Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ 07 вересня 2021 року представник позивача звернувся до Першотравневого районного суду м. Чернівці із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що позивач надає послуги з постачання теплової енергії у квартиру [ADDRESS] , опалювальною площею 46,60 м.кв., співвласниками якої є відповідачі й відповідно відповідачам було відкрито особовий рахунок для проведення розрахунків за № [NUMBER] . При цьому, відповідачі\~у визначеному законом порядку від отримання послуг з постачання теплової енергії, які надавалися згідно до графіків та тарифів, не відмовлялися, однак їх оплату не проводили, що призвело до виникнення у них заборгованості за період з 01 січня 2014 року по 30 червня 2021 року в розмірі 6165,92 грн., про існування якого вони повідомлялися. Разом з тим, на попередження про сплату заборгованості не реагують й відповідно у такий спосіб відмовляються в добровільному порядку сплатити борг. Посилаючись на вказане, позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь МКП «Чернівцітеплокомуненерго» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії в розмірі 6165 грн. 92 коп., а також втрати від інфляційних процесів в сумі 208 грн. 38 коп., три відсотки річних в розмірі 78 грн. 94 коп. та 2270 грн. 00 коп. сплаченого судового збору. Заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06 грудня 2021 року стягнуто з відповідачів на користь МКП «Чернівцітеплокомуненерго» заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, а також стягнуто судові витрати. Не погоджуючись із вищевказаним заочним рішенням, представником відповідача подано заяву про його скасування й відповідно ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 31 січня 2022 року вказане заочне рішення скасоване та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В процесі розгляду справи ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 29.03.2022 року залучено до участі у справі співвідповідача [PERSON] , який також він є співвласником квартири за адресою [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.18). Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив про його задоволення, а також надав додаткові письмові пояснення з приводу нарахування суми боргу за спірні періоди, із зазначенням суми сплачених коштів та суми боргу. Відповідачі в судовому засіданні просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, а також застосувати строки позовної давності до даних правовідносин, в обґрунтуванні яких зазначали, що визначений період розрахунку заборгованості позивачем з 01.01.2014 року по 30.06.2021 роки подано поза межами строків позовної давності. Також заперечували й розмір заборгованості, вказуючи що за 2019 -2021 роки борг за послуги у них відсутній, оскільки оплата проведена в повному обсязі. Крім того, у попередні роки ними також оплачувалися послуги, однак не зрозуміло з яких підстав кошти в розмірі 3\~756 грн. 98 коп. були зараховані як борг за судовим рішення. При цьому, вони не були сторонами при розгляді справи в суді та з них сума боргу не стягувалася. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно положень ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4\~ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2\~ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Судом встановлено, що МКП «Чернівцітеплокомуненерго» надає послуги з постачання теплової енергії у квартиру [ADDRESS] , опалювальною площею 46,60 м.кв. й відповідно для проведення розрахунків відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . При цьому, згідно наявних у матеріалах справи доказів, квартира [ADDRESS] , опалювальною площею 46,60 м.кв належить відповідачам [PERSON] ,\~ [PERSON] \~та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Так, ч.1\~ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~визначено, що комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо - та електропостачанням, опаленням, а також вивезенням побутових відходів у порядку встановленому законодавством. Частиною 3 пункту 5 статті 20\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» та пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 08.10.1992\~року №572 визначено, що власник, наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги. При цьому, згідно приписів ч.4 ст.\~319, ст.\~322\~ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до пункту 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, визначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води є календарний місяць, а плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до ст. 32\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,\~ст. 67 Житлового кодексу України, оплата за користування тепловою енергію та гарячим водопостачанням стягується у встановленому порядку за затвердженими тарифами/цінами. Крім того, статтями\~20, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,\~ст. 68 Житлового кодексу України\~передбачено обов`язок споживача щомісяця, не пізніше 20-го числа місяця, наступного за звітним, вносити повну оплату за комунальні послуги, у даному випадку, за теплову енергію. Частиною 5 ст. 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених\~постановою КМУ № 1198 від 03 жовтня 2007 року, передбачено обов`язок споживача своєчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію. Споживачі зобов`язані оплатити комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, при чому послуга вважається наданою, якщо особа не відмовилася від послуги у встановленому законом порядку. Таким чином, відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє особу обов`язку оплачувати надані йому послуги, а відмова споживача послуг від укладення договору у такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст.\~6, статей\~627,\~630 ЦК України\~та статей\~19,\~20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». При цьому, відповідно до ст. ст.\~526,\~530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України\~у строки встановлені умовами договору. При цьому, згідно вимог\~ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~ст.11 ЦК України\~згідно зазначеної статті, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Крім того, згідно ч. 2\~ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 2 ст. 642\~УК України\~визначено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Таким чином, наявність відносин між сторонами, отже і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з теплопостачання відповідачам, надсилає споживачам платіжні документи (рахунки) на оплату послуг, а споживачі мають здійснювати оплату виставлених рахунків. При цьому, згідно п. 24, 25 "Правил надання послуг з централізованого опалення, ..." затверджених\~Постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 21\~липня 2005\~року №\~630 визначено, що споживач може відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення у порядку, що затверджується центральними органами виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства; самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Однак, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що відповідачі зверталися до позивача із заявою про відмову від отримання послуг з надання теплопостачання, а також доказів на підтвердження внесення плати за отримані послуги. Крім того, відповідачі не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту неотримання наданих послуг, або ж доказів отримання їх неналежної якості тощо. Таким чином, між сторонами виникли відносини, що породжують цивільні права та обов`язки, оскільки позивач надає житлово-комунальні послуги, а відповідач ними користується. Однак, згідно наданого представником позивача та дослідженого у судовому засіданні розрахунку, відповідачі фактично використовуючи надані позивачем послуги, не здійснюють щомісячну оплату за визначеними тарифами за надані послуги по теплопостачанню, внаслідок чого у них за період з 01 січня 2014 року по 30 червня 2021 року виникла заборгованість в сумі 6165,92 грн., а також 208,38 грн. - втрати від інфляційних процесів; 78,94 грн. - три відсотки річних\~(а.с.10-12). Крім того, як убачається із матеріалів справи, про існуючу заборгованість відповідачі повідомлялися належним чином, однак на неї жодним чином не відреагували\~(а.с.8). При цьому, відповідачами не надано суду належних та допустимих доказів на спростування існуючої суми заборгованості, зокрема відповідних квитанцій за спірні періоди про оплату послуг. Також не заслуговують на увагу й доводи відповідачів про неправомірне зарахування позивачем коштів в розмірі 3\~756 грн. 98 коп. на погашення боргу за судовим рішення, а не на погашення поточної заборгованості за надані послуги, оскільки відповідачами не надано суду відповідних доказів, зокрема квитанцій, згідно яких вказані кошти вносилися ними як оплата поточного нарахування за надані послуги й відповідно підтверджували б оплату відповідачами послуг у встановлені строки. За таких обставин, суд оцінивши надані позивачем докази в їх сукупності, приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачів в солідарному порядку на підставі положень ст. 541 ЦК України та ст.ст. 64, 156 ЖК України суми заборгованості за надані позивачем послуги з постачання теплової енергії згідно наданого позивачем розрахунку суми боргу. Крім того, ч.1\~ст.625\~ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.2\~ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму богу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, враховуючи зазначені вище вимоги закону, суд вважає, що й вимоги позивача в частині стягнення з відповідачів трьох відсотків річних та інфляційних витрат є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо доводів\~представника відповідача\~ [PERSON] \~про застосування\~до спірних\~правовідносин наслідків\~пропуску строку\~позовної давності,\~слід зазначити\~ наступне. Так, відповідно до ст.ст.\~256,\~257,\~264 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Відповідно до\~ст. 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. \~ \~ \~ \~За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За змістом частини першої\~статті 261 ЦК України\~позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Вказаний висновок щодо строку позовної давності наведено в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 457/462/16-ц, провадження №61-21807св19. Так, з розрахунку заборгованості за період з 01.01.2014 року по 30.06.2021 року убачається, що відповідачі в березні 2016 року сплатили 597 грн. 55 коп., а також у квітні, червні та грудні 2016 року на загальну суму 4089 грн. 11 коп., у 2017 році також ними здійснювалися оплати на суму 3683 грн. 84 коп., у 2018 році на суму 4903 грн. 70 коп. й відповідно оплати здійснювалися у 2019- 2020 роках. Сплата коштів свідчить про переривання строку позовної давності, та відсутність підстав для її застосування, що визначено\~ст. 264 ЦК України. Крім того, згідно ч.1\~ст.141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із цим, суд вважає, що з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім у зв`язку із зверненням до суду з даним позовом в рівних частках з кожного.

Outcome: approved