Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-22 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту звернення з даним позовом до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовної заяви посилається на те, що 17 квітня 2015 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис №84. Від шлюбу у них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , однак спільне життя не склалось через різні погляди на життя, відсутність взаємного розуміння, на даний час сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Зазначає, що відповідач вигнав її з дітьми з належної їм на праві спільної сумісної власності квартири за адресою: [ADDRESS] , а вона переїхала проживати за своїм зареєстрованим місцем проживання за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що коштів на утримання дітей відповідач в добровільному порядку не надає, діти знаходяться повністю на її утриманні, відповідач є працездатним, інших стягнень на утримання інших непрацездатних осіб не має, підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дітей, передбачених статтею 188 СК України, немає. У судове засідання позивачка не з`явилася, однак від представника такої до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання розгляду справи повідомлявся належним чином, однак від такого надійшла до суду заява про розгляд справи без його участі, щодо задоволення позовних вимог не заперечив. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Частиною 1 ст. 5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. За вимогами статті 12, 80, 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Судом встановлено, що 17 квітня 2015 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис №84, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 17.04.2015 року. У сторін народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13.10.2015 року та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 23.08.2018 року. Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 24.02.2022 року розірвано шлюб, укладений 17.04.2015 року у Залізничному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції між [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO] (актовий запис №84). Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Чинне законодавство України встановлює пріоритет інтересів дітей при вирішенні сімейних спорів (ст. 7 ч. 8 СК України); а також зобов`язує дотримуватись засад рівності їх прав щодо батьків (ст. 142 цього ж кодексу) та справедливості у врегулюванні сімейних відносин (ст.7 ч. 9 СК України). Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідачу [PERSON] на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . Частиною третьою ст. 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривень, з 1 грудня - 2272 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривень, з 1 грудня - 2833 гривень. Положеннями статті 27 Конвенції «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 р., передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною третьою ст.199 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з позовної заяви, позивачка зазначає, що діти проживають разом з нею, доказів протилежного відповідачем не надано. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи рівність прав та обов`язків щодо дитини як батька, так і матері, а також те, що відповідач є особою молодого віку, працездатним, своїх заперечень щодо позову суду не надав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення аліментів слід задоволити. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] , як батька неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] слід стягувати на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання дітей, в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 21 січня 2022 року до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання. Стягнення судових витрат вирішити відповідно до ст.141 ЦПК України. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved