Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Карпа М.М. пред`явила до суду позов до відповідача [PERSON] , у якому просить визначити місце проживання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що з 12 травня 2006 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , у якому [INFO] народився син [PERSON] . На даний час, рішенням суду розірвано шлюб між нею та відповідачем, а також із відповідача на її користь стягуються аліменти на сина. Малолітній [PERSON] проживає без реєстрації разом із нею за адресою: [ADDRESS] , незважаючи на те, що зареєстрований разом із відповідачем. У зв`язку із тим, що у добровільному порядку вони із відповідачем не можуть погодити визначення місця проживання дитини вона змушена звертатися до суду зі вказаним позовом, та вважає, що слід визначити місце проживання разом із нею. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 червня 2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. [PERSON] подав до суду зустрічний позов до відповідачки [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дитини, у якому просить визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що до розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] проживали разом із малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Після прийняття припинення шлюбних відносин [PERSON] вирішила переїхати проживати у помешкання за місцем своєї реєстрації за адресою: [ADDRESS] . З метою уникнення погіршення відносин із [PERSON] він не вирішував із нею питання, що стосується подальшого місця проживання їхнього сина. Станом на сьогоднішній день, син [PERSON] проживає разом з [PERSON] , однак останнім часом син почав скаржитися на матір, яка перестала приділяти йому достатньо уваги, не забезпечує виховання та догляду. Мати постійно залишає його на самоті в квартирі, тривалий час відсутня за місцем проживання, не займається вихованням та неналежним чином не забезпечує потреби сина. Крім того, батько відповідачки є інвалідом та потребує постійного догляду, який забезпечує йому [PERSON] , що вказує на брак часу, щодо належного виховання сина. Також умови проживання [PERSON] є набагато гіршими, ніж у нього, він має приватний будинок у власності, де є всі необхіднi умови для проживання дитини, опікується його вихованням, лікуванням, фізичним та психологічним розвитком сина. За вказаних обставин вважає, що слід визначити місце проживання малолітньої дитини сина - [PERSON] разом із батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] . 12 серпня 2021 року судом прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, про визначення місця проживання дитини та призначено його до розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, про що постановлено ухвалу суду, занесену до протоколу судового засідання. 26 серпня 2021 року від представника позивачки [PERSON] - адвоката Карпи М.М. надійшов до суду відзив на зустрічний позов, у якому вказує, на те, що викладені у зустрічному позові обставин, зокрема щодо того, що відповідачка перестала приділяти увагу синові, не забезпечує йому належного догляду та виховання не підтверджені жодними доказами. А також, відповідач не надав доказів щодо того, що умови проживання дитини з батьком значно кращі, ніж з матір`ю. За вказаних обставин просила відмовити у задоволенні зустрічного позову в повному обсязі. 22 лютого 2022 року судом закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті, про що постановлено ухвалу суду, занесену до протоколу судового засідання. Позивачка [PERSON] та її представника - адвокат Карпа М.М. у судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримали та просили задовольнити, визначивши місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю [PERSON] . При цьому, позивачка вказала, що за час розгляду справи відповідач забрав у неї неповнолітнього сина та не повернув. Зокрема, 07 грудня 2021 року відповідач у встановлений для нього органом опіки та піклування графік побачень із дитиною приїхав за місцем її проживання та забрав сина для спільного проведення часу, однак, в добровільному порядку дитини не повернув. Таким чином, на даний час їх малолітній син [PERSON] [INFO] проживає разом із відповідачем. При цьому, відповідач не дозволяє їй зустрічатися із сином, лише показує дитину через вікно або через засоби відеозв`язку у мобільному застосунку Viber. Крім цього, відповідач не відводить сина у дитячий садочок, обмеживши перебування дитини лише у своєму будинку. За вказаних обставин позивачка вважає, що своїми діями відповідач порушує не лише її права як матері, але і шкодить їх малолітньому сину, обмежуючи його у спілкуванні з матір`ю та позбавляючи дитину належної турботи. З цих підстав просила первісний позов задовольнити та відмовити у задоволенні зустрічного позову. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Войнарський А.Й. у судовому засіданні заперечили проти позовних вимог [PERSON] та просили задовольнити зустрічний позов, визначивши місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом із батьком. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради - Мелех О.Р. у судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини разом із матір`ю позивачкою [PERSON] , що відповідатиме якнайкращим інтересам дитини. Також вказала, що за зверненням матері дитини представники органу опіки та піклування - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради ходили за місцем проживання відповідача, який дверей їм не відчинив. Також органом опіки та піклування більше трьох разів направлялися рекомендовані повідомлення відповідачу з вимогою з`явитися в орган опіки та піклування для надання пояснень з приводу відібрання ним дитини від матері, однак, вказані листи поверталися на адресу органу опіки та піклування, і лише один із них отриманий відповідачем. Проте, відповідач не з`явився в орган опіки та піклування, згодом, пояснивши це тим, що змушений був перебувати з сином, який хворів. Працівниками Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради проведено обстеження житлових умов позивачки та відповідача та встановлено, що умови проживання добрі в обох батьків дитини, однак поведінка відповідача з приводу відібрання ним дитини від матері є неприпустимою. Судом установлено: Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі із 12 травня 2018 року, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 травня 2021 року (цивільна справа № 607/5390/21). Від шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 19 квітня 2019 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №841. Після розірвання шлюбу малолітній син сторін [PERSON] проживав разом із матір`ю - позивачкою по справі [PERSON] . Так, довідкою №491, виданою у травня 2021 року ГТОВ «Мрія» стверджується, що [PERSON] , [INFO] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] разом із матір`ю [PERSON] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 вересня 2021 року, ухваленим у цивільній справі №607/5403/21 стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 29 березня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття. У зв`язку із несплатою відповідачем аліментів,а позивачка змушена була працевлаштуватись, з метою належного забезпечення сина усім необхідним, у зв`язку із чим, працевлаштувалася у медичному центрі «Клініка професора Стефана Хміля», де працює на посаді адміністратора та отримує зарплату у розмірі 6000 гривень, щомісячно. Як установлено судом та не заперечувалося сторонами за заявою відповідача органом опіки та піклування встановлено графік побачень батька [PERSON] із малолітнім сином [PERSON] , [INFO] . Під час розгляду справи, судом установлено, що батько дитини - відповідач [PERSON] 07 грудня 2021 року, у визначений графіком побачень час, забрав малолітнього сина з помешкання матері дитини - позивачки [PERSON] та не повернув. По даний час малолітній син сторін [PERSON] , [INFO] проживає разом із батьком за адресою: [ADDRESS] , натомість матір дитини обмежена у спілкуванні з сином. Вважаючи вказані дії відповідача неправомірними, позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом. На підтвердження своїх позовних вимог за зустрічним позовом про те, що місце проживання малолітнього сина [PERSON] слід визначити разом із батьком, [PERSON] надано копію реєстраційного посвідчення Тернопільського міського бюро технічної інвентаризації, копію довідки ТОВ «Коменерго-Тернопіль 4», копії відповідей ГУНП у Тернопільській області на його звернення та збережені на оптичному носії інформації CD-R відеозаписи відповідача. Згідно реєстраційного посвідчення, виданого 30 січня 2004 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, 1/2 частина будинковолодіння [ADDRESS] зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Будз Н.Є. 19 грудня 2003 року за реєстром №7807. Як убачається із довідки №346, виданої 14 травня 2021 року ТОВ «Коменерго-Тернопіль» за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , його брат - [PERSON] та матір - [PERSON] . Судом установлено, що між сторонами склалися неприязні, конфліктні відносини, що стверджується долученими відповідачем копії відповідей Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Тернопільській області на численні звернення відповідача з приводу неналежного виховання матір`ю [PERSON] сина [PERSON] . Згідно відповіді Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Тернопільській області за №21219 від 19 квітня 2021 року, при проведенні перевірки за зверненням [PERSON] встановлено, що 31 березня 2021 року [PERSON] захворів на ГРВІ - обструктивний бронхіт, тому його мати з метою лікування дитини обмежила його перебування на вулиці. Таким чином, не вбачається підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та початку розслідування. (а.с.60) Як убачається із відповіді Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Тернопільській області за №4840 від 15 липня 2021 року, при проведенні перевірки за зверненням [PERSON] встановлено, що малолітній [PERSON] під час прогулянки впав на вулиці з власної необережності, тому отримав невеликі синці. [PERSON] належним чином займається вихованням сина та не забороняє сину спілкуватися з батьком. Відповідно із відповіддю Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Тернопільській області за №6575 від 24 вересня 2021 року, при проведенні перевірки за зверненням [PERSON] щодо порушення [PERSON] графіку побачень із малолітнім сином [PERSON] , установлено, що [PERSON] не змогла забезпечити побачення [PERSON] із сином [PERSON] , оскільки на даний час хлопчик хворіє, що підтверджують виписки із медичного центру, після одужання надасть сина у визначений час. Факт неналежного виконання обов`язків щодо виховання дитини не підтвердився. Згідно відповіді Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Тернопільській області за №7418 від 29 жовтня 2021 року, при проведенні перевірки за зверненням [PERSON] встановлено, що [PERSON] не змогла забезпечити побачення [PERSON] із сином [PERSON] , оскільки на даний час хлопчик хворіє: ГРВ та кон`юктивіт, після одужання надасть сина у визначений час. Відповідно до відповіді Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Тернопільській області за №8606 від 21 грудня 2021 року, при проведенні перевірки за зверненням [PERSON] щодо неналежного виконання [PERSON] обов`язків по догляду за малолітнім сином [PERSON] , [INFO] встановлено, що факт домашнього насильства не підтвердився. З [PERSON] проведено роз`яснювальну бесіду щодо належного виконання своїх материнських обов`язків по догляду за малолітнім сином [PERSON] . По даних повідомленнях складено довідку, оскільки у цьому випадку відсутнє кримінальне правопорушення. Згідно відповіді Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Тернопільській області за №Х-7 від 16 лютого 2022 року від [PERSON] в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» Тернопільського РУ поліції зареєстровано наступні звернення: від 07 грудня 2021 року повідомлення від [PERSON] про те, що колишній чоловік [PERSON] відмовляється повернути сина; від 08 грудня 2021 року повідомлення від [PERSON] про те, що колишній чоловік [PERSON] забрав малолітнього сина двох з половиною років по графіку побачень та не повернув; від 09 грудня 2021 року заява [PERSON] про те, що чоловік [PERSON] систематично вчиняє домашнє насильство - складено адмінпротокол за №817458 від 25 грудня 2021 року; від 09 грудня 2021 року повідомлення [PERSON] про те, що колишній чоловік [PERSON] взяв на побачення хворого сина [PERSON] та відмовляється повернути додому - матеріали приєднано до іншого ЄО №49660 від 21 грудня 2021 року; від 10 грудня 2021 року повідомлення [PERSON] про те, що чоловік [PERSON] забрав малолітнього сина двох з половиною років по графіку побачень та не повернув; 10 грудня 2021 року звернення [PERSON] про те, що 10 грудня 2021 року близько 14 години колишній чоловік [PERSON] на її робочому місці ц медичному центрі «Клініка професора Стефана Хміля» вчинив конфлікт, в ході якого словесно ображав заявницю; від 12 грудня 2021 ркоу повідомлення від [PERSON] про те, що колишній чоловік [PERSON] забрав малолітнього сина [PERSON] по графіку побачень та не повертає; від 13 грудня 2021 року повідомлення від [PERSON] про те, що колишній чоловік [PERSON] не виконує рішення міської ради по графіку побачень з їх спільною дитиною; від 23 грудня 2021 року повідомлення від [PERSON] про те, що колишній чоловік [PERSON] забрав малолітнього сина [PERSON] по графіку побачень та не повертає, на телефонні дзвінки не відповідає, заявниця не знає, де перебуває її дитина; від 30 січня 2022 року повідомлення від [PERSON] про те, що колишній чоловік [PERSON] забрав малолітнього сина [PERSON] та забороняє бачитися з ним згідно з графіком побачень, виданого Тернопільською міською радою. Згідно відповідей Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Тернопільській області за №8607 від 21 грудня 2021 року, за №267 від 12 січня 2022 року, за №994 від 02 лютого 2022 року, при проведенні перевірки за зверненнями [PERSON] , копії матеріалів направлено в Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей для ознайомлення та вжиття заходів реагування у відповідності до їх компетенції. (а.с. 90-92) Із досліджених у судовому засіданні наданих відповідачем відеозаписів, збережених на оптичному носії інформації CD-R убачається, що відповідач здійснював відеофіксацію під час того, коли приходив до за місцем проживання позивачки для того, щоб забрати малолітнього сина для спільного перебування, відповідно до графіку побачень. Зі вказаних відеозаписів вбачається, що дитину завжди віддавали батькові для побачень, що підтверджує доводи позивачки про те, що нею ніколи не чинилося перешкод у спілкуванні та побаченнях малолітнього сина [PERSON] із батьком [PERSON] . Також відповідачем долучено відеозапис під час відвідування позивачкою ринку разом із сином та відеозапис перебування позивачки на місці її роботи. Надаючи оцінку оглянутим у судовому засіданні відеозаписам, суд зауважує, що на вказаних відеозаписах не знайшов підтвердження факт неналежного виховання позивачкою малолітнього сина [PERSON] , а також факт порушення прав відповідача з боку позивачки. Згідно Висновку органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , мати дитини [PERSON] на засіданні комісії повідомила, що бажає визначити місце проживання сина разом із нею за адресою: [ADDRESS] . Працівниками управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] . Приватний будинок складається з трьох кімнат. Для матері та дитини відведено окрему кімнату, в якій створені всі необхідні умови, наявне окреме спальне місце, телевізор, шафа для одягу, розвиваючі ігри та книги, одяг та взуття відповідно до віку дитини. Батько дитини [PERSON] на засіданні комісії повідомив, що бажає визначити місце проживання сина разом з ним за адресою: [ADDRESS] . Також повідомив, що самостійного доходу немає. Працівниками управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] . Приватний будинок, [PERSON] займає окрему кімнату, в якій є окреме ліжко, шафа для одягу та диван. За вказаних обставин орган опіки та піклування рекомендує визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради «Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання дитини» від 09 грудня 2021 року за №1122 затверджено висновок щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] вказав, що 07 грудня 2021 року забрав малолітнього сина [PERSON] за місцем свого проживання: [ADDRESS] , оскільки позивачка неналежно займається вихованням сина, не приділяє дитині уваги, оскільки працює та відповідно часто не буває вдома.Саме у цей день позивачка перебувала на роботі, а дитина перебувала хвора вдома.З цих підстав він змушений був забрати сина до себе додому. Надалі вилікував його. Натомість у позивачки дитина часто хворіє. А у нього створені усі умови для належного виховання та розвитку [PERSON] . При цьому зазначив, що під час одного із конфліктів позивачка висловила припущення, що малолітній [PERSON] може бути не його сином, у зв`язку із чим, на даний час на розгляді у суді перебуває його позов про оспорювання батьківства. Також зазначив, що не відводить дитину у дитячий садочок, оскільки взимку дитина могла хворіти від контакту з іншими дітьми, а згодом на території України було введено воєнний стан, тому вважає це недоцільним. Весь час дитина перебуває вдома під його наглядом. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що є матір`ю відповідача та бабусею малолітнього [PERSON] . Вказала, що колишня дружина сина [PERSON] неналежно займалася вихованням сина, дитина часто хворіла, у зв`язку із чим її син [PERSON] забрав хлопчика до них додому. На даний час вони всі проживають однією сім`єю: вона, син [PERSON] та онук [PERSON] . Вважає, що дитині краще жити разом із батьком та з нею, оскільки вони можуть забезпечити дитині належні умови проживання, виховання та догляду, часто відвідують лікарів, які слідкують за станом здоров`я хлопчика. Вказала, що у неї із колишньою невісткою неприязні стосунки. У судовому засіданні свідок [PERSON] вказав, що є товаришем відповідача [PERSON] , із позивачкою бачився приблизно два-три рази, зокрема, одного разу влітку 2021 року зустрів її на нічній дискотеці. Про ставлення позивачки до дитини йому нічого не відомо. Свідок [PERSON] у судовому засіданні вказала, що її дочка відвідувала дитячий садочок разом із сином сторін [PERSON] . У дитячий садочок хлопчика завжди приводила його мама [PERSON] або дружина рідного брата [PERSON] - [PERSON] . Батька дитини не бачила жодного разу. Зазначила, що син сторін [PERSON] дуже розвинений та розумний хлопчик, швидко адаптувався у садочку, проте, після 07 грудня 2021 року хлопчик перестав відвідувати дошкільний навчальний заклад. Згодом їй стало відомо, що батько дитини забрав сина на побачення та не повернув дитину матері. Акцентувала увагу суду на тому, що хлопчик завжди був гарно охайно одягнений, доглянутий. Свідок [PERSON] у судовому засіданні вказала, що є дружиною рідного брата [PERSON] . Пояснила, що коли [PERSON] йшла на роботу, вона часто залишалася вдома із малолітнім сином сторін [PERSON] , також іноді відводила дитину в садочок, оскільки [PERSON] два дні працює, а два дні перебуває вдома. Зазначила, що [PERSON] є дуже хорошою матір`ю, завжди дбала за сина, намагалася належним чином його забезпечити, у зв`язку із чим вийшла на роботу, оскільки, незважаючи на рішення суду, відповідач аліменти на сина не сплачував. При цьому вона ) разом із чоловіком, який є рідним дядьком дитини, намагалися допомагати [PERSON] у вихованні сина всім чим могли. [PERSON] був завжди доглянутим, йому приділяли багато уваги, дитина виховувалася у любові. Батько дитини у встановлені графіком побачень дні приходив забирати сина, тому, коли [PERSON] перебувала на роботі, хлопчика відводила батьку вона (або його хрещена, рідна сестра [PERSON] . Кожного разу, коли відповідач приходив забирати сина завжди знімав відеозаписи на телефон. Останній раз відповідач забрав дитину [INFO] та не повернув. [PERSON] зверталася з цього приводу і в поліцію, і в Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради. Також [PERSON] безліч разів ходила до відповідача додому з метою побачитися з дитиною, однак він не дозволяв їй зустрічатися з сином, зі слів [PERSON] знає, що відповідач лише показував сина через вікно або ж по відеозв`язку. На даний час дитина не відвідує дитячий садочок, оскільки батько тримає хлопчика лише вдома. [PERSON] дуже переживає за сина. До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує такі норми права: У відповідності із вимогами ст.153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ч. 1-2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно вимог ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. У відповідності із ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Вимогами ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України передбачено , що якщо мати та батько, що проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 4 ст.29 ЦК України, визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості ; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини не має розлучатися зі своєю матір`ю. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі «М.С. проти України» наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно положень ст. 9 вказаної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов`язок другого батька надати можливість для такого спілкування. Під час розгляду справи на підставі усіх зібраних доказів, судом установлено, що як мати, так і батько піклуються про малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , однак, між сторонами склалися конфліктні відносини з приводу визначення місця проживання дитини. У постанові Верховного Суду Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зазначено, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року». У постанові Верховного Суду від 12 травня 2022 року при розгляді справи № 607/10896/19, провадження №61-884св22 зазначено, що питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд критично сприймає твердження відповідача [PERSON] про неналежне виконання позивачкою материнських обов`язків відносно малолітнього сина [PERSON] , оскільки відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження вказаних обставин. Натомість, наявними у матеріалах справи копіями відповідей Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Тернопільській області підтверджується, що при здійсненні перевірок не знайшов підтвердження факт неналежного виховання [PERSON] малолітнього сина [PERSON] . Так само вказані обставини підтверджені у судовому засіданні поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] . На підтвердження неналежного виконання материнських обов`язків позивачкою відповідач надав копії документів а саме: консультації педіатра медичного центру «NeoClinik» від 11 вересня 2021 року, сигнального листа для активного спостереження за хворим №284, виданим КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ТОР від 07 грудня 2021 року, консультативного висновку педіатра від 15 січня 2020 року, виданого медичною клінікою «Оксфорд Медікал», малолітній син сторін [PERSON] , [INFO] часто хворів на ГРВ та бронхіт. (а.с. 74, 75,78,79) Суд вважає неспроможними вказані доводи позивача про те, оскільки факт захворювання дитиною у зимовий час не може свідчити що неналежне виконання материнських обов`язків матері дитини . Що стосується тверджень відповідача про те, що позивачка чинить йому перешкоди у спілкуванні із сином та не виконає графіку побачень визначеного органом опіки та піклування, то у судовому засіданні вони належними та допустимими доказами не доведені. Навпаки із долучених самим відповідачем матеріалів відеофіксації чітко видно, як відповідач зустрічається із сином, за винятком днів коли дитина хворіла. Відтак, при розгляді вказаної цивільної справи не знайшли свого підтвердження, викладені відповідачем [PERSON] обставини щодо неналежного виконання [PERSON] своїх обов`язків відносно сина [PERSON] та чинення позивачкою перешкод у його спілкуванні із сином та зумисне невиконання нею рішення органу опіки та піклування щодо графіку побачень із сином. При вирішенні позовних вимог, судом враховується, вік малолітнього сина [PERSON] , якому на момент ухвалення рішення виповнилося три роки, можливість матері дитини забезпечити належні умови проживання, виховання та розвитку сина, оскільки вона працевлаштована та отримує дохід. Також, суд враховує ту обставину, що відповідачем не надано доказів на підтвердження наявності у нього місця роботи та отримання доходів. Вирішуючи вказаний спір між сторонами, суд виходить із того, що будь-яких доказів, які б свідчили про те, що визначення місця проживання дитини разом із матір`ю може зашкодити інтересам малолітнього сина, в ході розгляду справи не здобуто. Крім того, малолітній син сторін [PERSON] , з огляду на його вік, потребує перш за турботи, уваги та догляду матері. У даному випадку відсутні виняткові обставини для розлучення неповнолітнього сина з матір`ю. Разом із цим, суд зауважує, що батько дитини, у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування та участь у вихованні сина. Аналізуючи вищевикладене, з метою забезпечення якнайкращих інтересів дитини, необхідність розвитку дитини в спокійному та стійкому середовищі, в атмосфері любові, емоційній стабільності та матеріальній забезпеченості, зважаючи на те, що визначення місця проживання дитини з одним з батьків не позбавляє другого можливості спілкуватися і брати участь у вихованні дитини, а також враховуючи висновок органу опіки та піклування, суд вважає необхідним визначити місце проживання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю [PERSON] . Відтак, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, про визначення місця проживання дитини, слід відмовити. За положеннями ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved