Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-22 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. [PERSON] (позивачка) подала до суду позов до Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просить визнати за нею право власності на будинковолодіння, що знаходиться у [ADDRESS] за набувальною давністю. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору покликається на те, що у листопаді 2000 року вона разом з дітьми - відповідачами у справі, в силу сімейних обставин переїхала проживати у с. Буянів Жидачівського району Львівської області. У зв`язку з відсутністю житла вона звернулася до Млиниської сільської ради за допомогою. За рекомендацією тодішнього сільського голови вона разом із сім`єю поселилася у житловому будинку, який розташований по [ADDRESS] , де проживає по даний час. 17.11.2000 її та дітей зареєстрували у цьому будинку. За час проживання у зазначеному будинку вона неодноразово робила його поточний та середній ремонт, утримує будинок у належному стані, обробляють закріплену за цим будинком земельну ділянку. Також, нею своєчасно сплачуються комунальні послуги. Вона добросовісно заволоділа цим майном, відкрито та безперервно володіє ним протягом строку, який перевищує 10 років, відтак має право власності на будинок за набувальною давністю. Відповідачі правом на подання відзиву не скористалися. Позивачка у судове засідання не з`явилася, однак представник позивачки подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити. Представник відповідача Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності та визнання позову. Заяви, клопотання, подані учасниками справи. Позивачкою подано клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.62, 105). Представником позивача подано клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.74, 75, 105), заяву про розгляд справи за відсутності його та позивачки та підтримання позову (а.с.123). Представником відповідача Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області подано заяви про проведення підготовчого засідання та розгляд справи за його відсутності (а.с.90, 104). Відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] подано заяви про розгляд справи за їх відсутності та визнання позову (а.с.24, 26, 29, 32, 69, 70, 71, 72, 113, 114, 115, 116,). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 17.08.2020 цивільну справу прийнято до розгляду та призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.42-43). Ухвалами підготовчого засідання від 02.10.2020, 27.01.2021, 16.04.2021 відкладено підготовчі засідання (а.с.52, 63, 81) Ухвалою підготовчого засідання від 16.04.2021 залучено до участі у справі правонаступника відповідача (а.с.79-80). Ухвалою підготовчого засідання від 16.06.2021 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.91-92). Ухвалами судового засідання від 25.11.2021, 10.02.2022, 29.03.2022 відкладено розгляд справи (а.с.106, 108, 117, 118). Судом розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №443/373/18 позивачку [PERSON] (а.с.110). Ухвалою судового засідання від 23.05.2022 постановлено проводити розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (а.с.124). Суд, з`ясувавши обставини, на які позивачка посилаються як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов не підлягає до задоволення виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є дітьми [PERSON] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а.с.14, 15). Згідно з технічним паспортом від 06.02.2018, за адресою: [ADDRESS] розташований житловий будинок «А-1», загальною площею 43,8 кв.м., разом з господарськими будівлями та спорудами - сараєм «Б», вбиральнею «В», навісом «Г», воротами №1, огорожею №2, огорожею №3 (а.с.7-10). Відповідно до витягу з погосподарської книги с. Буянів станом на 21.11.2017 будинковолодіння [ADDRESS] рахується за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які прибули 17.11.2000 (а.с.11). Рішенням ВК Мельницької сільської ради Жидачівського району від 04.01.2018 за заявою [PERSON] житловому будинку у [ADDRESS] .Українки присвоєно порядковий номер 87 (а.с.13). Довідкою Мельницької сільської ради Жидачівського району від 30.01.2018 №62 встановлено, що [PERSON] дійсно проживає в [ADDRESS] з 2000 року по даний час. Житловий будинок і господарські будівлі побудовані в 1973 році (а.с.12). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивачки, на її думку, підстав для набуття права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, відповідно до положень частин 1 статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з приписами частини 1 статті 316 ЦК України , власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (стаття 328 ЦК України). За змістом частини 1 статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Нормою частини 4 статті 344 ЦК України встановлено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Також, з огляду на частину 4 статті 263 ЦПК України, суд враховує висновки, зроблені Верховним Судом у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) від 01 серпня 2018 року, справі № 552/1354/18 (провадження № 61-44893св18) від 28 квітня 2020 року та Великою Палатою Верховного Суду у справі № 910/17274/17 (Провадження № 12-291гс18) від 14 травня 2019 року. У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (Провадження № 12-291гс18) вказала на те, що аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього (пункт 46). Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник (пункт 50). Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю (пункт 51). У постанові від 28 квітня 2020 року у справі № 552/1354/18 (провадження № 61-44893св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду вказав, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що сім`я [PERSON] вселилась та проживає в будинку [ADDRESS] з 2000 року. За власний кошт проводила ремонт житлового будинку, утримує його та оплачує комунальні послуги, обробляє присадибну земельну ділянку. Надаючи оцінку аргументам сторони позивача, суд погоджується з тим, що позивачка відкрито і безперервно користувалася і продовжує користуватися нерухомим майном (житловим будинком), оскільки не приховувала факт знаходження майна в її володінні та володіння цим майном не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Водночас, суд зауважує, що для набуття право власності на вказане нерухоме майно за набувальною давність необхідно також добросовісно заволодіти ним. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності (добросовісне заволодіння нерухомим майном, відкрите і безперервне користування ним). Суд наголошує на тому, що володіння вважається добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Суд зауважує, що стороною позивача не надано жодного доказу, який би вказував на добросовісність заволодіння [PERSON] нерухомим майном - житловим будинком [ADDRESS] , а також доказів наявності чи відсутності у цього майна власника як на час вселення, так і на даний час. За наведених обставин, суд зазначає, що володіння позивачкою зазначеним нерухомим майном не може вважатися добросовісним, оскільки аргументи сторони позивачки про добросовісність заволодіння цим майном ґрунтується, по суті, на припущеннях і відсутні будь-які фактичні дані на підтвердження цих аргументів. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити повністю. На підставі статей 316, 317, 328, 344 Цивільного кодексу України та

Outcome: dismissed