Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

15.11.2021 [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - Зміївська міська рада Чугуївського району Харківської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, в якому просив визнати за ним право власності на 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що [INFO] померла його баба - [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку [ADDRESS] . Спадкоємцями майна померлої [INFO] [PERSON] є також брат позивача [PERSON] , та сестра [PERSON] . Позивач [PERSON] у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та йому було відмовлено у видачі свідоцтва на право власності на спадкове майно у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності померлої [PERSON] на житловий будинок. Позивач зазначає, що він був зареєстрований та фактично проживав з померлою [PERSON] на час її смерті, а відтак в силу положень частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України вважається таким що прийняв спадщину після померлої [INFO] [PERSON] . Факт належності померлій житлового будинку [ADDRESS] технічним паспортом на будинок виданим на ім`я [PERSON] , інші правовстановлюючі документи відсутні, оскільки будинок збудований у 1910 році Позивачем зазначено, що поданими нотаріусу доказами прямо підтверджується факт прийняття ним спадщини після смерті [PERSON] , однак у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності померлої на будинок, отримати свідоцтво про право на 1/3 частини спадщини [PERSON] можливості не має, а тому звернувся до суду з відповідним позовом. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 25.11.2021 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 22.02.2022 підготовче провадження по справі закрито та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 17.03.2022. 17.03.2022 судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою відповідачів. 11.05.2022 судове засідання відкладено у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. 07.06.2022 належним чином повідомлені учасники в судове засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] надав до канцелярії суду заяву відповідно до якої просив проводити розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позову наполягав, не заперечував проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, рекомендованими листами, направленими на її адресу місця реєстрації судом, однак рекомендовані повідомлення повернулися до суду з поштовою відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 53), крім того відповідач повідомлялася шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 48, 54, 58). Причин неявки суду [PERSON] не повідомила, відзиву на позов не надавала, будь яких інших заяв чи клопотань з приводу процесуальних питань, в тому числі й щодо відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, рекомендованими листами, направленими на адресу його місця реєстрації судом, однак рекомендовані повідомлення повернулися до суду з поштовою відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 51), крім того відповідач повідомлявся шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 47, 55, 59). Причин неявки суду [PERSON] не повідомив, відзиву на позов не надавав, будь яких інших заяв чи клопотань з приводу процесуальних питань, в тому числі й щодо відкладення розгляду справи до суду не надходило. Від представника третьої особи Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області Шатної М.С. надійшла заява відповідно до якої остання просила проводити судове засідання за її відсутності за наявними матеріалами у справі. Згідно зі статтею 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, на підставі частини 4 статті 223, статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] - копія Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого Зміївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 118 (а.с. 5). Відповідно до копії Довідки про останнє місце проживання померлого виданої головним спеціалістом відділу реєстраційних послуг Зміївської міської ради Власенко О. 08.02.2021 № 110, померла [INFO] [PERSON] по день своє смерті була зареєстрована та проживала за адресою [ADDRESS] , станом на день смерті разом з [PERSON] за вищевказаною адресою були також зареєстровані: онук - [PERSON] , [INFO] , онук - [PERSON] , [INFO] , онука - [PERSON] , [INFO] , правнук - [PERSON] , [INFO] (а.с. 13). З листа приватного нотаріуса Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Кожушної Л.М від 10.11.2021 № 576/02-14 вбачається, що відповідно до матеріалів спадкової справи № 55/2021(номер спадкової справи у Спадковому реєстрі 67317100), після померлої [INFO] [PERSON] , 1931 року народження, спадкоємцями є: на 1/3 частку, її онук [PERSON] , [INFO] ; на 1/3 частку, її онука [PERSON] , [INFO] ; на 1/3 частку, її онук [PERSON] , [INFO] , відомості про інших спадкоємців, що прийняли спадщину, в матеріалах спадкової справи відсутні (а.с 11). Відповідно до листа приватного нотаріуса Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Кожушної Л.М від 29.09.2021 №477/02-14, [PERSON] , повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право власності на спадщину - житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю у спадковій справі документу, що посвідчує право померлої [PERSON] на вказаний житловий будинок (а.с. 10). Разом з тим, відповідно до Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , виготовленого 29.02.2008 та виданого КП "Зміївське БТІ", інвентаризаційна справа № 66, реєстровий № 1-61, власником вказаного житлового будинку є [PERSON] (а.с. 7-9). Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Для захисту права суду необхідно встановити факт його порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Статтею 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом та за законом (стаття 1217 Цивільного кодексу України). Згідно статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 Цивільного кодексу України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до частини 1 статті 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з положеннями статті 1257 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадщину у разі відсутність спадкоємців попередньої черги, усунення їх від спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 1267 Цивільного кодексу України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Відповідно до частини 1 статті 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (стаття1270 ЦК України). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина 3, 5 статті 1268 Цивільного кодексу України). Встановлено, що [PERSON] , враховуючи положення частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України, є таким, що фактично прийняв спадщину після смерті баби [PERSON] , оскільки був зареєстрований та постійно проживав разом із померлою на день її смерті, крім того у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] . Враховуючи, що на момент смерті [PERSON] , з останньою були зареєстровані її онуки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , відповідно до положень статті 1267, частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України, останні мають право на 1/3 частину спадкового майна, кожний. Частиною першою статті 1296 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частина третя цієї статті встановлює, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Позивачем надано достатні докази на підтвердження того, що він є спадкоємцем померлої [INFO] [PERSON] , належним чином прийняв спадщину відповідно до частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України, однак, не має змоги нотаріально оформити свої спадкові права на 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS] , через відсутність в нього документу, що посвідчує право померлої [PERSON] на вказаний житловий будинок. З технічного паспорту на житловий будинок вбачається, що він збудований у 1910 році, інші господарські приміщення мають період побудови з 1975 по 1985 рік. (а.с.6,7,8) У відповідності до абзацу 20 ч. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Відповідно до абзацу 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до частини 4 статті 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. З огляду на викладене, враховуючи відсутність у позивача іншим способом оформити свої спадкові права, прийняття спадщини після смерті [PERSON] , суд вбачає підстави для задоволення позову [PERSON] в повному обсязі. Відповідно до статей 141, 142 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи характер спірних правовідносин та відсутність вимог про відшкодування судових витрат, витрати по сплаті судового збору з відповідачів на кориться позивача не стягуються.

Outcome: approved