Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-02 00:00:00

26.01.2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ПрАТ «Північний ГЗК» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, у якій просить стягнути моральну шкоду у розмірі 120 000 грн. В обґрунтування вказує, що з 02.07.1973 по 26.04.2011 працював електрослюсарем черговим та по ремонту обладнання на підприємстві відповідача. 14.06.1991 року під час виконання своїх трудових обов`язків з ним стався нещасний випадок, він отримав травму грудної клітини, про що було складено Акт №18 про нещасний випадок на виробництві від 19.06.1991 року. В п.11.2 Акту причиною нещасного випадку зазначено : порушення [PERSON] п. 37 Інструкції по техниці безпеки для крановиків мостових, козлових кранів, кран-блоків та тельфірів. В результаті нещасного випадку він зазнав ушкодження здоров`я, перебував на лікарняному 33 дні. Оглядом МСЕК від 05.07.1995 року первинно йому було встановлено 20% втрати професійної працездатності, а потім з 24.07.1997 року - 10% втрати професійної працездатності, з 2008 року - 5% втрати професійної працездатності, безстроково. Трудовим каліцтвом йому завдано моральну шкоду, котра полягає в тому, що з кожним роком стан здоров`я не покращується і все частіше позивач відчуває біль у грудях. В результаті отриманих травм йому доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя, побуту та відпочинку. Він постійно переживає як фізичні так і моральні страждання. Через травму порушені нормальні життєві зв`язки, він не може реалізувати своє бажання повноцінно працювати, матеріально забезпечувати себе, свою родину, відпочивати. Моральну шкоду позивач оцінює у 120 000 грн. та просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 07.04.2022 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 16.05.2022 до суду надійшов відзив від представника відповідача, згідно до якого вказує про необхідність застосовувати законодавство, чинне на липень 1995 році. Вказує, що позивач не звертався до підприємства, з моменту травмування пройшов значний час, а також позивач отримав ондноразову допомогу від підприємтсва, отримував щомісячні страхові платежі до 2001 року. Також зазначає про необґрунтованість моральної шкоди у розмірі 120 000 грн. і вказує, що підстави для задоволення позову відсутні. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Сукупністю належних, допустимих і достовірних письмових доказів судом встановлено наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Позивач [PERSON] з 02.07.1973 по 26.04.2011 працював електрослюсарем черговим та по ремонту обладнання на підприємстві відповідача, що підтверджується копіями трудової книжки та не заперечувалось представником відповідача (а.с. 5-11). 14.06.1991 року під час виконання своїх трудових обов`язків позивачем стався нещасний випадок, позивач отримав травму грудної клітини, про що було складено Акт 18/VІ про нещасний випадок на виробництві від 19.06.1991 року(а.с.12-13). Згідно даного акта встановлено вину посадових осіб підприємства. Внаслідок отриманого ушкодження позивачу встановлено діагноз - переломи ребер, що підтверджується медичними виписками, а.с. 19,20. Первиннопозивачу згідно довідки МСЕК від 05.07.1995 року первинно йому було встановлено 20% втрати професійної працездатності, а потім з 24.07.1997 року - 10% втрати професійної працездатності, з 2008 року - 5% втрати професійної працездатності, безстроково(а.с.14,15,16,17,18,21). Наказом Північного Державного гірничо-збагачувального комбінату № 336 від 28.08.1995 року, прийнято рішення про виплату [PERSON] у зв`язку із травмою на виробництві одноразової допомоги у розмірі 402 700 тисяч карбованців, а також про щомісячну виплату збитків в розмірі 4027 тисяч карбованців, а.с. 22. Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем. Оцінка суду. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Отже, право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з нещасним випадком на виробництві і втратою працездатності у позивача виникло 05.07.1995 року. На той час спірні правовідносини були врегульовані ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про охорону праці" та Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, затвердженими постановою КМУ №472 від 23.06.1993 року. Згідно до ст.13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Згідно до ст. 440-1 ЦК УРСР (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати (на цей час 5*6500=32500 грн. згідно Закону України "Про Державний бюджет на 2021 рік"). Крім того, згідно до п.п. 1,4,11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою КМУ №472 від 23.06.1993р. (які були чинні на момент виникнення спірних правовідносин), власник підприємства, установи і організації (надалі - підприємство) або уповноважений ним орган (надалі - власник) несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків (надалі - ушкодження здоров`я), а також за моральну шкоду, заподіяну потерпілому власником фізичного чи психічного впливу небезпечних або шкідливих умов праці. Відшкодування шкоди, заподіяної працівнику ушкодженням здоров`я (надалі - потерпілому) складається з: виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності; виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам сім`ї та утриманцям померлого); компенсації витрат на медичну та соціальну допомогу (посилене харчування, протезування, сторонній догляд тощо). За наявності факту моральної шкоди потерпілому відшкодовується моральна шкода. Моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін ; рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (200*6500=1300000 грн. ) незалежно від інших будь-яких виплат. Згідно ст.83 ЦК України 1963 року позовна давність не поширюється на вимоги, що випливають з порушення особистих немайнових прав, крім випадків, передбачених законом. В ході судового розгляду справи судом встановлено, що внаслідок нещасного випадку позивач перебував на лікарняному, втратив працездатність, яка не відновлена на цей час, відтак зазнав фізичних і моральних страждань. Враховуючи вищевикладене, недотримання відповідачем вимог про безпеку праці та наявність доказів причинно-наслідкового зв`язку, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні Нечипорук та Йонкало проти України № 42310/04 від 21.04.2011 року, роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Отже, суд враховує характер і тяжкість отриманих позивачем ушкоджень, що порушує його нормальні життєві зв`язки та викликає фізичні і моральні страждання, ступінь втрати ним професійної працездатності, отримані від відповідача відшкодування збитків у зв`язку із травмою на виробництві , а також мінімальний і максимальний розмір відшкодування. З урахуванням вищенаведеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, позов слід задовольнити частково та стягнути на користь позивача 15000 грн. моральної шкоди у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач завищеною. Доводи представника відповідача , на думку суду, не мають правового значення для вирішення спору і тому до уваги не беруться. Згідно положення, закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Згідно до ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Оскільки даний позов має майновий характер - то з ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн. На підставі ст.ст.440-1 ЦК УРСР,

Outcome: partial