Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-01 00:00:00

У квітні 2022 року на адресу Червоноармійського райсуду за підсудністю з Романівського районного суду Житомирської області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до розписки виданої відповідачем [PERSON] 26.11.2019 року, остання зобов"язувалася повернути йому борг у розмірі 59200 грн. протягом шести місяців, починаючи з грудня 2019 року, які ним були їй передано на протязі 2016-2017 років. Отже, відповідачка повинна була повернути йому борг до 01 червня 2020 року. Він неодноразово звертався в усній формі до [PERSON] про повернення боргу в добровільному порядку, однак вказані звернення позитивних наслідків не досягли. Так, як [PERSON] на його неодноразові вимоги відмовляється повернути йому борг, тому він вимушений звернутися до суду про його стягнення у примусовому порядку. Враховуючи вищевикладене, позивач просив судстягнути з [PERSON] на його користь 59 200 грн. боргу, відповідно до розписки від 26 листопада 2019 року . Ухвалою судді від 12.04.2022 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 09:30 год. 05 травня 2022 року, яке було відкладено на 09:30 год. 23.05.2022 та на 08:30 год. 02.06.2022 . Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву, у якій просив розглядати справу без його участі, позов підтримав та просив його задовольнити. Щдо винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судові засідання, призначені на 05 та 23.05.2022 не з"явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. За даними інтернет-сайту "Укрпошта" судові повістки вручені: особисто. 02 червня 2022 року відповідач у судове засідання не з"явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином (через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України), відзив на позов, заяви про розгляд справи за її відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили. З викладених обставин суд вирішує справу у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ст.279 ЦПК України, з повідомленням сторін, за наявними у справі матеріалами, з ухваленням заочного рішення на підставі ст.280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи. У відповідності до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до переконання про те, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За правилами ст.ст.15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що згідно оригіналу дослідженої у судовому засіданні розписки від 25.11.2019, [PERSON] у 2016-2017 роках для ведення бізнесу взяла у борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 59 200 грн., та зобов`язалась повернути їх на протязі шести місяців , починаючи з грудня місяця 2019 року, через поштове відділення (а.с.7) . Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Положеннями ч.1 ст.1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до частин 2 та 3 ст.545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст. 76 цього Кодексу, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Як вбачається зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За змістом ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Позивач на підтвердження укладення з відповідачкою договору позики надав суду розписку від 25 листопада 2019 року, яка посвідчує передання позичальнику визначеної грошової суми позикодавцем, що відповідає вимогам ч.2 ст.1047 ЦК України. Натомість, відповідачка не надала суду жодного допустимого доказу на підтвердження того, що договір позики вона не укладала, грошей не позичала. При цьому суд враховує, що відповідачка договір позики відповідно до положень ст.1051 ЦК України не оспорювала, цей договір недійсним у встановленому законодавством порядку не визнано. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. З наведених підстав, суд дійшов висновку про задоволення позову [PERSON] щодо стягнення з відповідачки на його користь борг відповідно до розписки від 26 листопада 2019 року в сумі 59200 грн.. При зверненні до суду позивача звільнено від сплати судового збору, як особу з інвалідністю ІІ-ї групи (посвідчення № [NUMBER] від 04.10.1996 року (а.с.5), довідка до Акта огляду МСЕК серії 10 ААА №720686 від 04.05.2011. Інвалідність встановлено - безтерміново (а.с.6)), тому відповідно до ст.141 ЦПК України, суд стягує його з відповідачки в сумі 992 грн. 40 коп. на користь держави.

Outcome: approved