Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Чортківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Південно Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ) про встановлення факту батьківства, внесення зміни в актовий запис та стягнення аліментів на утримання дитини. В позові зазначила, що з відповідачем розірвала шлюб у 2017 році, однак, періодично проживали разом, внаслідок чого [INFO] у сторін народився син [PERSON] . Реєстрацію народження дитини було проведено у відповідності до ст. 135 Сімейного кодексу України із зазначенням прізвища матері « [PERSON] », а батька дитини [PERSON] . Відповідач [PERSON] деякий час надавав матеріальну допомогу на утримання сина, однак, вже з початку 2020 року сторони разом не проживають та відповідач її припинив. Просить визнати [PERSON] , [INFO] , батьком малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Зобов`язати Чортківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) внести зміни в актовий запис про народження [PERSON] за №200 від 14 вересня 2019 року, який складений Чортківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, записавши батьком дитини [PERSON] , [INFO] , громадянин України. Стягувати з [PERSON] ( [INFO] , місце реєстрації проживання: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , місце проживання [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) аліменти на утримання дитини: сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з відповідача в її користь, понесені судові витрати. \~ \~ \~ \~Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Подала письмову заяву про підтримання позову та слухання справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, що стверджується поштовим повідомленням про отримання повістки. Про причини неявки суд не повідомив. Відзиву на позов не подав. Представник третьої\~особи,\~що не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмету спору:\~Чортківського відділу\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану у\~Чортківському районі\~Південно \~Західного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.\~Івано -\~Франківськ)\~в судове\~засідання не\~з`явився,\~подав суду\~заяву,\~в якій\~просить розгляд\~справи проводити\~без нього. Суд, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України та без фіксування судового процесу, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів. За положеннями ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. \~\~\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~За положеннями ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. \~Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п.1 ч.2 ст.16 цього Кодексу). За положеннями ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судом встановлено, що сторони розірвали шлюб у 2017 році, що стверджується рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області № 608/934/17 від 27.06.2017. Дочку [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з матір`ю [PERSON] . Прізвище позивачці після розірвання шлюбу залишено « [PERSON] ». З позовної заяви вбачається, що сторони продовжували фактично проживати, внаслідок чого [INFO] народився син [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14.09.2019. Батьками дитини записано: [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №200. Відомості про батька були записані відповідно до ст. 135 Сімейного кодексу України, що стверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00034320819 від 22.12.2021. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст.135 Сімейного кодексу України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначив, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Відповідно до п. 9 Постанови суди мають звертати увагу на те, що рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). \~ \~ \~ \~Оскільки, відповідач жодним чином не підтвердив чи не спростував, викладені в позовній заяві обставини, вимоги позивача щодо визнання [PERSON] батьком [PERSON] , [INFO] , та внесення змін в актовий запис про його народження, підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на дитину, суд зазначає наступне. Згідно п. п. 1, 2 ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-Х1І від 27.02.1991 року та яка набула чинності для України 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст.18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч. 1 ст. 184 цього ж Кодексу, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. \~ \~ \~ \~Згідно вимог\~ст.\~182\~Сімейного кодексу\~України,\~при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує:\~ 1)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4)\~інші обставини,\~що мають\~істотне значення. Розмір\~аліментів має\~бути необхідним\~та достатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як зазначено в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. \~ \~ \~ \~Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2022 рік» для дітей віком до 6 років з 01 січня 2022 року встановлений мінімальний прожитковий мінімум у розмірі 2100,00 гривень на місяць. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. \~ \~ \~ \~При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач не надав суду доказів того, що він не має можливості сплачувати аліменти, а тому дійшов висновку, що пред`явлені позовні вимоги щодо стягнення аліментів підлягають задоволенню, а саме: 2000 гривень щомісячно на утримання дитини, що не перевищує встановлений законом мінімальний прожитковий мінімум для дитини відповідного віку та згідно вимог Сімейного кодексу України зможе забезпечити виховання та утримання дитини на належному мінімальному рівні. \~ \~ \~ \~Згідно ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Що стосується стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем, суд дійшов наступних висновків. Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Відповідно до частин 1, 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки, інші особи, які б понесли судові витрати відсутні, судовий збір за вимогу про стягнення аліментів, підлягає стягненню з відповідача в користь держави. Разом з тим, позивачка сплатила судовий збір в розмірі 992,40 гривень, згідно квитанції АТ КБ «ПриватБанк» №0.0.2420908793.1 від 17.01.2022 за вимогу немайнового характеру, а саме про встановлення факту батьківства та внесення змін в актовий запис про народження. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються , зокрема, у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, з відповідача підлягає стягненню в користь позивачки, сплачений нею судовий збір за вимогу про встановлення факту батьківства та внесення змін в актовий запис про народження. Крім цього, позивачка в позовній заяві просить стягнути з відповідача в її користь 500 гривень за надання юридичної допомоги, 1000 гривень за підготовку, збір інформації та складення позовної заяви, оформлення та копіювання додатків до неї, 1000 гривень за представництво інтересів позивачки в суді, що в загальному становить 2500 гривень. Згідно\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі, на професійну правничу допомогу. Частиною 2\~статті 137 ЦПК України\~встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Однак, всупереч нормам закону, жодного з вище перелічених доказів до матеріалів справи не долучено. Тому, у цій частині позовних вимог слід відмовити. Враховуючи наведене та

Outcome: approved