Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-22 00:00:00

06.10.2021р. до Калинівського районного суду Вінницької області звернулась [PERSON] із вказаним позовом, в якому просить стягнути з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на її користь страхове відшкодування витрат у зв`язку із втратою годувальника в розмірі 180000грн.00коп. В обґрунтування цієї вимоги зазначила, що 13.09.2020р. близько 00год.28хв. на автомобільній дорозі М-21 в межах міста Калинівка Хмільницького району Вінницької області, відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Renault Trafic», реєстраційний номер « [NUMBER] », допустив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , внаслідок чого останній загинув від отриманих травм. За даним фактом було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №12020020160000377 від 13.09.2020р., яке на підставі постанови слідчого СВ Калинівського ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Сарата А.О. від 29.09.2020р. було закрито, у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. На дату дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», у зв`язку із чим, остання як страховик, є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдача шкоди. Особою, яка має право на отримання страхового відшкодування шкоди у зв`язку зі смертю [PERSON] , є мати загиблої [PERSON] , яка вважає, що має всі підстави для відновлення свого порушеного права і одержання грошової компенсації за спричинену їй шкоду. Оскільки відповідальність водія за спричинену шкоду третім особам є застрахована, позивач вирішила відновити своє порушене право шляхом одержання грошової компенсації за спричинену шкоду у вигляді страхового відшкодування саме від відповідача. Таким чином, позивач просить стягнути з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» страхове відшкодування витрат у зв`язку із втратою годувальника в розмірі 180000грн.00коп. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.10.2021р., вказаний позов переданий на розгляд судді Сєліну Є.В., який своєю ухвалою від 08.10.2021р. відкрив за ним провадження за правилами загального позовного провадження. У відзиві за позов, що надійшов до суду за реєстрований у канцелярії 15.11.2021р. за вх.№ 11415/21, ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити, оскільки остання будучи пенсіонером, тобто непрацездатною особою, має дохід (пенсію), що перевищує встановлений законом прожитковий мінімум на місяць, а отже, в розумінні положень чинного законодавства, не вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, а отже не набула права на утримання від [PERSON] . Крім того, дохід загиблого був значно нижчий, ніж дохід позивача, а тому загиблий, із матеріально-фінансової точки зору, не міг систематично, постійно та повністю утримувати свою матір, а тому, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На даний відзив, представник позивача [PERSON] -адвокат Ієговська А.О. подала відповідь, яка надійшла до суду та зареєстрована у канцелярії 01.12.2021р. за вх.№ 3079/21, згідно якої, позивач вважає відзив необґрунтованим, оскільки на підставі ст.1200 ЦК України, право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які не тільки були на утриманні померлого, а й особи, які мали на день смерті право на одержання від нього утримання. При цьому, як зазначено у постанові Верховного Суду від 05.09.2019р. у справі № 212/1055/18-ц, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчать, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 08.12.2021р., закрите підготовче провадження у даній цивільній справі, призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Сторони у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені в передбаченому законом порядку, у поданих заявах (клопотання) просили розглянути справу у їх відсутності. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін. Водночас, будь-яких нових доказів або обставин по справі останніми не надано, клопотань про їх витребування/долучення тощо не заявлено. У протилежному випадку відкладення розгляду справи без відповідних об`єктивних підстав та пошуку реальних можливостей здійснювати правосуддя, може бути розцінено як самоусунення від виконання обов`язку по здійсненню розгляду справи. Суд враховує, що відповідно до частини другої статті 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи. Так, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). З урахуванням завдань цивільного судочинства та розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків: Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 13.09.2020р. близько 00год.28хв. на автомобільній дорозі М-21 в межах міста Калинівка Хмільницького району Вінницької області, відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Renault Trafic», реєстраційний номер « [NUMBER] », допустив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , внаслідок чого останній загинув від отриманих травм. За даним фактом було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №12020020160000377 від 13.09.2020р., яке на підставі постанови слідчого СВ Калинівського ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Сарата А.О. від 29.09.2020р. було закрито, у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Факт смерті [PERSON] , що помер [INFO] в Калинівському районі Вінницької області, поза населеним пунктом, на автодорозі Житомир-Виступовичі-Могилів-Подільський, підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 16.09.2020р. виконкомом Глинської сільської ради Калинівського району Вінницької області. Як вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 01.09.1970р. бюро ЗАГС при Глинській сільраді Калинівського району Вінницької області, [PERSON] народився [INFO] в селі Глинськ Калинівського району Вінницької області, матір`ю якого є: [PERSON] . [PERSON] є пенсіонером, знаходиться на обліку в Головному управлінні ПФУ у Вінницькій області, де отримує пенсію за віком, про що свідчить пенсійне посвідчення та довідка відділу обслуговування громадян № 8 (сервісний центр) управління обслуговування громадян (м.Калинівка) Головного управління ПФУ у Вінницькій області № 1280 від 02.06.2021р. Згідно довідки Глинського старостинського округу Калинівської міської ради Вінницької області № 254 від 21.05.2021р., [PERSON] перебувала на утриманні свого сина [PERSON] , який помер [INFO] [PERSON] на час смерті був працевлаштований у ТОВ «Еко-Сфера», де отримував доходи у вигляді заробітної плати, що підтверджується довідкою про доходи, що міститься в матеріалах справи. Відповідно до полісу № 200045820 (діючого станом на 13.09.2020р.), відповідальність водія транспортного засобу марки «Renault Trafic», реєстраційний номер « [NUMBER] », на момент настання дорожньо-транспортної пригоду була застрахована ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було повідомлене про дорожньо-транспортну пригоду, у зв`язку з настанням якої, подано заяву на виплату страхового відшкодування. Листом від 05.07.2021р. № 6674, ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» повідомило [PERSON] , що для відшкодування витрат по утриманню, потрібно надати документи, передбачені ст.ст. 24-25, 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою. Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п`яти років після його смерті. Відповідно до статті 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Зазначена стаття СК України не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц, (провадження № 61-2386сво19), під час встановлення того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Доводи відповідача про те, що позивач отримує дохід у вигляді пенсії, яка перевищує прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, а отже, в розумінні положень чинного законодавства, вона не вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, є безпідставними, оскільки саме по собі отримання пенсії, яка перевищує прожитковий мінімум, не свідчить про відсутність потреби у матеріальній допомозі. При цьому відповідно до статті 1200 ЦК України право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які не тільки були на утриманні померлого, а й особи, які мали на день смерті право на одержання від нього утримання. Наведене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 13 березня 2019 року у справі № 643/207/16-ц (провадження № 61-33638св18); від 06 травня 2020 року у справі № 742/554/19-ц (провадження № 61-20355св19); від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19-ц (провадження № 61-320св20). Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи встановлені обставини, оцінюючи, належність, допустимість й достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що оскільки [PERSON] перебувала на утримані померлого сина [PERSON] , що зокрема підтверджується довідкою Глинського старостинського округу Калинівської міської ради Вінницької області № 254 від 21.05.2021р., а тому відповідно до статей 1187, 1200 ЦК України та статей 6, 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на її користь підлягає стягненню страхове відшкодування, пов`язане із втратою годувальника. За таких обставин, суд находить, що позивач має право на відшкодування шкоди, заподіяної смертю її сина за правилами пункту 27.2 статті 27 Закону №1961-IV, у розмірі 180000грн.00коп. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Згідно частин першої, шостої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Виходячи зі змісту вказаних положень закону, з відповідача на користь держави повинні підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1800грн.00коп. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Виходячи із викладеного,

Outcome: approved