Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив визнати його особою, що утримувала майно, яке є у спільній частковій власності в повному обсязі та стягнути з [PERSON] на його користь витрати з оплати житлово-комунальних послуг у розмірі 42462,74 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є власником 11/24 частини квартири за адресою: [ADDRESS] . Співвласником 13/24 частини вказаної квартири є відповідач [PERSON] . Зазначив, що він зареєстрований у вказаній квартирі та добросовісно користується квартирою і оплачує житлово-комунальні послуги за опалення всього житла і за утримання будинку та прибудинкової території. Відповідач в свою чергу відмовляється сплачувати будь-які витрати на утримання спільного майна, не бажає робити поточний ремонт квартири. Позивач вимушений нести витрати в повному обсязі за утримання квартири. Позивач звертався до відповідача з письмовою вимогою щодо компенсації вказаних витрат, однак вона була залишена відповідачем без уваги. Таким чином у період з 01.01.2016 року до 31.03.2021 року позивач сплатив послуг на загальну суму 78392,75 грн., у зв`язку з чим просив стягнути 1/2 частину вказаних витрат з відповідача. На підставі викладеного просив позов задовольнити. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 12.05.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. 03.08.2021 року від відповідача надійшла заява про розгляд справи в загальному позовному провадженні. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.08.2021 року відмовлено у задоволенні вказаного клопотання. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідач відзив на позовну заяву не подала. Проте, у своїй заяві від 03.08.2021 року вона зазначила, що сплата комунальних послуг на утримання квартири вона здійснювала вчасно зі свого кароокого рахунку або з отриманої смерті матері, яка померла. Докази по справі, а саме квитанції про сплату комунальних послуг до грудня 2018 року, позивач отримав обманним шляхом, таємно потрапивши до квартири та вилучивши всі квитанції про сплату житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин,крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що позивач відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.04.2016 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори та свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.02.2020 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори, є власником 11/24 частини квартири [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є співвласником іншої 13/24 частини квартири [ADDRESS] . Як зазначив позивач він одноособово у період з 01.01.2016 року по 31.03.2021 року сплатив житлово-комунальні послуги на загальну суму 78392,75 грн., у зв`язку з чим просив визнати його особою, що утримувала майно, яке є у спільній частковій власності в повному обсязі та стягнути з [PERSON] на його користь витрати з оплати житлово-комунальних послуг у розмірі 42462,74 грн., на що слід зазначити наступне. Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Правовідносини з приводу користування та утримання будинком (квартирою), у тому числі тих, що належать громадянам на праві власності, регулюються, зокрема, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує, а відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно із ч.ч. 1,2 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Участь кожного співвласника у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна означає необхідність несення витрат, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані, тобто для підтримання його технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних, ергономічних та естетичних характеристик будинку, які визначають його експлуатаційні якості. Кожен співвласник зобов`язаний брати участь в у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто із співвласників укладає правочин або здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Виходячи зі змісту цих норм, у разі ухилення співвласника від участі у витратах на утримання спільної власності, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно й вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутися до суду з позовом про примусове стягнення зі співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна. У свою чергу, такий співвласник може висунути відповідні заперечення, вважаючи здійснені співвласниками витрати надмірними або зайвими. Утримання будинків і прибудинкових територій полягає у забезпеченні експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством (ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Отже, витрати на утримання будинку та прибудинкової території та витрати на опалення житла є об`єктивно необхідними для належного функціонування спільного майна та збереження його експлуатаційних якостей, які відповідно до ст. 360 ЦК України визначаються як витрати на управління, утримання і збереження спільного майна та покладаються на співвласника відповідно до його частки у праві спільної часткової власності. Згідно із положеннями статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. З матеріалів справи вбачається, що позивачем за період 01.01.2016 року по 31.03.2021 року сплачено житлово-комунальні послуги на загальну суму 78392,75 грн., а саме: за утримання будинку 19708,79 грн.; за централізоване водопостачання холодної води та водовідведення 3947,66 грн.; за централізоване постачання гарячої води та водовідведення 1190,48 грн.; за централізоване опалення 43330,57 грн.; за спожитий природний газ 3365,67 грн.; за використану електроенергію 4078,65 грн.; за користування домофоном 1284,16 грн.; за повірку лічильників води на дому 1400,00 грн. Вказане підтверджується квитанціями (а.с. 48-51, 56-248 Т.1, а.с. 1-226 Т.2). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки, позивачем за вищевказані послуги перераховано 78392,75 грн., то відповідач повинна відшкодувати позивачу понесені останнім витрати по утриманню майна у сумі 42467,74 грн., виходячи з наступного розрахунку: 78392,74 грн./24 часток х 13 часток. Тому, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Що стосується посилань відповідача стосовно того, що сплата комунальних послуг на утримання квартири вона здійснювала вчасно зі свого кароокого рахунку або з отриманої смерті матері, яка померла, а докази по справі, а саме квитанції про сплату комунальних послуг до грудня 2018 року, позивач отримав обманним шляхом, таємно потрапивши до квартири та вилучивши всі квитанції про сплату житлово-комунальних послуг, не підтверджується жодними доказами у справі, а тому не приймаються судом до уваги. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 908,00 грн. судового збору.

Outcome: approved