Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-17 00:00:00

ФОП « [PERSON] » звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із вищевказаним цивільним позовом, обґрунтовуючи тим, що 16.04.2018 року між ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) №АМ/3618259, забезпечений транспортний засіб «Dacia Logan», д.н.з. [NUMBER] . 23 січня 2019 року о 03:30 год в м. Києві по пров. Квітневому, 1а, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Dacia Logan», д.н.з. [NUMBER] та транспортного засобу «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] . В результаті ДТП автомобіль «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Постановою Подільського районного суду міста Києва від 29.03.2019 року відповідача визнано винним у настанні цієї дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.ст. 122-4, 124 КУпАП. Факт дтп був визнаний ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» страховим випадком та здійснено страхову виплату потерпілому у розмірі 15 954,53 грн. У зв`язку з тим, що відповідач самовільно залишив місце ДТП, то після виплати страхового відшкодування на користь потерпілої особи, у ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди (в порядку регресу). Крім цього, позивач зазначає, що 14.05.2021 року між ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» та ФОП « [PERSON] » укладено договір № 1/АК про відступлення права вимоги, за умовами якого право грошової вимоги від ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» до [PERSON] перейшло до ФОП « [PERSON] ». 01.12.2021 року між ФОП « [PERSON] » та ФОП « [PERSON] » було укладено Договір відступлення права вимоги №1/1/АК, за умовами якого ФОП « [PERSON] » відступив ФОП « [PERSON] » права вимоги до боржників за укладеними договорами страхування, які перейшли до первісного кредитора за договором про відступлення права вимоги №1/АК від 14.05.2021 року. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь завдані збитки в порядку регресу 15 954 грн. 53 коп.; а також відшкодувати понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 992,40 грн. та витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 3 000,00 грн. Ухвалою суду від 09 березня 2022 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, представник позивача направив заяву про розгляд справи без їхньої участі, позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечував. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що\~ 23.01.2019 року о 03 год. 30 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем «DACIA LOGAN» д.н.з. [NUMBER] по пров. Квітневому, 1а в м. Києві, був неуважним до дорожньої обстановки, для забезпечення безпеки руху під час керування заднім ходом не звернувся за допомогою до інших осіб, здійснив наїзд на припаркований автомобіль «VOLKSWAGEN» д.н.з. [NUMBER] , який внаслідок ДТП отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, та не дочекавшись прибуття\~ будучи причетним до ДТП місце пригоди залишив, чим порушив п.п. 2.3б, 2.10а.д., 10.9 ПДР та скоїв правопорушення, передбачені ст.ст. 124, 122-4 КУпАП України, у зв`язку з чим\~ відповідача було притягнуто адміністративної відповідальності за ст. 124, 122-4 КУпАП України, що підтверджується постановою Подільського районного суду м. Києва від 29 березня 2019 року. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Матеріалами справи також встановлено,\~ що згідно полісу №АМ 3618259 від 16.04.2018\~ (а.с.28),\~ на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «DACIA LOGAN» д.н.з. [NUMBER] була застрахована у страховій компанії ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.». Встановлено, що 30.01.2019 року на адресу ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.»\~ надійшло повідомлення [PERSON] про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.7). Також встановлено, що\~ ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» на підставі заяви потерпілої про страхове відшкодування від 18.04.2019 року, страхового акту №19.59.3618259-760 від 23.04.2019 та розрахунку суми страхового відшкодування (а.с.8-10) здійснила виплату\~ потерпілій [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 15 954 грн. 53 коп.,\~ що підтверджується платіжним дорученням № 15183 від 03.05.2019\~ року. (а.с.11). При вирішенні вказаного спору суд виходить з наступного. Статтею 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 1166 Цивільного Кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно, до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з абз. «в» п.п. 38.1.1. п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до водія транспортного засобу, що спричинив ДТП, якщо останній після дорожньо-транспортної пригоди самовільно залишив місце події. У зв`язку з тим, що відповідач самовільно залишив місце ДТП, то після виплати страхового відшкодування на користь потерпілої особи, у ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди (в порядку регресу). Регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, ст. 1191 ЦК України), а також ст. 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до ст. 993 ЦК України і ст. 27 Закону України "Про страхування" встановлено особливий правовий режим. Оскільки ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.», відповідно до Закону здійснило відшкодування шкоди за водія транспортного засобу, який спричинив ДТП і останній після дорожньо-транспортної пригоди самовільно залишив місце події, то відповідно до ст. ст. 1166, 1188, ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України, абз. «в» п.п. 38.1.1. п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик має право на відшкодування збитків. У відповідності до положень статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самі формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частина перша статті 513 ЦК України). Так, судом встановлено, що 14.05.2021 року між ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» та ФОП « [PERSON] » укладено договір № 1/АК про відступлення права вимоги, за умовами якого право грошової вимоги від ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» до [PERSON] перейшло до ФОП « [PERSON] ». 01.12.2021 року між ФОП « [PERSON] » та ФОП « [PERSON] » було укладено Договір відступлення права вимоги №1/1/АК, за умовами якого ФОП « [PERSON] » відступив ФОП « [PERSON] » права вимоги до боржників за укладеними договорами страхування, які перейшли до первісного кредитора за договором про відступлення права вимоги №1/АК від 14.05.2021 року. Стаття 514 ЦК України визначає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, положеннями статті 515 ЦК України визначено, що заміна кредитора не допускається у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора, зокрема у зобов`язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Умови договору добровільного страхування наземного транспорту АМ/3618259 від 16.04.2018 року, що був укладений між ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» та [PERSON] не містять будь-яких обмежень стосовно можливості відступлення прав вимоги за таким договором новому кредиторові. Аналогічно, чинне законодавство України також не містить жодних заборон на заміну кредитора у вказаних договірних зобов`язаннях. Враховуючи те, що до позивача перейшло право вимоги в порядку регресу до відповідача, суд вважає можливим стягнути з [PERSON] заподіяну шкоду у розмірі 15 954,53 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн., то понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають відшкодуванню з відповідача саме в зазначеному розмірі. Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги\~ у розмірі 3 000 грн. Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На виконання вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України\~ представником позивача було надано: - Договір №2 про надання правової допомоги від 01 грудня 2021 року, укладений між Адвокатом Капля Аліною Степанівною та ФОП [PERSON] ; - Акт приймання-передачі наданих послуг від 18.01.2022 року за договором про надання правової допомоги №2 від 01.12.2021 року, складений між Адвокатом Капля Аліною Степанівною та ФОП [PERSON] ; Відповідно до умов договору №2 про надання правової допомоги від 01 грудня 2021 року [PERSON] , яка діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії СК №6115/10 від 07.07.2017 року прийняла на себе зобов`язання надати ФОП [PERSON] правничу допомогу. Згідно п. 3.2.5. Договору сторони домовились, що клієнт зобов`язується здійснити оплату адвокату за виконання доручення у строки та на умовах, передбачених цим договором.. Відповідно до акту\~ приймання-передачі наданих послуг від 18.01.2022 року за договором про надання правової допомоги №2 від 01.12.2021 року, вартість послуг виконавця за цим актом складає 3 000,00 грн. При винесенні рішення, суд керується практикою Європейського суду з прав людини відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини". Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У справі «Бєлоусов проти України» в пункті 115 Рішення Європейський суд з прав людини констатує, що «... хоча заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, він мас сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями. Як видно з матеріалів справи, п. Бущенко представляв заявника протягом провадження у Суді, отже, мас право висувати вимоги щодо сплати гонорари згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними» (див. вищезазначене рішення у справі «Савін проти України» (Savin v. Ukraine), п. 97)». У справі «Родзевілло проти України» в пункті 99 рішення ЄСПЛ приходить до висновку, що «...хоча заявник ще не оплатив надану йому правову допомогу, з документів вбачається, що він зобов`язаний сплатити за неї згідно з договором. Як випливає з матеріалів справи, п. [PERSON] готував зауваження від імені заявника, а тому має право вимагати винагороди згідно з договором. Відповідно Суд вважає, що зазначені витрати було «фактично зазнано» (див., наприклад, рішення у справі «Бєлоусов проти України»». Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Дослідивши надані докази, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, викладені обставини та складність справи, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, застосовуючи принципи співмірності та розумності розміру судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3 000,00 грн. як компенсацію витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved