Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

В жовтні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів, в якому просив суд винести рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 285 362 грн. 12 коп. та стягнути з відповідача понесені судові витрати. Позивач мотивує позовні вимоги тим, що йому, [PERSON] належав транспортний засіб - SUBARU FORESTER, 2018 року випуску, шасі (рама, кузов) № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . 12 січня 2021 року [PERSON] було надано довіреність на розпорядження автомобілем, згідно якої [PERSON] уповноважив [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] розпорядження(експлуатувати, обміняти, здати в аренду, передати в позичку, продати за ціну і на умовах згідно свого розсуду) належний [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER] виданого ТСЦ 1242 31 грудня 2020 року автомобілем марки SUBARU FORESTER, 2018 року випуску, шасі (рама, кузов) № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований ТСЦ 1242 31 грудня 2020 року. В подальшому, позивачеві стало відомо, що 27 травня 2021 року відповідачкою було відчужено зазначений автомобіль на користь третьої особи, згідно отриманої інформації вартість автомобілю склала 285 362 грн. 12 коп., однак відповідачка кошти за продаж автомобілю позивачеві не повернула. Представник позивача [PERSON] за ордером на надання правової допомоги [PERSON] (а.с.14) у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представник за ордером на надання правової допомоги [PERSON] (а.с.68) у судовому засіданні заперечували щодо задоволення позовних вимог посилаючись на обставини зазначені у відзиві на позовну заяву(а.с.34-38) та просили суд стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу. Вислухавши сторони ,повно та всебічно вивчивши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази, ознайомившись з відзивом на позов, відповіддю на відзив та заслухавши свідків [PERSON] та [PERSON] , суд прийшов до наступного. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, 12 січня 2021 року [PERSON] було видано довіреність на розпорядження автомобілем, згідно якої [PERSON] уповноважив [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] розпорядження(експлуатувати, обміняти, здати в аренду, передати в позичку, продати за ціну і на умовах згідно свого розсуду) належний [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER] виданого ТСЦ 1242 31 грудня 2020 року автомобілем марки SUBARU FORESTER, 2018 року випуску, шасі (рама, кузов) № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований ТСЦ 1242 31 грудня 2020 року(а.с.9). Відповідно до відповіді на запит адвоката Притули В. №31/4-220оз від 28 вересня 2021 року надано інформацію щодо продажу 27 травня 2021 року автомобілю SUBARU FORESTER, 2018 року випуску, шасі (рама, кузов) № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , згідно договору купівлі-продажу від 27 травня 2021 року №1242/2021/2602791 вартість реалізованого транспортного засобу склала 285 362 грн. 12 коп.(а.с.11). Частиною третьою статті 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Статтею 248 ЦК України визначено перелік підстав припинення представництва за довіреністю: закінчення строку довіреності; скасування довіреності особою, яка її видала; відмови представника від вчинення дій, що були визначені довіреністю; припинення юридичної особи, яка видала довіреність; припинення юридичної особи, якій видана довіреність; смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності; у разі смерті особи, яка видала довіреність, представник зберігає своє повноваження за довіреністю для ведення невідкладних справ або таких дій, невиконання яких може призвести до виникнення збитків; смерті особи, якій видана довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] зазначили, що 12 січня 2021 року вони були присутніми разом зі сторонами по справі перед видачею довіреності [PERSON] . Також свідки зазначили, що вони бачили як відповідачкою [PERSON] було передані грошові кошти [PERSON] за автомобіль SUBARU FORESTER. Постановою №9 Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних спарв про визнання правочинів недійсними» зазначено, що за удаваним правочином (стаття 235 ЦК ( 435-15 )) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину ; встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК ( 435-15 ) має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним; до удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК ( 435-15 ), можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний. Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 656 ЦК України визначено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Зважаючи на встановлені у судовому засіданні обставини справи, оцінюючи всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження, тому в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі за його безпідставністю та недоведеністю. До того ж, позивачем не надано суду доказів підтвердження його звернення до нотаріуса із заявою про скасування довіреності. Згідно ст. 141 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч.3 ст. 133 та ч. ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Разом з тим, ч. 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Ст. 30 ч. 3 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначає, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні розміру відшкодування відповідачем витрат позивача на правову допомогу, суд в порядку ст. 137 ЦПК, враховує критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Зважаючи на понесені відповідачкою витрати на правову допомогу, що підтверджуються актом виконаних робіт від 14 січня 2022 року та скріншотом про зарахування коштів за виконання робіт, суд приходить до висновку про стягнення з позивача на користь відповідачки понесені нею витрати на правничу допомогу у розмірі 19 900 грн. 00 коп. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові. Тому понесені позивачем витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду з вказаним позовом стягненню з відповідача не підлягають. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved