Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-25 00:00:00

22 жовтня 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що їй на підставі договору купівлі-продажу квартири від 08 листопада 2018 року належить на праві власності квартира [ADDRESS] . У вищевказаній квартирі, крім неї, є зареєстрованими колишні власники квартири [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідачі були зареєстровані у вказаній квартирі, оскільки проживали у Сполучених Штатах Америки та від їхнього імені по довіреності діяв представник продавців [PERSON] , який приховав факт реєстрації у квартирі відповідачів, які зареєстровані, але фактично не проживають з 2018 року, так як проживають за межами України. Де знаходяться відповідачі на даний час позивачу невідомо. Отже, відповідачі за місцем реєстрації не проживають більше одного року, точної адреси місця проживання відповідачів позивачу невідомо. З місця реєстрації відповідачі не знялися, згоди на зняття з реєстрації в добровільному порядку позивач отримати не може, тому що відповідачі проживають за межами України та не бажають цього зробити, з позивачем не спілкуються. Відповідачі в спірній квартирі не проживають, житловим приміщенням не цікавляться, особистих речей відповідачів у квартирі немає. Позивач оплачує житлово-комунальні послуги, але у зв`язку із тим, що у квартирі є зареєстровані відповідачі вона не має можливості отримати субсидію та вільно володіти житловим приміщенням, що порушує її право власності на житло. За таких обставин позивач просить визнати відповідачів особами, які втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 26 жовтня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 01 лютого 2022 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явилася, проте представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити у повному обсязі, проти винесення судом заочного рішення не заперечила. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, зокрема, відповідачі викликалися через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Від відповідачів не надходив відзив на позов, не надходило заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також жодних інших заяв або клопотань. З урахуванням положень статей 280-282 Цивільного процесуального кодексу України суд ухвалив провести заочний розгляд справи, про що 26 травня 2022 року прийнята відповідна ухвала. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Довідки № 47509 від 18 жовтня 2021 року про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за даними Муніципального реєстру Івано-Франківської міської територіальної громади, у квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.8). 08 листопада 2018 року був укладений договір купівлі-продажу квартири між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , громадянами Сполучених Штатів Америки, Продавцями, від імені яких діє [PERSON] , Представник Продавців, та [PERSON] , Покупцем, відповідно до умов якого Продавці передають у власність (продають) Покупцеві за ціною та на умовах, визначених цим договором, квартиру [ADDRESS] , а Покупець приймає у власність (купує) у Продавців належну їм квартиру [ADDRESS] (а.с.9-11). Відповідно до копії Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09 листопада 2018 року, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.12). На квартиру квартира [ADDRESS] 02 листопада 2018 року виготовлено Технічний паспорт (а.с. 13-15). [PERSON] здійснюється оплата комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] (а.с.16-22). Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до статті 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно принципу диспозитивності, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). Конституцією України (статтею 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплений принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку (квартири) визначені статтею 383 Цивільного кодексу України та статтею 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Конституція України у статті 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Частина перша статті 316 Цивільного кодексу України передбачає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності з положеннями статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За змістом статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом. Правовою підставою позовних вимог є положення статті 391 Цивільного кодексу України, яке визначає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, позивач звернулася до суду з негаторним позовом, підставою для подання якого є вчинення дій, що ускладнюють здійснення власником повноважень користування та розпорядженням майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правовідносин і його наявність в момент подання та розгляду позову. Позивач вказує, що реєстрація у будинку відповідачів перешкоджає здійсненню нею прав власника на вільне користування і розпоряджання майном. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі у вказаній квартирі не проживають, залишили її добровільно та переїхали проживати в інше місце, житлом не цікавляться, витрат по утриманню житла не несуть, дій, які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням, не вчиняли. Відповідно до вимог частини першої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. У відповідності до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачі, не бажаючи приймати участь у судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову, тим самим не оспорюють наявних підстав для задоволення позову. За таких обставин суд вважає доведеними доводи позивача про те, що відсутність відповідачів має постійний характер, підстави для визнання причин відсутності відповідачів поважними відсутні, тому відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] необхідно визнати особами, які втратили право на користування квартирою [ADDRESS] . Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними, тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 41, 47, 129 Конституції України, статей 316-319, 383, 391 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved