Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-07 00:00:00

Представник позивача Романко В.В., який діє в інтересах [PERSON] , звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, в якому просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики від 09.02.2021 в розмірі 1000 доларів США 00 центів та 3 % річних від простроченої суми боргу за період з 10.03.2021 по 28.01.2022 в розмірі 26 доларів США 71 центів. В обґрунтування позову посилається на те, що 09.02.2021 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до умов якого останній отримав від позивача 1000 доларів США з терміном повернення до 09.03.2021 року. На підтвердження укладення договору позики, відповідачем було власноруч складено, підписано та надано позивачу розписку. Проте відповідач на час подання позову грошові кошти не повернув, у зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду. В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача позов підтримав, пояснив обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод 1950 р. кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановлений законом, який вирішить спір щодо його права та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розглядаючи вказану справу на підставі наведених і встановлених у судовому засідання фактів суд констатує, що вони випливають з договірних відносин і регулюються правовідносинами, визначеними нормами Цивільного кодексу України. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до розписки від 09.02.2021 року, [PERSON] взяв у борг у Лю Вей одну тисячу доларів строком на один місяць і зобов`язався повернути до 09.03.2021 року (а.с. 7). Суд вважає доведеним факт укладення договору позики між позивачем та відповідачем, що підтверджується належним чином завереної копії розписки, наданою суду представником позивача. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому виконавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. При укладенні договорів позики між сторонами в письмовій формі були погоджені всі істотні умови такого договору, а саме: розмір позики та строк її повернення. Таким чином вказаний договір позики вважається укладеним та підлягає до виконання. Відповідно до розписки від 09.02.2021 року, позивач виконав зобов`язання перед відповідачем та надав кошти в борг, в той час як зобов`язання відповідачем виконані не були. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника. Розписка є документом, який боржник видає кредитору, підтверджуючи як укладення договору позики, так і його умови, а також, засвідчуючи отримання певної грошової суми. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046,1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови. Досліджуючи боргову розписку чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність належним чином завіреної копії боргової розписки від 09.02.2021 року, яку позивач надав суду, свідчить про невиконане зобов`язання відповідачем, та підтверджує факт укладення договору позики. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, 11 листопада 2015 року в справі № 6-1967цс15. Відповідач не правомірно користувався чужими грошовими коштами у розмірі 1000 доларів США з 10.03.2021 по 28.01.2022. З цього приводу Велика Палата Верховного Суду у постанови від 10 квітня 2018 року при розг ляді справи № 910/10156/17 ( провадження № 12-14гс 18) дійшла правових висновків про те, що наслідком неправомірного користування чужими грошовими коштами, тобто прострочення виконання грошового зобов`язання ( як договірного так і позадоговірного), є нарахування 3% річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК. Правомірне ж користування чужими грошовими коштами може передбачати сплату процентів, розмір яких визначений договором або законом ( зокрема, частиною 1 статті 1048 ЦК, - у правовідносинах, що виникають з договору). Враховуючи викладене, ключовим у застосуванні вказаних вище норм є визначення моменту, з якого особа користується чужими грошовими коштами неправомірно, тобто наступає прострочення виконання грошового зобов`язання. До цього моменту можливим є нарахування процентів у якості плати, зокрема, згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК, після цього моменту - нараховуються три проценти річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики. він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно вимогам ст. 625 ЦК України божник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`я зання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З розрахунку, наданого представником позивача вбачається, що сума боргу становить 1000 доларів США, період прострочення грошового зобов`язання становить 325 днів (з 10.03.2021 до 28.01.2022), сума санкцій становить: 1000х3%х325:365:100=26,71 доларів США. Суд погоджується з розрахунком заборгованості, наданим представником позивача. Оскільки відповідач не виконав свої зобов`язання і своєчасно не повернув борг, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі в сумі 1026,71 доларів США. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається у разі задоволення позову на відповідача, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесенні судові витрати у розміні 992, 40 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved