Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом у якому просить стягнути з [PERSON] кошти у розмірі 87 550 грн. та судові витрати. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 04.02.2020 року по вул. Березневій, 3, в м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Хюндай», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «БМВ», д.н.з. [NUMBER] , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. 13 березня 2020 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Позивач зазначає, що станом на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована не була. Відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «БМВ», д.н.з. [NUMBER] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди складає 77 099,53 грн. 17 лютого 2020 року потерпілий звернувся до МТСБУ з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та із заявою про відшкодування шкоди. Згідно акту здачі-прийняття робіт № 0000117 від 03.03.2020 року, ФОП [PERSON] були виконані роботи на суму 49 600 грн. Відповідно до акту здачі-приймання робіт № 0000120 від 10.03.2020 року, ФОП [PERSON] були виконані роботи на суму 36 400 грн. 20 березня 2020 року потерпілий звернувся до МТСБУ із уточненою заявою про відшкодування шкоди. 15 квітня 2020 року МТСБУ було здійснено відшкодування відповідачу у розмірі 86 000 грн. Позивач зазначає, що також було понесено витрати у розмірі 1 550 грн. за послуги ФОП [PERSON] . Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.11.2021 року відкрите провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву. Як убачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї процесуальними документами була направлена відповідачу та повернута до суду із відміткою про закінчення встановленого строку зберігання. Відзив на позов відповідачем у визначений термін не надано. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З матеріалів справи вбачається, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи. За таких обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що [PERSON] , 04.02.2020 року о 10 год. 00 хв., керуючи автомобілем «Хюндай», д.н.з. [NUMBER] , в м. Києві по вул. Березнева, 3, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну та при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Каунаська, не надав перевагу в русі транспортному засобу «БМВ», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого здійснив зіткнення з даним транспортним засобом, що призвело до пошкодження автомобілів, заподіяння матеріальних збитків та порушення п. 2.3 «б», 1611 Правил дорожнього руху України. Вина відповідача у скоєнні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.03.2020 року у справі № 755/3110/20. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Позивач зазначає, що на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 17 лютого 2020 року [PERSON] , як власник пошкодженого автомобіля «БМВ», д.н.з. [NUMBER] , звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та із заявою про здійснення відшкодування заподіяної шкоди. Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «БМВ», д.н.з. [NUMBER] від 04.03.2020 року № 2860, складеного суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] , вартість матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу «БМВ», д.н.з. [NUMBER] станом на 28.02.2020 року становить 77 099,53 грн. Згідно акту № 0000117 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 03.03.2020 року, складеного ФОП [PERSON] , вартість відновлення транспортного засобу «БМВ», д.н.з. [NUMBER] становить 49 600 грн. 10 березня 2020 року ФОП [PERSON] складено акт № 0000120 здачі-прийняття робіт (надання послуг), відповідно до якого вартість відновлення транспортного засобу «БМВ», д.н.з. [NUMBER] становить 36 400 грн. 20 березня 2020 року [PERSON] звернулася до МТСБУ із уточненою заявою про відшкодування шкоди. З матеріалів справи убачається, що договірних зобов`язань між МТСБУ, потерпілою особою та відповідачем не виникало. Нормами ст. 11 ЦК України, передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» містить спеціальні норми щодо регулювання спірних правовідносин. Відповідно до п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров`ю та майну третіх осіб під час ДТП. Судом встановлено, що у зв`язку з настанням події, передбаченої п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ 16.04.2020 року згідно наказу № 4458 від 15.04.2020 року здійснило виплату відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу «БМВ» д.н.з. [NUMBER] , у розмірі 86 000 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 1477867 від 16.04.2020 року. Отже, МТСБУ виконало покладений на нього Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. За таких обставин, суд вважає, що Моторно (транспортне) страхове бюро України правомірно пред`явило вимоги до [PERSON] , як особи винної у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 04.02.2020 року, про відшкодування суми сплачених коштів, пов`язаних з виплатою власнику пошкодженого транспортного засобу «БМВ», д.н.з. [NUMBER] , регламентної виплати в розмірі 86 000 грн. Положеннями частини 1 статті 1191 ЦК України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Пунктом 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. За заявленими вимогами позивач також просить стягнути з відповідача у відшкодування понесених витрат у розмірі 1 550 грн. За правилами частини 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. При цьому суд враховує наступні обставини. Пунктом 34.4 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти. Згідно матеріалів справи, позивачем були понесені витрати пов`язані з оплатою послуг робіт аварійного комісара у розмірі 1 550 грн., що підтверджується рахунком № 407 від 01.03.2020 року, актом виконаних робіт до листа МТСБУ № 3.1-02/66392 та платіжним дорученням № 1476572 від 23.03.2020 року. Разом з тим, положеннями статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Отже, чинним законодавством не передбачено право страховика (МТСБУ) вимагати відшкодування вартості витрат на послуги аварійного комісара, у зв`язку з тим, що такі витрати страховика не є страховим відшкодуванням, а спрямовані на встановлення розміру збитків. Ці витрати належать до звичайної господарської діяльності страховика і не підлягають стягненню в порядку регресу з особи, яка відповідальна за спричинену шкоду, а тому суд не убачає підстав для відшкодування за рахунок відповідача [PERSON] витрат на послуги аварійного комісара в сумі 1 550 грн. в порядку регресу, тому відмовляє в задоволенні позову в цій частині. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У спростування зазначеного будь яких доказів відповідачем суду надано не було. З огляду на наведене вище, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, у зв`язку із чим з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача сплачена останнім регламентна виплата у розмірі 86 000 грн. Відповідно положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України також з відповідача на користь МТСБУ слід стягнути сплачений позивачем судовий збір в дохід держави у розмірі 2 270 грн.

Outcome: partial