Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-17 00:00:00

14.02.2022 року до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до Комунального підприємства «ГОТЕЛЬ «УКРАЇНА» Запорізької обласної ради, який він обґрунтовує тим, що з 03.02.2019 року працює на підприємстві відповідача на посаді сторожа. З 01.02.2020 року йому нараховується, але не виплачується заробітна плата, у зв`язку з чим заборгованість по заробітній платі станом на 21.01.2022 року становить 157999,39 гривень, яку він просить стягнути з відповідача на свою користь. Також зазначає, що оскільки роботодавець не виплатив йому нараховану заробітну плату, вважає, що він має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та просить стягнути компенсацію втрати частини доходів за період з 01.02.2020р. по 30.11.2021 р. в сумі 7838,95 гривень Крім того, зазначає, що невиплатою заробітної плати у строки, передбачені законом, йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та переживаннях, викликаних порушенням права на оплату праці, необхідністю додавання додаткових зусиль для організації свого життя в забезпеченні себе та членів своєї сім`ї, призвело до тривалого емоційного напруження, потреби докладати додаткових зусиль для організації життя, погіршення життєвих умов. Моральну шкоду оцінює в 50 000 гривень, яку також просить стягнути з відповідача на свою користь. Ухвалою суду від 15.02.2022 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні з викликом сторін. 18.03.2022 року до суду від директора КП «ГОТЕЛЬ «УКРАЇНА» ЗОР надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що з 03.04.2020 року КП «Готель «Україна» ЗОР перебуває у простої, у зв`язку з чим працівникам, у тому числі й позивачу, нараховувалось 2/3 частини заробітної плати щомісячно, проте з лютого 2020 року заробітна плата працівникам, в тому числі й позивачу, не виплачується через нездійснення підприємством господарської діяльності. Вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат та стягнення моральної шкоди залишив на розсуд суду. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Суд вважає можливим провести судовий розгляду у відсутність сторін на підставі наданих доказів. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у зв"язку з наступним. Відповідно до ст.15, 16 ЦК України, ст.4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч.1 ст.21 ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Судом встановлено, що сторони перебувають у трудових правовідносинах з 01.02.2019 року, [PERSON] працює на посаді сторожа КП «ГОТЕЛЬ «УКРАЇНА» ЗОР. Відповідні записи про прийняття на роботу та переведення по посадам містяться в трудовій книжці позивача [PERSON] . Також судом встановлено, що відповідач КП «ГОТЕЛЬ «УКРАЇНА» ЗОР своєчасної не виплачує позивачці заробітну плату, внаслідок чого утворилася заборгованість. Факт та розмір заборгованість по заробітній платі [PERSON] підтверджено довідкою КП «ГОТЕЛЬ «УКРАЇНА» ЗОР №17/01 від 21.01.2022р., відповідно до якої станом на 21.02.2022р. заборгованість по заробітній платі за період з лютого 2020 року по 21 січня 2022 становить 159499,39 гривень (без урахування податків та інших обов`язкових платежів). Дані про виплату КП «ГОТЕЛЬ «УКРАЇНА» ЗОР позивачу заборгованості по заробітній сплаті станом на день розгляду справи відсутні. Отже, з`ясувавши обставини справи та оцінивши надані докази, суд вважає встановленим та доведеним, що сторони перебувають в трудових правовідносинах, але в порушення вимог ст. 43 Конституції України, ст.115 КЗпП України, ст.21, 24 Закону України «Про оплату праці» відповідач з лютого 2020 року і до теперішнього часу не виплачує позивачу нараховану за період з лютого 2020 року по 21.01.2022 року заробітну плату, у зв`язку з чим суд вважає необхідним в судовому порядку стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 159499,39 гривень (без урахування податків та інших обов`язкових платежів). Що стосується позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат, то суд виходить з такого. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом (ст.2 Закону). Згідно зі ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001р. затверджено «Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати». Відповідно до п. 4 вказаного Порядку, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Вирішуючи вказаний спір суд прийшов до висновку, що відповідач КП «ГОТЕЛЬ «УКРАЇНА» ЗОР, який порушив вимоги діючого законодавства щодо обов`язку виплачувати заробітну плату у ті місяці, коли відбувалося її нарахування, але не рідше двох разів на місяць, внаслідок чого утворилась заборгованість по заробітній платі [PERSON] за період часу з лютого 2020 року по 21.01.2021 року, зобов`язаний компенсувати позивачу втрачену частину грошових доходів, у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. В даному випадку суд виходить з того, що одночасно з присудженням позивачу судовим рішенням до стягнення заборгованості по зарплаті, у роботодавця виникає фактично обов`язок нарахувати і виплатити також і відповідну компенсацію. На підставі викладеного, суд вважає вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків його виплати обґрунтованими. Перевіривши наданий позивачем розрахунок компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати, судом встановлено, що він є вірним, складеним відповідно до вимог чинного законодавства, не спростований відповідачем, у зв`язку з чим суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати у сумі 7838,95 грн., задовольнивши вказані позовні вимоги. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то суд виходить з такого. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Як було встановлено судом, внаслідок винних дій відповідача, порушення відповідачем законних прав позивача, а саме невиплати їй нарахованої заробітної плати, тобто порушення відповідачем конституційного права позивачу на оплату праці, було порушено звичний для останнього уклад життя, що завдало йому моральних страждань, які виразились у неотриманні коштів на проживання на протязі тривалого періоду, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для утримання себе та своєї сім`ї, що визнається судом моральною шкодою, яка підлягає задоволенню з урахуванням розміру невиплачених відповідачем сум, розміру та тривалості завданих моральних страждань. Отже, враховуючи характер, тривалість та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у її житті, та зважаючи на положення Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, з урахуванням встановлених судом обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, підлягають частковому задоволенню у розмірі 5000 гривень. Таким чином позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Окрім того, на підставі положень ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 2820,49 грн. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Outcome: partial