Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-29 00:00:00

У липні 2021 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив суд: - визнати виконавчий напис, вчинений 26.06.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірною Михайлівною, що зареєстрований в реєстрі за № 1833 про стягнення на майно, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , таким що не підлягає виконанню; - стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 26.06.2007 року позивач уклав ПАТ КБ «Приватбанк», в даний час АТ КБ «Приватбанк», кредитний договір DNU0G108661332, за умовами якого отримав кредит у розмірі 39 200,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 26.06.2027 року. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між сторонами договору 27.06.2007 року укладено договір іпотеки DNU0G108661332, за яким позивач передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 39,90 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що належить позичальнику на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. 12.05.2014 року відповідач звернувся до Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська з позовом про звернення стягнення, виселення, стягнення суми заборгованості, судових витрат, мотивований невиконанням позивальником умов кредитного договору. Рішенням суду по справі 204/3301/14-ц від 25.11.2014 року, яке залишеного без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.03.2015 року, позов задоволено частково, стягнуто на користь банку заборгованість у розмірі 45178,71 доларів США, що за курсом НБУ від 01.08.2014 року складає 540337 грн. 37 коп., судовий збір у сумі 540 грн. 37 коп., а всього 540877 грн. 74 коп. В задоволенні позовних вимог про звернення стягнення, виселення - відмовлено. Відповідно до постанов приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича, в застосунку «ДІЯ», позивачем було встановлено про відкриття виконавчого провадження № 65372814, стягнення основної винагороди виконавця та мінімальних витрат, звернення стягнення на заробітну плату та арешт майна - вказаної квартири. Крім цього, з матеріалів електронної справи виконавчого провадження встановлено, що у червні 2019 року відповідач звертався до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни з заявою, на підставі якої остання вчинила виконавчий напис №1833, згідно якого звернено стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . У написі зазначено, що строк за який проводиться стягнення - одинадцять років чотири місця чотири дні, а саме з 26.06.2007 року по 30.10.2018 року. До моменту ознайомлення зі змістом електронної справи виконавчого провадження, позивачу не було відомо про грошові вимоги відповідача в розмірі 3238243,38 грн, не відомі правові підстави такої суми боргу, порядок її нарахування, оскільки будь-яких письмових повідомлень, претензій, досудових вимог чи листів позивач не одержував, а рішенням суду стягнуто суму у розмірі 540877,74 грн. Наведене свідчить, що нотаріус не переконався у безспірності розміру кредитної заборгованості та її обґрунтованості, вчинив виконавчий напис за відсутності документів, які підтверджують таку безспірність, не впевнився в отриманні боржником вимог банку. Таким чином, Позивач вважає, що виконавчий напис нотаріуса №1833 від 26.06.2019 року був вчинений незаконно, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом. В судове засідання позивач не з`явився, разом з позовною заявою подав письмову заяву про проведення розгляду справи за відсутності позивача, позовну заяву підтримав в повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення. Представник відповідача в судові засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, відзив на позов чи заяву про розгляд справи за його відсутності суду, не надав. Судом відповідно до ч.4 ст.223, ст.ст.280,281 ЦПК України ухвалено про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозов Олександр Миколайович в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що 26.06.2007 року за укладеним між сторонами ( [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитним договором [PERSON] отримав від банку кредит у розмірі 39200 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку з кінцевим терміном повернення 26.06.2027 року (арк.с7-8, 113-114). В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і [PERSON] уклали договір іпотеки № DNU0G108661332 від 27.06.2007 року, відповідно до якого позивач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 39,30 кв.м., житловою площею 18,80 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Майно належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 247450,00 грн. (арк.с.9-11,110-112). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25.11.2014 року (повний текст якого міститься за посиланням у Єдиному державному реєстрі судових рішень) позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про звернення стягнення, виселення, стягнення суми заборгованості, судових витрат - задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 45178,71 доларів США, що за курсом НБУ від 01.08.2014 року складає 540337 грн. 37 коп., судовий збір у сумі 540 грн. 37 коп., а всього 540877 грн. 74 коп. В решті заявлених позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про звернення стягнення, виселення - відмовлено. В задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Орлов Олег Анатолійович про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним, стягнення суми, зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено (арк.с.12-16). 26 червня 2019 року до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. надійшла заява від АТ КБ «Приватбанк» про вчинення виконавчого напису на копії договору іпотеки № DNU0G108661332 від 27.06.2007 року в рахунок погашення заборгованості позичальника [PERSON] (арк.с.98) 26 червня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1833, яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . Зазначене нерухоме майно на підставі договору іпотеки № DNU0G108661332, посвідченого 27.06.2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловим О.А. за реєстровим № 2095, передане в іпотеку АТ КБ «Приватбанк», яке є правонаступником ЗАТКБ «Приватбанк». За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги АТ КБ «Приватбанк» шляхом перерахування коштів на рахунок № [NUMBER] в АТ КБ «Приватбанк», у розмірі заборгованість за кредитом - 32659, 78 доларів США; заборгованість за відсотками - 23564, 86 доларів США; комісія - 5488 доларів США; пеня 54262, 73 долари США, що всього становить 115975, 37 доларів США, що за курсом НБУ на 12.11.2018 року становить 3234743 грн. 38 коп. Витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису - 3500 гривень. Всього, з урахуванням витрат пов`язаних з вчиненням виконавчого напису, становить 3238243 грн. 38 коп. Строк, за який проводиться стягнення, - одинадцять років чотири місяці чотири дні, а саме з 26.06.2007 року по 30.10.2018 року (арк.с.19, 97,121). 11 травня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим О.М. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про звернення стягнення на нерухоме майно, яке належить [PERSON] (арк.с.17). 11 травня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим О.М. винесено постанову про арешт майна боржника [PERSON] (арк.с.18) Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється ЗУ «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Таким актом, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерством юстиції України 22 лютого 2012 року N 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за N 282/20595 (Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Згідно зі ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (п. 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку). Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Відповідно до п. 1-1 Переліку для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за іпотечними договорами, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання, подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу. У постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 в справі №6-887цс17 зроблено висновок, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. При цьому, ст.50 ЗУ «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 2 липня 2019 року у справі № 916/3006/17, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухваленій нею постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. Таким чином, ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Рекомендованим поштовим відправленням відповідачем направлялася на адресу позивача письмова вимога від 16.11.2018 року та про усунення порушень за кредитним договором № DNU0G108661332 від 26.06.2007 року. Відомості про отримання позивачем письмової вимоги, відсутні (арк.с.104,105,106,107,108,109). Враховуючи відсутність доказів отримання боржником - [PERSON] вимоги про погашення заборгованості, суд приходить висновку про те, що встановлена законом процедура стягнення боргу за кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса не була дотримана (виконана), а саме боржник не був повідомлений про вимогу повернути заборгованість, що є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Крім того, як вбачається зі спірного виконавчого напису, строк, за який проводиться стягнення, - одинадцять років чотири місяці чотири дні, а саме з 26.06.2007 року по 30.10.2018 року, тобто у строк, що перевищує 3 роки, відповідно, поза межами строку, визначеному статтею 88 ЗУ «Про нотаріат», відтак вказана заборгованість не є безспірною. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02.06.2021 (справа №766/11996/18). Таким чином, суд приходить до висновку, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідачем же доказів на підтвердження зворотного, суду не надано. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий висновок відповідає, зокрема, правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17. Разом з тим, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно ст.12 та ст.81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи наведені вище вимоги до виконавчого напису, у тому числі і перелік дій, що передують його видачі, суд враховує відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження вчинення всіх необхідних дій нотаріусом та заявником (відповідачем), що стали наслідком видачі виконавчого напису, які б свідчили про безспірність заборгованості. В той же час, суд враховує, що оскільки оспорюваний виконавчий напис видавався нотаріусом на підставі документів, наданих відповідачем, останній мав реальну можливість надати їх до суду з метою доведення безпідставності позовних вимог позивача. З огляду на зазначені обставини, зважаючи на наявність обставин, які свідчать про очевидний спір щодо суми стягнутої заборгованості, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового бору у сумі 1362 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved