Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-16 00:00:00

05 березня 2021 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначає, що [INFO] помер [PERSON] - його дід. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складається із земельної ділянки площею 1,3075 га. [INFO] померла [PERSON] - баба позивача. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складається із земельної ділянки площею 1,8928 га. Згідно довідок, виданих Хмільнівським старостинським округом Лопатинської селищної об`єднаної територіальної громади Радехівського району Львівської області від 04 травня 2020 року № 120-121, померлий [PERSON] на день смерті був зареєстрований і проживав в житловому будинку по [ADDRESS] , разом з померлою [INFO] дружиною [PERSON] , а також [PERSON] , який без реєстрації по даний час проживає за вказаною адресою. На підставі викладеного, з метою визнання своїх спадкових прав [PERSON] звертається із заявою до суду в порядку позовного провадження. Просить встановити факт прийняття [PERSON] спадщини, що залишилася після смерті [INFO] [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Встановити факт прийняття [PERSON] спадщини, що залишилася після смерті [INFO] [PERSON] , шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини. Визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку 1,3075 га, яка виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташована на території Хмільнівської сільської ради Радехівського району Львівської області, в порядку спадкування, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку 1,8928 га, яка виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташована на території Хмільнівської сільської ради Радехівського району Львівської області, в порядку спадкування, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Судові витрати просить покласти на сторону позивача (а.с.6-11,106). 14 березня 2022 року ухвалою Радехівського районного суду Львівської області залучено до участі у справі співвідповідача [PERSON] (а.с.75). У підготовче судове засідання позивач не з`явився, однак представник позивача подав до суду заяву, в якій позов підтримує повністю та просить задоволити, розгляд справи здійснювати без його участі, судові витрати залишити за позивачем (а.с.58,106). Представник відповідача Лопатинської селищної ради Львівської області скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив розгляд справи проводити без участі представника (а.с.103-104). Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій позов визнає повністю та просить задоволити, розгляд справи здійснювати без його участі (а.с.73). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися сторони. У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] помер [PERSON] - дід позивача, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим повторно Радехівським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області 22 листопада 2019 року, про що 21.12.2000 року складено відповідний актовий запис № 12 (а.с.23). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складається, зокрема, із земельної ділянки площею 1,3075 га, яка виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташована на території Хмільнівської сільської ради Радехівського району Львівської області, що належала спадкодавцю згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ІІІ-ЛВ № 002564, виданого 12 квітня 2000 року на підставі рішення X сесії III демократичного скликання Радехівської районної ради народних депутатів від 25 лютого 2000 року і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 9501 (а.с.25). Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Перешкодою в реалізації позивача його законних прав та інтересів, є те, що він позбавлений у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті [PERSON] . Окрім цього, [INFO] померла [PERSON] - баба позивача, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим повторно Радехівським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області 22 листопада 2019 року, про що 12.04.2007 року складено відповідний актовий запис № 15 (а.с.24). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складається, зокрема, із земельної ділянки площею 1,8928 га, яка виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташована на території Хмільнівської сільської ради Радехівського району Львівської області, що належала спадкодавцю згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ІІІ-ЛВ № 002567, виданого 12 квітня 2000 року на підставі рішення X сесії III демократичного скликання Радехівської районної ради народних депутатів від 25 лютого 2000 року і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 9503 (а.с.26). Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження позивача, серії [NUMBER] від 12.04.1995 року, з якого вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , в графі батьки вказані: [PERSON] - батько та [PERSON] - мати, та згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 17.10.1961 року батька позивача - [PERSON] , [INFO] , батьками вказані: [PERSON] та [PERSON] (а.с.21,22). Відповідно до довідок, виданих Хмільнівським старостинським округом Лопатинської селищної об`єднаної територіальної громади Радехівського району Львівської області від 04 травня 2020 року №120 та №121, померлий [PERSON] на день смерті був зареєстрований і проживав в житловому будинку по [ADDRESS] , разом з померлою [INFO] дружиною [PERSON] , а також померла [PERSON] на день смерті була зареєстрована і проживала в житловому будинку по [ADDRESS] та з нею проживав і по даний час проживає за вказаною адресою без реєстрації онук - [PERSON] . Виконком сільської ради від імені померлих заповіт не посвідчував (а.с.51,52). Згідно Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №66231020 від 01.09.2021, після смерті [INFO] [PERSON] , за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а.с.59,67). Позивачу [PERSON] відмовлено у відкритті спадкової справи після смерті [PERSON] та [PERSON] , так як він пропустив строк, встановлений для прийняття спадщини і йому відповідно рекомендовано звернутись в суд для продовження строку прийняття спадщини або визнання факту прийняття спадщини чи права на спадщину (а.с.54). Відповідно до Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №66231093 від 01.09.2021, після смерті [PERSON] відкрита спадкова справа №353/2004, згідно якої видано свідоцтво про право на спадщину, серії ВВМ 846046, [PERSON] , зареєстроване в реєстрі за №3056 від 19.10.2004 року, та спадкове майно, на яке видано це свідоцтво складається з 1/2 частини житлового дерев`яного будинку, позначеного в поверховому плані літерою А-1, з відповідною частиною господарських будівель, який знаходиться в [ADDRESS] (а.с.80-86). Окрім цього, факт, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON] , підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] не довірити показам яких в суду підстав немає, що видно з письмових заяв [PERSON] та [PERSON] , засвідчених секретарем Лопатинської селищної ради Червоноградського району Львівської області Білик Г.В. (а.с.96,100). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved