Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-29 00:00:00

03.11.2021 року позивач [PERSON] у своїх інтересах та в інтересах [PERSON] звернувся до суду через свого представника [PERSON] з позовом до відповідача [PERSON] про визнання обов`язкової частки від спадщини. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після її смерті залишилось спадкове майно, а саме будинок по [ADDRESS] , прибудинкова земельна ділянка площею 0,24996 га, прибудинкова земельна ділянка площею 0,2629 га. [PERSON] є рідним сином померлої та являється офіційним опікуном [PERSON] . У 2007 році [PERSON] спадкодавицею було складено заповіт. При зверненні [PERSON] із заявою до Фастівської районної контори із заявами про прийняття спадщини, з`ясувалось, що даним нотаріусом спадкова справа вже заведена за заявою іншого спадкоємця [PERSON] , який також є рідним сином померлої. З кінця 2016 року по даний час нотаріус не має можливості оформити спадщину на позивачів, оскільки інший спадкоємець відмовляється надавати оригінали документів та до нотаріуса не з`являється. Що в свою чергу, стало підставою для винесення нотаріусом постанови про відмову позивачам у видачі свідоцтв права власності на спадщину за законом на їх частки у спадковому майні. Вказана обставина стала підставою звернення до суду. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22.11.2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25.01.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві та просив їх задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явився, повідомлявся вчасно та належним чином про час і місце розгляду справи, зокрема і шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті Фастівського міськрайонного суду Київської області, причини неявки суду не відомі, заяв чи клопотань про розгляд справи в його відсутність до суду не надходило. У встановлений строк відзиву на позовну заяву до суду не надійшло, а тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ст. 13 ЦПК України, передбачено що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Перевіряючи доводи позивачів, судом встановлено що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане 12.04.2016 року Відділом ДРАЦС Фастівського МРУЮ у Київській області, актовий запис № 01. Після її смерті відкрилася спадщина на майно до складу якого, зокрема, увійшов будинок по [ADDRESS] , який зареєстрований по праву приватної власності за спадкодавицею на підставі Свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого Виконкомом Дмитрівської сільської ради від 30.12.1988 року, зареєстрованого в Фастівському БТІ 30.12.1988 року реєстрова книга № 1 реєстраційний номер 39; прибудинкова земельна ділянка, площею 0,24996 га, з кадастровим номером 3224982801:01:003:0005, цільовим призначенням для житлової та громадської забудови, прибудинкової земельної ділянки, площею 0,2629 га, з кадастровим номером 3224982801:01:003:0006, цільовим призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд згідно з Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 17.06.2021. Спадкодавець залишила заповіт, посвідчений [PERSON] , секретарем виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради Фастівського району Київської області, зареєстрований в реєстрі за № 04, яким заповідала все належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати на день її смерті та на що вона за законом матиме право [PERSON] , який є відповідачем по справі. Спадкування є перехід прав та обов"язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається внаслдок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.1,2 ст.1220 ЦК України). Згідно ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Стаття 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно Довідки для прийняття спадщини №337 від 21.04.2016 року Дмитрівської сільської ради Фастівського району Київської області померла [PERSON] , [INFO] на день смерті була прописана за адресою: [ADDRESS] на день її смерті спадкодавця у шлюбі не перебувала. Діти спадкодавці: [PERSON] , позивач по справі, [PERSON] , відповідач по справі та [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане 29.11.2011 року Пролетарською сільською радою Олександрійського району Кіровоградської області, актовий запис № 8. Після його смерті залишився неповнолітній син [PERSON] [INFO] , позивач по справі. Розпорядження Фастівської районної державної адміністрації Київської області від 19.06.2012 року № 363-од, встановлено статус малолітньому [PERSON] , [INFO] дитини-сироти (матір померла [INFO] ). Призначено опікуном малолітнього [PERSON] , рідного дядька [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] . Позивач, реалізовуючи своє право та в інтересах неповнолітнього [PERSON] , на спадщину, звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте постановою [PERSON] , державного нотаріуса Фастівської районної державної нотаріальної контори Київської області від 05.10.2021 року за вих. № 697/02-31/31 йому було відмовлено, оскільки на житловий будинок та земельні ділянки не подано правовстановлюючі документи. Виходячі з умов Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ст.49 ЗУ "Про нотаріат" відмова нотаріуса є обгрунтованою. Разом з тим, звертаючись до суду з даним позовом позивач просить суд визнати за ним та за неповнолітнім [PERSON] право власності на обов"язкову частку спадкового майна. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з положенням ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. З матеріалів спадкової справи № 166/2016 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , наданої на запит суду, Фастівська районна державна нотаріальна контора Київської області вбачається, що відповідач [PERSON] звернувся до Фастівської районної державної нотаріальної контори Київської області 26.05.2016 року з заявою про прийняття спадщини на підставі якої було заведено вказану спадкову справу. Позивачі також, звернулися до державного нотаріуса з заявами про прийняття спадщини, однак, постановою [PERSON] державного нотаріуса Фастівської районної державної нотаріальної контори їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно в зв"язку з відсутністю у них оригіналу правовстановлюючих документів на спадкове майно. Згідно ст.1217 ЦК України спадкування в Україні здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли воно не змінене заповітом. Спадкодавиця залишила заповіт, посвідчений Демидчик В.М., секретарем виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради Фастівського району Київської області, зареєстрований в реєстрі за № 04, яким заповідала все належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати на день її смерті та на що вона за законом матиме право [PERSON] , який є сином спадкодавці та відповідачем по справі. Право на обов`язкову частку у спадщині - це особисте майнове право непрацездатних спадкоємців першої черги отримати визначену законом частку у спадщині незалежно від змісту заповіту. Відповідно до ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, що визначений ст. 1241 ЦК, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. Відповідно до ст. 69 Закону України «Про нотаріат», п.п. 5.5 п. 5 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус в обов`язковому порядку при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Право на обов`язкову частку у спадщині не залежить від згоди інших спадкоємців, волі спадкодавця та не пов`язане зі спільним проживанням спадкодавця й осіб, які мають право на обов`язкову частку. Право на обов`язкову частку у спадщині має особистий характер та не може переходити в порядку спадкової трансмісії. Коло спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначається на день відкриття спадщини. Нотаріус має пояснити спадкоємцю, який має право на обов`язкову частку у спадщині, його право на одержання належної частки спадщини. У ході розгляду справи було встановлено, що на час відкриття спадщини позивачу [PERSON] , виповнилося 66 роки. Згідно зі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" непрацездатними вважаються чоловіки - після досягнення 60 років; інваліди І, ІІ, Ш груп, незалежно від того, чи призначена їм пенсія. Право на обов`язкову частку виникає лише у разі спадкування за заповітом, оскільки особи, що мають таке право, належать до спадкоємців за законом першої черги, а відтак, за відсутності заповіту (визнання його недійсним, усунення спадкоємців за заповітом від права на спадкування тощо) неодмінно закликаються до спадкування. Отже, обов`язковий спадкоємець наділений правом на спадкування у разі, якщо: він взагалі не вказаний у заповіті як спадкоємець; він прямо позбавлений права на спадкування змістом заповіту; частка спадщини цієї особи визначена змістом заповіту в меншому розмірі, ніж це встановлено законом. [PERSON] є сином спадкодавиці [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження. Як достовірно встановлено в суді [PERSON] був непрацездатним на момент смерті матері, подав заяву до нотаріуса про прийняття спадщини і не відмовився від прийняття її, а тому суд вважає, він має право на обов`язкову частку у спадщині останньої незалежно від змісту заповіту. Згідно з положенням ч.3 ст.1241 ЦК України, будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов`язкову частку. Мова йде, зокрема, про заповідальний відказ та заповідальне покладення. Спадкування обов`язкової частки є правом, а не обов`язком спадкоємця. У зв`язку з чим такі особи мають реалізувати своє право шляхом прийняття спадщини, та, відповідно, можуть відмовитися від нього. При цьому малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, якщо не відмовилися від неї (ч. 4 ст. 1268 ЦК України). При визначенні розміру обов`язкової частки у спадщині беруться до уваги всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини. Як достовірно встановлено, крім [PERSON] , спадкоємцями першої черги за законом є сини [PERSON] та [PERSON] . До складу спадщини уввійшов житловий будинок та земельні ділянки, які належали спадкодавці. Таким чином, право на отримання обов"язкової частки не може залежити від згоди інших спадкоємців. Але в разі заперечення проти видачі свідоцтва про право на спадщину на обов"язкову частку, то з відповідним позовом вони мають право звернутися до суду. Що стосується позовних вимог позивача [PERSON] суд зазначає, що в обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їх матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. [PERSON] є сином [PERSON] , який помер в 2012 році до відкриття спадщини після смерті [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане 29.11.2011 року. Як було зазначено право на обов`язкову частку виникає лише у разі спадкування за заповітом, оскільки особи, що мають таке право, належать до спадкоємців за законом першої черги, а відтак, за відсутності заповіту (визнання його недійсним, усунення спадкоємців за заповітом від права на спадкування тощо) неодмінно закликаються до спадкування. Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги. Отже, за правилами ЦК України до таких спадкоємців слід також відносити спадкоємців, які відмовилися від прийняття спадщини, не прийняли спадщину, усунені від права на спадкування або померли до відкриття спадщини, але в яких є спадкоємців за правом представлення (стаття 1266 ЦК України). КЦС зауважив, що при обчисленні розміру обов`язкової частки слід ураховувати всіх спадкоємців за законом, які могли б спадкувати, якщо порядок спадкування не був би змінений заповітом (постанова від 25.11.2020 у справі № 292/389/17). В частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат понесених на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн, суд дійшов наступного висновку. Так, для підтвердження витрат на правову допомогу представником позивача було надано договір про надання правової допомоги, юридичний супровід та представництво від 16.06.2021 року укладеного між адвокатом Гірченко О.А. та замовником [PERSON] , Ордер серії КС № 836666 від 16.06.2021 року. Статтею 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт(акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Разом з тим, представником позивача, крім договору про надання правової допомоги та ордеру взагалі не надано розрахунку витрат за надання адвокатських послуг, як і не надано акту про прийняття цих послуг (виконаних робіт), а також належних доказів на підтвердження їх оплати, у зв`язку з чим, суд не може достовірно встановити, з наявних в матеріалах справи документів, що фактично такі послуги дійсно надавалися, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, що входить до предмету доказування по справі, а тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимоги про стягнення витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги. Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК). Небажання відповідача надавати докази, давало суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 821,25 грн.

Outcome: partial