволікання відповідача з виконанням рішення суду, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. Оскільки відповідно до рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05.11.2010 р. по справі № 2-13156/10 до стягнення підлягає сума боргу саме в національній валюті України - гривні, за період часу, протягом якою відповідачами вказане рішення суду не було виконано, сума коштів, що згідно рішення суду підлягає стягненню, знецінилась внаслідок девальвації, таким чином позивач вправі вимагати від відповідачів застосування наслідків порушення виконання рішення суду у вигляді сплати інфляційних втрат. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду 18.02.2019 р. при прийнятті постанови у справі № 405/5535/16-ц вказавши, що доводи касаційної скарги про те, що до виниклих правовідносин не застосуються положення частини другої статті 625 ЦК України в частині стягнення індексу інфляції, оскільки інфляційні витрати не нараховуються на зобов`язання в іноземній валюті, а між сторонами у справі договір позики укладений саме в іноземній валюті, не заслуговують на увагу з огляду на те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання визначеного рішенням суду у грошовій одиниці України - у гривні. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до розрахунку від 14.09.2021 р., що додається, інфляційні втрати АТ «Універсал Банк» за час прострочення виконання грошових зобов`язань, встановлених рішенням суду за період з 01.09.2018 р. по 31.08.2021 р. становлять 21 932,48 грн, три відсотки річних за час прострочення виконання грошових зобов`язань за період з 01.09.2018 р. по 31.08.2021 р. становлять 8 590,11 грн. Всього: 30 522,29 грн. \~ \~ \~ \~За вищевказаних обставин, позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з сплаченого судового збору. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved