Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу у сторін народилась спільна дитина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10.03.2021 року у справі №127/3216/21 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Позивач вказує на те, що після розірвання шлюбу дитина [PERSON] проживає з нею за адресою: [ADDRESS] та повністю перебуває на її утриманні. Батько [PERSON] мінімально і несистематично фінансово допомагає в утриманні сина, внаслідок чого позивач вважає, що розмір такої допомоги не відповідає потребам їх спільної дитини. При цьому, зазначає про те, що стан здоров`я та матеріальне становище, в тому числі належність [PERSON] на праві приватної власті нерухомого майна, дозволяє відповідачу брати участь у забезпеченні дитини; інші неповнолітні діти, непрацездатні дружина, батьки, повнолітні діти на утриманні у відповідача відсутні. Враховуючи те, що у добровільному порядку про сплату аліментів сторонам домовитись не вдалося, позивач змушена звертатись до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання їх спільної малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.07.2021 року в справі №127/18080/21 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 13.08.2021 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача [PERSON] про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25.08.2021 року суд перейшов до розгляду в спрощеному позовному провадженні в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відзив на позовну заяву від [PERSON] у встановлений судом строк на адресу суду не надходив. 30.08.2021 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Вимоги зустрічної позовної заяви обгрунтовується тим, що [PERSON] разом з сином проживають у квартирі [ADDRESS] , дитина перебувала та перебуває на повному утриманні батька. Крім того, батько 30.06.2021 року відкрив на ім`я сина картковий рахунок у АТ «КБ «Приватбанк», яким вирішуються його з сином побутові питання. Первісний позов не визнає та заперечує проти його задоволення. Ухвалою суду від 09.09.2021 р., постановленою без видалення до нарадчої кімнати, прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.09.2021 року по справі №127/18080/21 суд ухвалив перейти до розгляду в загальному позовному провадженні в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та за зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітнього сина. 24.09.2021 від представника позивача за первісною позовною заявою до суду надійшов відзив на зустрічний позов, який обґрунтовано тим, що мати [PERSON] постійно проживає з сином, несе щоденні систематичні витрати на харчування, одяг, особисті обов`язкові та додаткові потреби сина, оплату житлово-комунальних послуг. Зазначено про те, що довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих (проживаючих) у житловому приміщенні осіб вих.№334 від 03.08.2021 року, актом голови правління ОСББ «Бортняка 1» від 03.08.2021 року, а також актом голови правління ОСББ «Бортняка 1» від 13.09.2021 року підтверджується факт про те, що малолітній син [PERSON] проживав та дотепер постійно проживає з матір`ю, за адресою: [ADDRESS] . Представник [PERSON] також стверджує, що зазначені [PERSON] у зустрічній позовній заяві докази понесених витрат, а саме квитанції щодо відвідування стоматолога, придбання іграшок та взуття є не систематичними, а додатковими витратами, так як були подаровані батьком сину до дня народження, а тому не є належним доказом повного утримання дитини зі сторони батька. Вважає, що з огляду на встановлений законом прожитковий мінімум, вік, потреби дитини надані [PERSON] квитанції не є підтвердженням про те, що він повністю здійснює матеріальне утримання дитини. У задоволенні позовних вимог зустрічної позовної заяви [PERSON] просить відмовити в повному обсязі. Заслухавши сторони та їх представників, показання свідків, дослідивши письмові докази в справі, та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що первісний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини є обґрунтований та підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітнього сина належить відмовити з з наступних підстав. Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу народилась спільна дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 03.09.2009 року. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10.03.2021 року у справі №127/3216/21 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Як слідує з матеріалів справи після розірвання шлюбу між сторонами дитина [PERSON] зареєстрований та проживає з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено чисельними письмовими доказами, зокрема довідкою про реєстрацію місця проживання особи №44463 від 30.06.2021 року, довідкою №44475 від 30.06.2021 року, довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих (проживаючих) у житловому приміщенні осіб вих. №334 від 03.08.2021 року, актом голови правління ОСББ «Бортняка 1» від 03.08.2021 року, актом голови правління ОСББ «Бортняка 1» від 13.09.2021 року, актом оцінки потреб сім`ї/особи від 19.10.2021 року та висновком про оцінку потреб сім`ї від 19.10.2021 року, що були досліджені судом та знаходяться в матеріалах справи. Вказані докази у своїй сукупності є належними та достатніми для встановлення судом обставин справи, які входять до предмета доказування у справі, зокрема факту проживання [PERSON] разом з матір`ю за його зареєстрованим місцем проживання за адресою: [ADDRESS] . Допитаний у судовому засіданні неповнолітній [PERSON] підтвердив факт свого проживання за вказаною адресою. Вказані обставини знайшли своє підтвердження і в показаннях свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які також зазначали, що систематично бачать та зустрічають [PERSON] зранку, коли той йде до школи, а [PERSON] постійно підвозить [PERSON] на додаткові заняття. [PERSON] надала суду додаткові пояснення, вказала, що дитина [PERSON] постійно проживає з нею, однак вона не чинить перешкоди у спілкуванні батька й сина, син [PERSON] часто зустрічається з батьком, дідом та бабою, проводить з ним спільне дозвілля, залишається ночувати. Докази, які б спростовували вказані обставини, у матеріалах справи відсутні. Натомість як встановлено судом та не заперечується позивачем за зустрічним позовом [PERSON] після розірвання шлюбу проживає окремо за адресою: [ADDRESS] . Судом досліджено наданий позивачем за зустрічним позовом в якості доказу акт голови правління ОСББ «Зодчих-7» від 27.08.2021 року про те, що на момент обстеження за вищевказаною адресою тимчасово перебувають (є) без реєстрації [PERSON] , 1938 року народження, [PERSON] , 1986 року народження, [PERSON] , 2009 року народження. Однак, суд критично ставиться до зазначеного доказу, оскільки вказаний документ не підтверджує факт постійного проживання дитини з батьком, а лише вказує на те, що на момент складення 27.08.2021 року [PERSON] знаходився (перебував) за вказаною адресою. Що стосується свідків, які викликались судом за заявою відповідача за первісним позовом, суд зауважує, що показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у їх сукупності не підтверджують факт постійного та систематичного проживання дитини з батьком, а вказують лише на те, що вказані особи періодично бачать [PERSON] за місцем проживання батька [PERSON] . Щодо твердження позивача за зустрічним позовом щодо того, що дитина перебуває на його повному утриманні, суд враховує, що понесені [PERSON] витрати, що підтверджуються квитанціями щодо відвідування стоматолога (170,00 грн.), придбання іграшок (649,90 грн.; 1099,90 грн.) та взуття (1033,00 грн.) є не систематичними та понесені батьком фактично після звернення позивача за первісним позовом про стягнення аліментів до суду. Крім цього, виписка по рахунку [PERSON] у АТ КБ «Приватбанк» від 25.08.2021, надана ним у якості доказу, не містить інформації про відкриття додаткового рахунку безпосередньо на ім`я сина [PERSON] , а період надходження коштів на вказаний рахунок обмежений періодом з 30.06.2021 по 25.08.2021. З огляду на це, суд приходить до переконання, що вказані документи не являються належними доказами повного утримання дитини зі сторони батька. Платіжне доручення від 22.10.2020 року на ім`я [PERSON] на суму 1105,53 грн., подане позивачем за зустрічним позовом [PERSON] , суд оцінює критично, оскільки цей платіж здійснено під час шлюбу між сторонами, а зі змісту платіжного доручення неможливо встановити призначення та підставу перерахованих коштів. Зважаючи на викладене та наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов до висновку, що факт постійного проживання сина з батьком та повного утримання дитини зі сторони батька не встановлений та не підтверджений належними, допустимими та достатніми доказами. Навпаки, суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив, що мати [PERSON] постійно проживає з сином, несе постійні та систематичні витрати на харчування, одяг, канцелярські товари, особисті обов`язкові та додаткові потреби сина, оплату житлово-комунальних послуг за усіх зареєстрованих у помешканні осіб, що підтверджено квитанціями №323907, №612839, №918742, №772787; квитанцією №194 від 10.08.2021 року, квитанцією №6622985*96*21*3*512859 від 19.08.2021 року; квитанцією №9511 від 27.08.2021 року, квитанцією №680969 від 05.09.2021 року, квитанцією №685095 від 14.09.2021 року; фіскальним чеком №000159487 00055 від 29.08.2021 року, чеком №7327 від 29.08.2021 року, які знаходяться в матеріалах справи. Окремо суд зазначає про те, що відповідачем за первісним позовом не надано суду відомостей про наявність на його утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дитину. Крім того, наявні в матеріалах справи докази доводять те, що відповідач за первісним позовом спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання свого неповнолітнього сина. У зв`язку з тим, що між сторонами не досягнуто домовленості про порядок та розмір утримання дитини, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно із ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ч.1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Положеннями ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Законодавче визначення рівного обов`язку відносно кожного з батьків передбачає і добросовісне його виконання. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 Сімейного кодексу України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аналогічна правова позиція викладена у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] проживає з матір`ю, та знаходиться на її утримані. Відповідач за первісним позовом, в силу ст. 76 ЦПК України, не надав доказів протилежного, а також доказів про те, що не має можливості надавати таку допомогу, відповідно до ст. 182 СК України. Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню, і з відповідача за первісним позовом на користь позивача належить стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з моменту звернення до суду з позовом - 15.07.2021 р. і до досягнення сином [PERSON] повноліття. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини задоволенню не підлягає. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з вимогами п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, а тому в порядку, визначеному ст.ст. 133, 141 ЦПК України, судом стягуються з відповідача за первісним позовом у дохід держави судовий збір в розмірі 1816 грн. (908,00 грн. х 2). Щодо судових витрат сторін на професійну правничу допомогу представниками сторін заявлено про намір подати докази понесених судових витрат протягом 5 днів після ухвалення рішення суду. Тому на підставі ч. 8 ст. 141 ЦПК України суд призначає окреме судове засідання з приводу розподілу судових витрат на професічйну правничу допомогу.

Outcome: approved