Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 06.09.2010 року, за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, було стягнуто з відповідача аліменти на користь позивача на утримання дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1 / 4 частини всіх видів заробітку відповідача, щомісяця, починаючи з 09.08.2010 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно розрахунку державного виконавця від 03.08.2021 року заборгованість відповідача зі сплати аліментів станом на 01.08.2021 року становить 15633 грн.55 коп., що і просить стягнути позивач з відповідача. Позивач зазначає, що борг виник з вини відповідача та на підставі ст.196 СК України вона має право на стягнення неустойки /пені/ за прострочення сплати аліментів, а тому просила суд стягнути з відповідача на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 10 033 грн. 83 коп. Ухвалою суду від 15.02.2022 року було відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленям учасників справи. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, одночасно зазначив, що дійсно дитина проживає разом з позивачем, але з часу припинення сімейних відносин відповідач надавав добровільно матеріальну допомогу своїй дитині, цікавиться її життям та здоров`ям. Також, відповідач просив врахувати, що він являється інвалідом 3 групи з дитинства, наразі має єдиний дохід у розмірі пенсії. Крім цього, відповідач надав докази перерахунку ним коштів на картковий рахунок позивача (копії квитанцій, розрахунок заборгованості зі сплати аліментів). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , являються сторони по справі, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 18.02.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області. (а.с.11). За рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.09.2010 року з відповідача було стягнуто аліменти на користь позивача на утримання їхньої дитини в розмірі 1 / 4 частини всіх видів його доходів, починаючи з 09.08.2010 року і до досягнення дитиною повноліття. /справа № 2-13381/ (а.с.10). Виконавчий лист з виконання вказаного рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.09.2010 року за № 2-13381 знаходиться на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області ЦМУМЮ (м. Київ). Згідно довідки-розрахунку державного виконавця від 03.08.2021 року №72183, заборгованість відповідача станом на 01.08.2021 року зі сплати аліментів становить 15633 грн.55 коп. (а.с.10). Позивач наводить свій розрахунок неустойки по аліментах, зазначаючи, що загальна заборгованість по сплаті аліментів за період невиплати аліментів з 15.06.2020 р. по 01.08.2021 р. становить 15633 грн.55 коп., а неустойка за прострочення сплати аліментів за вказаний період становить 10 033 грн. 83 коп. При цьому, позивач посилається на формулу розрахунку пені та правову позицію ВП ВС у справі №6-81чс 13 від11.09.2013 року, №6-149цс14 від 01.10.2014 року, № 6-94цс15 від 01.07.2015 року. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Одним із найголовніших та найважливіших обов`язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів нашого суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Отже, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги. Цей обов`язок закріплений в Конституції України (статті 51, 52), а також в Сімейному Кодексі України. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно вимог ч.1 ст. 196 СК України разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 визначено, що передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів. Отже, така відповідальність може бути застосована лише за наявності вини боржника, яку необхідно довести. Тобто, якщо заборгованість виникла з незалежних від останнього обставин (хвороба, помилка бухгалтера, фактична неможливість здійснювати виплати з інших поважних причин), пеню на неї нараховувати не можна. В даному випадку, суд виходить з того, що відповідачем не надано жодного доказу відсутності його вини щодо виникнення боргу по аліментах. А тому, вимоги позивача про стягнення неустойки /пені/ за прострочення сплати аліментів за період з 15.06.2020 р. по 01.08.2021р., включно, підлягають до задоволення, однак здійснений позивачем розрахунок пені є невірним. Відповідно до постанови КЦС ВС від 20.07.2020р. по справі № 362/4462/16 Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованістю зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць (сума аліментів які не були сплачені); Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів, починаючи з першого дня першого місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць (сума аліментів які не були сплачені); Q2- кількість днів прострочення сплати суми аліментів, починаючи з першого дня першого місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Таким чином, з урахуванням даних щодо заборгованості по аліментам, що були надані відділом державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області ЦМУМЮ (м. Київ), та враховуючи наведену формулу розрахунку, загальна сума пені за зобов`язаннями відповідача по сплаті коштів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , за вказаний вище період, буде становити значно більшу суму, оскільки, лише, за червень 2020 року розмір неустойки становитиме 4590,97 грн. (1117 грн. х 411 дні х 1 % = 4590,97 грн.). Всього за період з 15.06.2020 р. по 01.08.2021р. неустойка за несплату аліментів становитеме 67 534 грн.85 коп. Тобто, очевидним є, що розмір пені, розрахований у відповідності до наведеної формули та прикладу, буде значно більшим, ніж сума самої заборгованості по аліментам за період з 15.06.2020 року по 01.08.2021року. Але відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України розмір пені обмежено 100 % заборгованості, тобто, в даному випадку, не може бути більшим від самої суми боргу станом на 01.08.2021 р. - 15633 грн.55 коп. Позивач не ставить вимогу про стягнення пені в розмірі суми боргу по аліментам, а просить стягнути з відповідача меншу суму (10 033, 83 грн.) від розміру заборгованості по аліментам (15633,55 грн.). Позивач не позбавлена права вимоги на стягнення неустойки в меншому розмірі. Суд вважає за можливе задовольнити позовну вимогу про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів в меншому розмірі, ніж передбачено нормами ст.196 СК України, враховуючи диспозитивність цивільного судочинства, виходячи з положень ст.13 ЦПК України. Згідно ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в сумі 10 033 грн. 83 коп. Щодо стягнення заборгованості по сплаті аліментів суд зазначає наступне. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. У відповідності із ч. 3, 4 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначено ст. 194-197 СК України та ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження». За змістом зазначених норм законодавства розмір заборгованості із сплати аліментів визначається виконавцем. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів. Відповідно до ч. 8 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Таким чином, діючим законодавством передбачено стягнення заборгованості із сплати аліментів не шляхом ухвалення судового рішення, а в межах виконавчого провадження. Спір щодо розміру заборгованості за аліментами виникає між стороною виконавчого провадження (стягувачем та/чи боржником) і державним виконавцем, до компетенції якого законодавець відніс обчислення розміру заборгованості за аліментами. Стягнення заборгованості за аліментами за рішенням суду сімейне законодавство (ч. 3 ст. 194 СК України) передбачає лише у випадку відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника (ст. 187 СК України). В даному випадку, стягнення аліментів на утримання дитини з одного з подружжя відбувалося за рішенням суду. В такому разі законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів. Обчислена державним виконавцем заборгованість підлягає стягненню у рамках виконавчого провадження про стягнення аліментів, по сплаті яких і виникла ця заборгованість. Враховуючи, що порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», то і заборгованість по аліментам стягується державним виконавцем відповідно до положень цього Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості по аліментам. Відповідно до ч. 7 ст. 74 ЗУ "Про виконавче провадження" суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Також, суд зазначає, що повторне стягнення з боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконаня рішення суду про стягнення аліментів, недопустиме. У зв`язку з наведеним, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по аліментам у розмірі 15633 грн.55 коп., не підлягають задоволенню, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.3 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а тому з урахуванням положень ч.1 ст. 141 і ч.1 ст. 142 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави 992 грн. 40 коп. судового збору, за позовними вимогами про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, від сплати якого звільнена позивач. На підставі викладеного, ст. 13, 81, 141, 263-265,280-282 ЦПК України, ст. 180, 196 Сімейного кодексу України, суд,

Outcome: partial