Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , Третя особа Деснянська районна в місті Києва державна адміністрація про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої вимоги\~позивачка мотивувала\~тим,\~що відповідач є зареєстрованим у квартирі, проте понад 6 місяців (з 1999 року) він не проживає за місцем своєї реєстрації, квартирою не користується та не цікавиться, проте Позивачці доводиться нести додаткові витрати по утриманню житла. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначена справа передана в провадження судді Деснянського районного суду м. Києва Панченко О.М. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 21.10.2021 р. відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті в судовому засіданні. В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, подали до суду заяву про розгляд справи без їх особистої участі, позов підтримали в повному обсязі та просили задовольнити, проти постановлення заочного рішення по справі не заперечували. Відповідач в судове засідання не з` явився, відзиву на позов не подав, про час та місце розгляду судової справи був повідомлений належним чином. Третя особа Деснянська районна в місті Києва державна адміністрація в судове засідання не з`явилася, повідомлялась належним чином. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається\~з матеріалів\~справи, згідно ордеру № 32182 Серія Б від 01.09.1992р. квартира [ADDRESS] була передана в користування особі [PERSON] (батько Позивачки, Відповідач) та членам його сім`ї, а саме [PERSON] (мати Позивачки) та [PERSON] (Позивачка). На підставі витягу з розпорядження Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 30.03.2015 № 193, договір найму двокімнатної квартири [ADDRESS] змінено та наразі наймачем квартири [ADDRESS] виступає Позивачка. Вказана квартира перебуває в комунальній власності. Фактичне користування квартирою [ADDRESS] здійснюється Позивачкою, яка зареєстрована та проживає у ній. Також квартирою [ADDRESS] здійснює користування особа [PERSON] (мати Позивачки), а також новонароджена дитина Позивачки [PERSON] [INFO] . Відповідач та особа [PERSON] , яка є матір`ю Позивачки, перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 24.12.1999 року. Відповідач є зареєстрованим у квартирі [ADDRESS] , проте понад 6 місяців, а саме з грудня 1999 року, він не проживає за місцем своєї реєстрації, що підтверджується актами про непроживання особи у житловому приміщенні від 16.02.2021р. та від 18.08.2021р., які були складені мешканцями сусідніх квартир будинку [ADDRESS] . Відповіддю від 28.08.2021р. Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації зазначено, що до відділу з питань реєстрації місця проживання Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації заяви стосовно неможливості користування вказаною квартирою не надходили. Відповіддю від 26.08.2021р. Деснянського УП ГУНП в м. Києві зазначено, що звернень або скарг, відносно протиправних дій з боку Позивачки щодо перешкоджання користування квартирою [ADDRESS] не надходило. Відповіддю від 25.08.2021р. Деснянського районного у місті Києві ТЦК та СП Міністерства оборони України зазначено, що Відповідач перебуває на військовому обліку вказаного розпорядника інформації та наразі не проходить військову службу. Таким чином, Відповідач не проживає понад шестимісячний строк у квартирі за місцем реєстрації без поважних причин, зазначеною квартирою не цікавиться, перешкод у користуванні квартирою не зазнає. \~ Відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції. Відповідно до ст. 67 ЖК УРСР, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 68 ЖК УРСР, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 64 ЖК УРСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР особа, яка не проживає на житловій площі більше шести місяців без поважних причин, може бути визнана судом такою, що втратила право користування житловою площею. Пленум Верховного\~Суду України\~у постанові\~«Про деякі\~питання,\~що виникли\~в практиці\~застосування судами\~Житлового кодексу\~України» від\~12.04.1985\~року №\~2 підкреслив, що правильний\~і своєчасний\~розгляд житлових\~спорів є\~гарантією реального\~здійснення конституційного\~права особи\~на житло,\~захисту прав\~і охоронюваних\~законом інтересів\~державних органів,\~підприємств,\~установ,\~організацій у\~здійснені покладених\~на них\~завдань щодо\~управління житловим\~фондом,\~його експлуатації\~і збереження.\~Досконалий розгляд\~житлових спорів\~є запорукою\~своєчасного реального\~здійснення конституційного права\~громадян на\~житло і\~зміцнення законності\~у житлових\~правовідносинах. Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним. У пунктах 40-44 рішення Європейського суду з прав людини ( далі- ЄСП)\~ від 2 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (Заява № 30856/03) зазначено, що згідно\~\~з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків\~із конкретним\~місцем (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Прокопович проти Росії» (Prokopovich v. Russia), заява № 58255/00, п. 36, ECHR 2004-XI (витяги). Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. У відповідності до ст. 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»: місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таку ж правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11. З урахуванням викладеного, позов підлягає задоволенню, так як зазначені у ньому обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Судові витрати відповідно до\~ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України\~покладаються на відповідача. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved