Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-02 00:00:00

12 жовтня 2021 року [PERSON] (далі по тексту Позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту Відповідач) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 09 серпня 2008 року вона з відповідачем уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Іванківського районного управління юстиції Київської області за актовим записом № 78. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем та знаходяться на повному її утриманні. Шлюбні відносини між сторонами припинені, сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбно-сімейні відносини. Позивач просить шлюб розірвати з причин відсутності порозуміння у сім`ї, довіри, різних поглядів на життя, у зв`язку із чим між подружжям виникло повне непорозуміння один одного. Також просить суд дітей до їх повноліття залишити на її вихованні та утриманні; після реєстрації розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище. Крім того, позивач зазначила, що угоди про сплату аліментів у добровільному порядку сторонами не досягнуто. Відповідач працює, стан здоров`я та матеріальне становище йому дозволяє утримувати своїх дітей. Інших дітей у відповідача не має. Позивач на\~даний час\~працює, але\~враховуючи незначний\~розмір коштів,\~який вона\~отримує,\~вона не\~може самостійно\~забезпечувати достатні\~умови для\~виховання та\~проживання своїх\~дітей,\~тому просить суд стягувати з відповідача на утримання дітей аліменти в розмірі 1/3 частини з усього його заробітку (доходу) щомісячно. Ухвалою суду від 11 листопада 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання на 02 грудня 2021 року на 10 год. 00 хв. (а.с. 16). У зв`язку з неявкою відповідача та відсутністю доказів про отримання ним судової повістки, - розгляд підготовчого судового засідання було відкладено на 23 грудня 2021 року на 09 год. 15 хв. Ухвалою суду від 23 грудня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду на 21 січня 2022 року (а.с. 25). У зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, розгляд справи відкладено 16 лютого 2022 року. 16 лютого 2022 року розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебуванням судді у нарадчій кімнаті по кримінальному провадженні. 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації на території України, рішенням зборів суддів Іванківського районного суду Київської області № 3 було тимчасово зупинено здійснення судочинства. 06.03.2022 року розпорядженням Голови Верховного суду України № 1/0/9-22 було змінено територіальну підсудність судових справ Іванківського районного суду до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області. 22.04.2022 року підсудність судових справ Іванківського районного суду було відновлено на підставі розпорядження Голови Верховного суду України № 18/0/9-22 від 21.04.2022 року. Розгляд справи призначено на 03 червня 2022 року У судове засідання сторони не з`явилися, про розгляд справи судом повідомлені. Позивач [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить суд справу слухати за її відсутності, позов підтримує повністю, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи судом повідомлений вчасно. У відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України на офіційному веб-сайті судової влади України було розміщено оголошення. Враховуючи вимоги частини 11 статті 128 ЦПК України «з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Однак, [PERSON] відзив не надіслав. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. На підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється, оскільки сторони в судове засідання не з`явилися. Вивчивши письмові докази, суд вважає вимоги позивача щодо розірвання шлюбу та стягнення аліментів обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У\~ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до\~ст. 110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним iз подружжя. Відповідно до ч. 2\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 09 серпня 2008 року, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Іванківського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 78 (а.с. 4). За час перебування у шлюбі сторони, мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 5, 6). Діти проживають з позивачем, що підтверджується Довідкою № 809 від 31.08.2021 року, виданої КПІ СР «ВУЖКГ» (а.с. 7). Шлюбні відносини між сторонами припинені, сторони проживають окремо, подальше подружнє життя та збереження сім`ї є неможливим, сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, сім`я розпалась з причини постійних сварок, різних поглядів на життя, відсутністю порозуміння між подружжям. Враховуючи вищевикладене та ті обставини, що позивач продовжує наполягати на розірванні шлюбу суд, враховуючи стійке волевиявлення направлене на розірвання шлюбу з відповідачем та обставини справи, вважає за необхідне шлюб між сторонами розірвати. Крім того, відповідно до ст.ст. 180, 182, 184СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини;стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна,грошових коштів,виключних правна результати інтелектуальної діяльності,корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення; суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2\~ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована\~Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року\~і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 цієї Конвенції). Також, частинами 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до змісту\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п. 12\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі»\~зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з\~Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Відповідно до ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. У відповідності до\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. З урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях\~Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей, і визначення указаного позивачем способу та розміру стягнення аліментів призведе до рівності прав дитини на утримання від батьків відповідно до положень Закону. Таким чином, аналізуючи вищезазначені обставини та факти, враховуючи принципи об`єктивності та справедливості, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги позивача щодо стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня подачі позову, а саме з 12 жовтня 2021 року, до досягнення дітьми повноліття, підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач просить після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище, дітей, до їх повноліття залишити на її утриманні та вихованні. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню понесені судові витрати у сумі 908 гривень 00 копійок за подачу нею позовної заяви до суду про розірвання шлюбу. Також, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави також підлягає стягненню судовий збір у сумі 908 гривень 00 копійок за позовну вимогу щодо стягнення аліментів. У відповідності до\~ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved