Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом, в якому просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі судового наказу від 20.10.2021 у справі № 711/4669/21 на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] з 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно, до одного прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, на утримання дитини [PERSON] , але у будь якому разі не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивував тим, що 18.10.2021 Придніпровським районним судом м. Черкаси видано судовий наказ про стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх доньок: [PERSON] та [PERSON] , в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.09.2021 і до досягнення дітьми повноліття. Вказаний розмір аліментів вважає завищеним та необґрунтованим. Відповідачка у заяві про видачу судового наказу про стягнення аліментів свідомо ввела суд в оману не надавши довідку про фактичне проживання дітей. Так, [PERSON] з вересня 2019 року фактично проживає за місцем його проживання - [ADDRESS] . Кошти на виховання дітей він виділяє добровільно, що підтверджується виписками АТ КБ «Приватбанк», а саме за період з 01.07.2021 по 16.10.2021 ним було перераховано на рахунок [PERSON] 29505,91 грн., а на рахунок [PERSON] - 16525,19 грн. Також здійснює оплату комунальних послуг у квартирі де проживає відповідач з молодшою донькою, несе витрати пов`язані з відпочинком дітей, витрати на придбання дитячого одягу та канцелярських товарів. Крім того, 23.07.2021 на підставі договору про поділ майна подружжя відповідачці перейшла у власність Ѕ частки квартири [ADDRESS] , яка перебувала у їх спільній сумісній власності, у зв`язку з чим він змушений винаймати квартиру у приватної особи. На даний час його заробітна плата у середньому за місяць складає 28000 грн., з яких він сплачує 9333 грн. аліментів на утримання двох дітей, 7000 грн. за оренду квартири, решта 13533 грн. залишається на оплату комунальних платежів та утримання себе і старшої доньки. Відповідачка теж має свій дохід, що не є мінімальним, офіційно працює у Державній установі «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Черкаській області». Таким чином, враховуючи, що відповідачка не бере участі у вихованні та утриманні старшої доньки, забезпечена житлом, отримує дохід вищий середнього по області, позивач добровільно приймає участь у вихованні та утриманні обох дітей, несе додаткові витрати пов`язані з орендою житлового приміщення, а визначена судом частка від заробітку позивача, яка підлягає стягненню на користь відповідачки, є значною, просить зменшити розмір аліментів, шляхом стягнення з нього коштів на меншу доньку у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку. Відповідно до даних протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.12.2021, суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Кондрацька Н.М. визначена для розгляду судової справи № 711/8073/21. Ухвалою суду від 20.01.2022 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 04.02.2022 на адресу суду від представника [PERSON] - адвоката Давигори С.А. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просила позовні вимоги залишити без задоволення, оскільки обставини для зменшення розміру аліментів у позивача відсутні, його матеріальне становище покращилось, розмір доходу збільшився. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається виключно на те, що відповідач не бере участі в утриманні старшої доньки, забезпечена житлом, а він несе додаткові витрати пов`язані з утриманням спільних дітей, однак дані обставини не дають підстави для зменшення розміру аліментів в розумінні вимог ст. 192 СК України. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Савоста С.В. уточнили позовні вимоги та просили зменшити розмір аліментів на утримання неповнолітніх доньок: [PERSON] та [PERSON] , з 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до одного прожиткового мінімуму на утримання дитини [PERSON] та до нуля на утримання дитини [PERSON] , посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник позивача додатково пояснив, що позивач ніколи не ухилявся від утримання доньок, а навпаки брав активну участь в їх утриманні, більш того старша донька [PERSON] з 2019 року проживає з батьками позивача в с. Кліщинці та перебуває повністю на його утриманні. Після винесення судового наказу про стягнення аліментів у позивача змінилось матеріальне становище, він передав свою частку у праві власності на квартиру колишній дружині, у зв`язку з цим змушений винаймати собі житло, а також несе витрати по сплаті кредиту за автомобіль. Представник [PERSON] - адвоката Давигора С.А. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на відсутність підстав для зменшення аліментів. З 2019 року [PERSON] дійсно проживає та навчається в с. Кліщинці, але на вихідні приїздить до матері в м. Черкаси. На дату винесення судового наказу про стягнення аліментів дитина була зареєстрована разом з матір`ю у м. Черкаси та перебувала на її утриманні. З моменту стягнення аліментів на утримання дітей матеріальне становище позивача не змінилося, а частка у праві власності на квартиру була передана ним внаслідок поділу майна подружжя, а не в рахунок сплати аліментів. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи у їх сукупності та взаємозв`язку і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). За змістом ст.ст. 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Судом встановлено, що 18.10.2021 Придніпровським районним судом м. Черкаси видано судовий наказ по справі № 711/6145/21 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх доньок: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.09.2021 року і до досягнення дітьми повноліття. Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що визначений судовим наказом розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей, є завищеним та необґрунтованим, оскільки відповідачка не бере участі у виховані та утриманні старшої доньки [PERSON] , всі додаткові витрати на дітей він несе самостійно, що призводить до збільшення його витрат та погіршення матеріального становища. У частині 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами 1 та 2 статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому, згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У відповідності до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Як вбачається з постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду від 29.01.2021 по справі № 303/369/20 розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Отже, зменшення розміру аліментів можливе при настанні певних умов, які мають бути доведені в суді належними та допустимими доказами. Суд звертає увагу, що відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 1 та 2 статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, виходячи з положень статті 81 ЦПК України та статті 192 СК України саме позивач зобов`язаний доводити обставини зміни його матеріального становища, сімейного стану, здоров`я або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів. Позивач, обґрунтовуючи необхідність зменшення розміру присуджених аліментів, посилається на зміну обставин, які слугували підставою для стягнення з нього аліментів в розмірі 1/3 частки заробітку (фактичне не проживання та не перебування на утриманні відповідачки старшої доньки), а також на зміну майнового становища (передача своєї частки у праві власності на квартиру колишній дружині, витрати на оренду житла, комунальні послуги, сплата кредиту за автомобіль). Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач не надав достатніх доказів щодо наявності у нього підстав для зменшення розміру присуджених до стягнення аліментів на користь [PERSON] , а наведені останнім факти не є, на думку суду, передбаченими законом обставинами, що свідчать про наявність підстав, з якими законодавець пов`язує зменшення розміру стягуваних аліментів. Посилання на те, що донька [PERSON] перебуває на повному утриманні позивача, з огляду на довідку № 96 від 22.10.2021 щодо навчання [PERSON] в Кліщинському навчально-виховному комплексі та довідку № 428 від 21.10.2021 щодо фактичного проживання останньої [ADDRESS] , свідчать виключно про місце проживання та навчання [PERSON] . Додані до матеріалів позовної заяви виписки та квитанції АТ КБ «ПриватБанк», на думку суду, надають можливість розцінювати їх як надання позивачем добровільної фінансової допомоги дітям. Щодо доводів про погіршення майнового становища позивача, то вони жодним належним та допустимим доказом не підтверджені, навпаки з наданої копії довідки про доходи №11448/17-01 від 02.12.2021 виданої ПАТ «Черкасиобленерго» вбачається, що заробітна плата позивача в період з червня 2021 року по листопад 2021 року кожного місяця збільшувалась. Відомостей про наявність у позивача кредитних зобов`язань матеріали справи не містять. З договору про поділ майна подружжя від 23.07.2021 вбачається, що сторони за взаємною згодою здійснили поділ майна подружжя, внаслідок якого квартира [ADDRESS] перейшла у власність відповідачці, в свою чергу позивач набув у власність майно, не менш рівнозначне квартирі. Таким чином, виходячи із закріплених частиною 9 статті 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що визначений раніше судовим наказом від 18.10.2021 розмір аліментів на користь відповідача на утримання неповнолітніх доньок: [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частки від доходу [PERSON] є таким, що відповідає якнайкращим інтересам дитини, та забезпечує їх належний фізичний, розумовий та моральний розвиток. З огляду на вищенаведене, суд, встановивши всі фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відмову в їх задоволенні. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: dismissed