Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-05 00:00:00

05 травня 2022 року до суду надійшла заявапредставника позивача [PERSON] - [PERSON] про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 3 тис.грн. У судове засідання учасники справи повторно не прибули, були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду заяви. Представник позивача просив розглянути заяву за відсутності позивача та його представника. Представник відповідача АТ «Альфа-Банк» та треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. і приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Гречин Н.В. у судове засідання не прибули, були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомили. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Справа була розглянута з ухваленням рішення по суті 03 травня 2022 року. Позов було задоволено частково. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 18 лютого 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, зареєстрований в реєстрі за № 7102, про звернення стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (ЄДРПОУ 23494714) заборгованості за кредитним договором № 631182616 від 12 червня 2019 року, за період з 12.09.2020 року по 04.01.2021 року, в розмірі 11 958,37 грн. та коштів за вчинення виконавчого напису у розмірі - 650 грн., а всього загальна сума заборгованості складає 12 608,37 грн. Стягнуто з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь [PERSON] кошти у повернення сплаченого судового збору за подання позовної заяви у розмірі 908 грн. Відмовлено [PERSON] у задоволенні позову до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» в частині вимоги про стягнення коштів у повернення сплаченого судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 454 грн. Питання щодо відшкодуванню позивачеві понесених та оплачених ним витрат на правничу допомогу не було вирішено остаточно, оскільки представник позивача подав до суду 03 травня 2022 року заяву, в якій зазначив, що упродовж 5-ти днів після ухвалення рішення позивач має наміри подати заяву щодо відшкодування інших судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу. Судом достовірно встановлено, що позивачем у справі на підтвердження доказів щодо надання правничої допомоги було надано до суду витяг з договору про надання правничої допомоги за № 21/08-2 від 09.08.2021 року ( а.с. 14), акт про види та сплату витрат на правничу допомогу (а.с. 15), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 16). Отже, з наведених документів, чітко постає, що позивач узгодив з адвокатом розмір правничої допомоги та ним була здійснена фактична оплата вартості наданих йому у дійсності послуг правничої допомоги, розмір та види витрат, які є за своїм характером правничими послугами, а також вартість кожного із видів послуг правничої допомоги є обґрунтованими, документально підтвердженими, такими, що не містять ознак штучного походження. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч.1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. У ч. 4 ст. 137 ЦПК України зазначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. У ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. (п. 43 - 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі за № 755/9215/15-ц). Відповідач не подав до суду як заперечення щодо заяви позивача про стягнення оплачених витрат на правничу допомогу, так і належні та допустимі докази на підтвердження обставин щодо безпідставно визначеного розміру витрат на правничу допомогу, звільнення його (відповідача) від сплати позивачеві понесених останнім витрат на правничу допомогу, а також на підтвердження факту неспівмірності, надуманості (штучності), надмірності понесених позивачем витрат на правничу допомогу, у тому числі на підтвердження того, що розмір оплачених позивачем витрат на правничу допомогу суттєво впливає на майновий стан відповідача, порушує право відповідача на захист права власності у контексті ст. 1 Протоколу (колишнього Першого Протоколу) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно ст. 270 ЦПК України визначено обставини і підстави для ухвалення додаткового рішення, а саме: 1. Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. 2. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. 3. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. 4. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. 5. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Отже, заява позивача підлягає частковому задоволенню, оскільки є обґрунтованою. Необхідно стягнути з відповідача на користь позивача кошти у розмірі 2500 грн. у повернення сплачених витрат на правничу допомогу, оскільки суд враховує, що витрати на складання заяви про забезпечення позову у розмірі 500 грн. не підлягають відшкодуванню внаслідок того, що суд відмовив у задоволенні такої заяви. При цьому, суд при розгляді питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу також врахував правові позиції, висловлених ЄСПЛ у рішенні у справі «National Movement Ekoglasnost проти Болгарії» (заява № 31678/17),у постановах ВП ВС від 20.09.2018 року у справі за № 751/3840/15-ц та від 19.02.2020 року у справі за № 755/9215/15-ц, у постановах ОП КГС від 03.10.2019 року у справі за № 922/445/19 та від 22.11.2019 року у справі за № 902/347/18, постановах ВС у складі КГС від 24.11.2020 року у справі за № 911/4242/15 та від 17.12.2020 року у справі за № 922/3708/19, у постанові ВС у складі КЦС від 23.11.2020 року у справі за № 638/7748/18.

Outcome: partial