Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-29 00:00:00

12.02.2021 р. позивач КОНЦЕРН «МТМ» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, посилаючись на те, що у період з 01.10.2015 р. по 31.12.2020 року позивач надав відповідачам послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за адресою їх проживання: [ADDRESS] . Відповідачі не оплатили дані послуги у встановлені законодавством строки. Станом на 12.02.2021 року заборгованість по сплаті наданих послуг складає 32 121,47 грн., тому позивач просить стягнути дану заборгованість з відповідачів, а також витрати на сплату судового збору у розмірі 2270 гривень. Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2021 р. по цій справі вищевказані позовні вимоги задоволені повністю. Відповідачкою [PERSON] подана заява про перегляд даного заочного рішення. В заяві про перегляд заочного рішення відповідач [PERSON] послалась на те, що позивач в своєму позові не повідомив суд про наявність між сторонами Договору №793 про реструктуризацію заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, укладеного 11.10.2019 р. Також послалась на пропуск позивачем строків позовної давності при пред`явленні позовних вимог. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.09.2021 р. вищевказане заочне рішення скасоване та призначений новий розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, сторонам встановлений строк для надання заяв по суті справи. В судовому засіданні представник позивача просила задовольнити позов, з підстав зазначених в позові. Зазначила, що договір реструктуризації, на який посилається відповідачка припинений, в зв`язку з невиконанням відповідачкою умов договору. Представник відповідача [PERSON] адвокат Косякова З.М. в судовому засіданні 30.05.2021 р. позовні вимоги визнала частково. Зазначила, що відповідачка на виконання умов Договору №793 про реструктуризацію заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, укладеного 11.10.2019 р. систематично здійснювала платежі по погашенню заборгованості по комунальним послугам з централізованого опалення та постачання гарячої води, яка виникла станом на 01.10.2019 р. Тому в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за період з 01.10.2015 р. по 01.10.2019 р. вважає безпідставними. В іншій частині не заперечувала відносно задоволення позовних вимог. У разі наявності підстав, просила врахувати строки позовної давності по заявленим позовним вимогам. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце слухання справи повідомлялись. Суд, вислухав пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи дійшов до наступного висновку. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Концерн «Міські теплові мережі» включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та є юридичною особою. Відповідно до п.2.1 Статуту Концерну «Міські теплові мережі», основною метою діяльності концерну «Міські теплові мережі» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну. Відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води, що постачається Концерном «Міські теплові мережі» за адресою: [ADDRESS] . Дана обставина не заперечувалась відповідачами та представником відповідача під час судового розгляду цієї справи, а також підтверджується довідкою Концерну «Міські теплові мережі», згідно якої особовий рахунок споживача даних послуг № [NUMBER] оформлений на відповідача [PERSON] . Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема, Законом України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон), Законом України «Про теплопостачання», а також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник (частина друга статті 19 Закону). Власником Закон визначає фізичну або юридичну особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку (абзац сьомий частини першої статті 1 Закону). А споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (абзац чотирнадцятий частини першої статті 1 Закону). Відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (частина перша статті 19 Закону). За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України). Договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою (частина перша статті 29 Закону). Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону). Згідно з ст.ст. 67, 68 ЖК Української РСР наймачі (власники) квартир зобов`язані щомісяця своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16). З огляду на вищевказане суд дійшов висновку, що у сторін спору є фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє споживачів від обов`язку оплати за надані такі послуги. З розрахунку заборгованості (а.с. 54-55) вбачається, що відповідачі з жовтня 2015 р. по грудень 2019 р. взагалі не оплачували отримані ним послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за цей період 11.10.2019 р. між позивачем та відповідачем [PERSON] укладений Договір про реструктуризацію заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, за умовами якого, підприємство реструктуризує заборгованість із плати за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що утворилась станом на 01.10.2019 р. на суму 61270,60 грн. (п.1.1) Дану суму реструктуризованої заборгованості, громадянин сплачує відповідно до графіка здійснення платежів (Додаток №1) (п. 1.2). Відповідно до даного додатка №1 [PERSON] зобов`язалася сплачувати на погашення заборгованості, яка у загальній сумі становить 61270,60 грн., щомісячний платіж у розмірі 1021,18 грн., протягом 60 місяців в період з 01.10.2019 р. по 01.10.2024 р. Відповідно до п. 1.3. Договору, погашення розстроченої заборгованості не звільняє громадянина від оплати поточних нарахувань за житлово-комунальні послуги. Згідно п. 2.1.3 цього Договору, позивач зобов`язався не стягувати в судовому порядку суму розстроченої заборгованості за умови належного виконання громадянина зобов`язань за даним договором. Позивач має право приймати рішення про дострокове розірвання/припинення договору про реструктуризацію у разі: дострокового погашення реструктуризованої заборгованості; відчудження громадянином житлового приміщення або розірвання договору найму житлового приміщення; подання громадянином документів із недостовірними відомостями. Також він має право звернутися із позовом до суду про стягнення непогашеної суми реструктуризованої заборгованості у разі дострокового розірвання договору про реструктуризацію (п.с. 2.2.2). Договір набирає чинності з моменту укладення та діє до повного виконання громадянином своїх обов`язків у порядку та строки, визначені у Додатку №1 до цього Договору. У разі несвоєчасного або у неповному обсязі внесення протягом трьох місяців громадянином платежів із погашення розстроченої заборгованості дія цього Договору припиняється з першого числа місяця, наступного за розрахунковим (п. 4.2.). В судовому\~засіданні представник\~позивача зазначила,\~що відповідач [PERSON] , після укладення даного Договору реструктуризації боргу, здійснювала всі платежі на погашення боргу за цим договором, а не на погашення поточних платежів. З розрахунку\~заборгованості,\~наданого позивачем\~(а.с.\~54-55),\~копії інформації,\~наданої ПрАТ\~«Запоріжзв`язоксервіс» на\~звернення позивача,\~та квитанції\~(а.с.\~60-68,\~71-72)\~вбачається,\~що відповідач\~починаючи з\~10\~січня 2020\~р.\~почала здійснювати\~платежі по\~оплаті даних\~послуг.\~Оцінивши щомісячні\~нарахування оплати\~цих послуг\~за період\~з жовтня\~2019\~р.\~по грудень\~2020\~р.\~включно,\~періодичність внесення\~відповідачкою платежів,\~їх суми\~ та\~призначення(в тому числі внесення цих платежів в період відсутності опалювального сезону), у вищевказаний період та в період з січня 2020 р. по 12.02.2021 р. (день подання цього позову), а також в подальшому, враховуючи, що відповідачка дізналась про дане судове провадження в червні 2021 р., суд приходить до висновку, що дані платежі, здійснені позивачкою в період з 10.01.2020 р. по 25.10.2021 р. на виконання умов Договору реструктуризації від 11.10.2019 р., при цьому позивачем самостійно визначено призначення цих платежів та вони розподілені ним на власний розсуд, в тому числі на погашення поточних платежів. Порушення відповідачкою умов цього Договору чи наявності інших обставин, які б у відповідності до положень п. 2.2.1 чи п. 4.2 цього Договору, були підставою для припинення його дії, судом, станом на день пред`явлення позивачем цього позову, не встановлено. Представник позивача зазначив, що даний договір припинений, при цьому дату його припинення не зазначила, належні підстави його припинення суду не обґрунтувала, відомості про те, що відповідач повідомлялась про припинення дії Договору реструктуризації, в матеріалах справи відсутні. З огляду на вищевказані обставини, суд дійшов висновку, що позивач в порушення положень п.с. 2.2.2 Договору про реструктуризацію, під час дії даного Договору, звернувся до суду із позовними вимогами про стягнення з відповідачки боргу за дані послуги, за період, що був предметом даного Договору реструктуризації. Враховуючи, що позивачем не підтверджене припинення дії вищевказаного Договору реструктуризації, укладеного між сторонами, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення боргу по цим послугам, наданих за період з 01.10.2015 р. по 01.10.2019 р. не підлягають задоволенню. Враховуючи вищевказані судом обставини, судом встановлено, що у відповідачів виникла заборгованість по оплаті за дані послуги за період з 01.10.2019 р. по 31.12.2020 р., яка згідно розрахунку заборгованості становить 8778,86 грн. Дана сума боргу до теперішнього часу не погашена, тому заявлені вимоги про її стягнення є обґрунтованими. Вирішуючи заяву відповідача про застосування строків позовної давності, суд приходить до наступного висновку. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Згідно з статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (дані правові висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51)). Судом встановлені, що позовні вимоги про стягнення боргу за період з 01.10.2015 р. по 01.10.2019 р. не підлягають задоволенню з інших підстав, ніж пропуск строку позовної давності, а строк звернення до суду з позовними вимогами про стягнення боргу за період з 01.10.2019 р. по 31.12.2020 р. позивач не пропустив, оскільки звернувся до суду 12.02.2021 р. З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме, в частині стягнення боргу за період з 01.10.2019 р. по 31.12.2020 р. в сумі 8778,86 грн. В іншій частині заявлені вимоги слід залишити без задоволення.

Outcome: approved