Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-17 00:00:00

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до\~Верховинського районного\~суду Івано-Франківської\~області з\~позовною заявою\~до[PERSON] , [PERSON] про стягнення солідарно з відповідачів на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості у розмірі 5034,51 [Долар США], що за курсом 26,20 відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.10.2021 року складає 131904,16 гривень станом на 22.10.2021 року за кредитним договором №IFVWGK00000027 від 20.02.2007 року, яка складається з 5034,51 [Долар США] 3% річних від простроченої суми. Підставою звернення до суду з даним позовом є те, що між АТ КБ\~«ПРИВАТБАНК» та\~ [PERSON] 20.02.2007 року укладено кредитний договір №IFVWGK00000027. Згідно договору банк зобов`язався надати відповідачу кредит в сумі 21240,00 дол США на термін до 18.02.2027 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування коштами в строки та в порядку , встановлених кредитним договором. Банк своє зобов`язання виконав, а відповідач ні. 26.09.2011 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Верховинського районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідача. 09.02.2012 року Верховинським районним судом Івано-Франківської області винесено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Винесення рішення суду від 09.02.2012 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Оскільки з відповідача в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення за кредитним договором за період з дати укладення кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка вказана в рішенні Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 09.02.2012 року, тобто за період з 20.02.2007 року до 04.08.2011 року, то за період після подання позовної заяви від 26.09.2011 року, з 27.09.2011 року по 22.10.2021 року відповідач має заборгованість у розмірі 5034,51 дол. США, яка складається з 5034,51 дол.США 3% річних від простроченої суми. В забезпечення виконання зобов`язання за договором № IFVWGK00000027 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та укладено договір поруки з поручителем [PERSON] в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором [PERSON] .\~ Відповідно\~до умов\~договору поруки,\~а саме\~п.5\~позивачем направлено\~на адресу\~відповідачів письмову\~вимогу із\~зазначенням невиконання\~зобов`язань за\~договором № IFVWGK00000027. Вимога залишена без задоволення. Приймаючи до уваги, що відповідачі у кредитним правовідносинах діють як солідарні божники, предметом спору є однорідні права та обов`язки, що випливають з кредитного договору та договору поруки, з метою здійснення принципу процесуальної економії, об`єднано позовні вимоги позивача до кількох відповідачів в одній позовній заяві. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 29.12.2021 року дана позовна заява прийнята до провадження та призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження з підготовчого засідання. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 23.02.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач явку свого представника у судове засідання не забезпечив, про дату, час та місце його проведення повідомлений належним чином (а.с.79), у позовній заяві вказав, що в разі неявки в судове засідання відповідачів АТ КБ «ПриватБанк» не заперечує проти заочного розгляду справи за відсутності представника Банку та винесення заочного рішення (а.с.3). Такі дії не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, згідно з якою учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачі у підготовче засідання не з`явилися, про дату, час та місце його проведення тричі повідомлені належним чином (а.с.62,63, 68, 77-78), відзиву на позовну заяву не подали, про причини неявки не повідомили. Як вбачається з інформації Верховинського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Івано-Франківської області від 25.04.2022 року (а.с.73) відповідачі до лав Збройних Сил України не призивалися. Згідно з ч.1\~ ст.223 ЦПК України\~ неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У ч. 1 ст. 280 ЦПК України закріплено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). \~ \~ \~ \~У ст. 281 ЦПК України передбачено, що про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Ухвалою суду від 18.05.2022 року постановлено проведення заочного розгляду цієї справи. \~ \~ \~ \~За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у матеріалах справи доказів. \~ \~ \~ \~Дослідивши письмові докази у справі та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до такого висновку. Встановлено,що між АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] 20.02.2007 року укладено кредитний договір №IFVWGK00000027, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк з 20.02.2007 р. по 18.02.2027 року включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 18000 тис. дол США на наступні цілі: купівля квартири, а також 3240 дол.США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 1,0% від суми виданого кредиту з моменту надання кредиту, щомісяця в період сплати в розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно п.3.11 договору та винагороди за проведеня додаткогового моніторингу, згідно п.6.2 договору. Періодом сплати вважається період з 15 по 20 число кожного місяця (а. с. 19-21). Зобов`язання за кредитним договором забезпечено порукою, де згідно з договором поруки від 20.02.2007 року укладеним між АТ КБ "ПриватБанк"\~та [PERSON] , останній поручився за виконання [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором №IFVWGK00000027 від 20.02.2007 року та несе перед кредитором солідарну відповідальність разом із боржником (а. с. 23). Рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 09.02.2012 року, яке набрало законної сили, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №IFVWGК00000027 від 20.02.2007 року на загальну суму 26829,60 дол. США, що в гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ, на момент подачі позову до суду складало 213831,91 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру загальною площею 56,8 кв. м, яка належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу посвідченого Верховинською районною державною ноторіальною конторою Івано-Франківської області 31.01.2007 року за реєстровим N 245, зареєстрованого Коломийським бюро технічної інвентаризації Івано-Франківської області 05.02.2007 року в книзі 1, номер запису 149, за рейстраційним номером 17429931, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №13453179 та знаходиться за адресою: с. Ільці Верховинського району Івано-Франківської області, з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням "ПриватБанку" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, із застосуванням процедури продажу встановленого\~ст. 38 ЗУ "Про іпотеку"\~з встановленням ціни продажу предмету іпотеки на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна та встановленням початкової ціни предмету іпотеки в розмірі її вартості, яка встановлена згідно пункту 33.4 договору іпотеки в розмірі 90900,00 грн (а.с.6-7). \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином iпповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. \~ \~ \~ \~У ст. 599 ЦК України закріплено, що зобов`язання припиняються його виконанням, проведеним належним чином, а не в силу вже прийнятого рішення суду. \~ \~ \~ \~Таким чином, винесення рішення Верховинським районним судом Івано-Франківської обл від 09.02.2012 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його невиконання (договір чи діалект). Відповідно до ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовими є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку, тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Отже, приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18). Разом з тим, за змістом статей 598-609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання. Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Подібний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 07 лютого 2018 року по справі № 910/11249/17. Так, Верховний Суд зробив висновок, що норма ст. 625 ЦК України, не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Великою Палатою Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 зроблено висновок щодо можливості застосування положень ст. 625 ЦК України до будь-яких грошових зобов`язань незалежно від підстав виникнення. Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачене договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Постановою ВС від 06 березня 2019 року у справі № 577/5360/15-ц зроблено висновок, що за змістом ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. На підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання у зв`язку зі стягненням грошових коштів, невиконання якого зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України. Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1946цс15, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 459/3560/15-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 753/23612/15-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 461/479/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 761/43507/16-ц. Також суд враховує правову позицію, яка викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 760/6938/16-ц відповідно до якої формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. З урахуванням вищевикладеного, позивач має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення. Із розрахунку наданого позивачем вбачається, що станом на 22.10.2021 залишок простроченого боргу [PERSON] за вищевказаним кредитним договором становить 16716,60 дол. США, у зв`язку з чим 3% річних від неї становить 5034,51 дол США, що за курсом 26,20 відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.10.2021 року складає 131904,16 грн (а.с.8-13). \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог ст.ст. 610, 554 ЦК України, боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники. Оскільки позичальник [PERSON] не виконалша свої зобов`язання і своєчасно не повернула борг, суд дійшов висновку, що з неї та поручителя [PERSON] на користь позивача підлягає 3% річних з простроченої суми, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України слід стягнути із відповідачів на користь позивача понесені ним судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: approved