Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] про звільнення від сплати аліментів, починаючи з 07 серпня 2020 року і до винесення рішення судом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 31 травня 2018 року було винесено судовий наказ, згідно якого з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] у розмірі ј частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 26 квітня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття. Однак, починаючи з 22 березня 2019 року син [PERSON] проживає разом з батьком, знаходиться на його повному утриманні, а тому, підстав для стягнення з нього аліментів на користь відповідачки [PERSON] немає. Крім того, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 серпня 2020 було звільнено [PERSON] від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] починаючи з 22 березня 2019 року і до 06 серпня 2020 року. У зв`язку із не досягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та звільнити його від сплати аліментів, які стягнені на підставі судового наказу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 травня 2018 року, починаючи з 07 серпня 2020 року і до винесення судового рішення. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позові та просила їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечила проти задоволення позову. При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема. Ухвалою суду від 26 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 17 грудня 2020 року зупинено провадження у цивільній справі до набранням законної сили судового рішення у цивільній справі № 607/10896/19. Ухвалою суду від 11 січня 2021 поновлено провадження у даній цивільній справі. Ухвалою суду від 05 березня 2021 року зупинено провадження у вказаній цивільній справі. Ухвалою суду від 18 травня 2021 року поновлено провадження у даній цивільній справі. Ухвалою суду від 07 червня 2021 року зупинено провадження у вказаній цивільній. Ухвалою суду від 08 листопада 2021 року поновлено провадження у даній цивільній справі. Ухвалою суду від 20 грудня 2021 року зупинено провадження у вказаній цивільній справі. Ухвалою суду від 03 лютого 2022 року поновлено провадження у даній цивільній справі. Ухвалою суду від 31 травня 2022 року залишено без розгляду позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 17 жовтня 2013 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 листопада 2017 року. [INFO] у сторін по справі народився син [PERSON] . Згідно судового наказу, який виданий Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області від 31 травня 2018 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] у розмірі у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 26 квітня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 серпня 2020 року, судова справа № 607/4274/20, було звільнено [PERSON] від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , що стягнені на підставі судового наказу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 травня 2018 року, згідно якого стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожитого мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 березня 2019 року і до 06 серпня 2020 року. Згідно постанови Верховного Суду України від 12 травня 2022 року, справа №607/10896/19 касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 листопада 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 10 січня 2022 року залишено без змін, згідно яких визначено місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю - [PERSON] . Крім цього, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 квітня 2022 року, справа № 607/1662/21, позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, служба у справах дітей Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області про відібрання дитини задоволено та ухвалено відібрати неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] від батька [PERSON] та повернути її для проживання разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . З акту обстеження матеріально - побутових умов від 03.05.2019 р., вбачається, що в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] проведено обстеження, в результаті якого зроблено висновок про те, що у неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , є все необхідне для подальшого розвитку та росту. Дитина забезпечена всім необхідним: іграшками, одягом, продуктами харчування, засобами особистої гігієни, речами першої необхідності. Для дитини батько організував біля житлового будинку спортивний майданчик. В будинку неповнолітня дитина має власну житлову кімнату, яка обладнана всім необхідним, що потрібно дитині. З акту обстеження матеріально - побутових умов від 18.07.2020 р., вбачається, що у господарстві по [ADDRESS] громадянин [PERSON] , 1985 р.н. проживає без реєстрації за вищевказаною адресою разом із неповнолітнім сином [PERSON] , 2014 р.н. з березня 2019 року. Згідно характеристики [PERSON] , 2014 року народження, вихованця старшої групи Струсівського дитячого ясла - садка за вих. № 8 від 06.02.2020 р. вбачається, що неповнолітня дитина [PERSON] відвідує дошкільний заклад з 06 вересня 2019 року. Дитина забезпечена всім необхідним для навчально - виховного процесу у садочку. [PERSON] в дитячий садочок приводить і забирає батько - [PERSON] . Згідно довідки виданої директором «Клубу Барса», [PERSON] відвідує заняття та приводить його батько [PERSON] . Відповідно до довідки, виданої ТзОВ «ВЕЛ БРІК» від 23.05.2019 р., [PERSON] працює на посаді директора ТОВ «ВЕЛ БРІК». Відповідно до ч.ч.1,2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, частинами сьомою, восьмою статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі(ч.3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати (ст. 191 СК). Згідно ч. 2 ст. 197 Сімейного кодексу України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відтак, з урахуванням предмета даного спору, однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема, з одержувачем аліментів чи з їх платником. За положенням частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно ч. 1 ст. 160, ст.161 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. З наданих доказів суд встановив, що з 22 березня 2019 року дитина [PERSON] не проживає з матір`ю, на користь якої були стягнуті аліменти з позивача - батька дитини, і що з цього часу дитина постійно проживає з позивачем, батьком і платником аліментів, і знаходиться на його утриманні. Даний факт підтверджується актом обстеження матеріально побутових умов від 18.07.2019 р., а також тим, що судом розглядається спір про відібрання дитини [PERSON] від батька [PERSON] , зокрема, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.04.2022 року, справа № 607/1662/21, ухвалено відібрати неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] від батька [PERSON] та повернути її для проживання разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживає на даний час з батьком, виникли суттєві обставини, що змінюють перерозподіл прав та обов`язків батьків дитини між собою, враховуючи, що дитина не проживає зі стягувачем аліментів, і вказані обставини, на думку суду, мають істотне значення, які у відповідності до ч.2 ст.197, ст.181 СК України, дають підстави для звільнення батька від сплати аліментів, починаючи з 07 серпня 2020 року і до 31 травня 2022 року. На підставі наведеного,

Outcome: approved