Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-23 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 22 листопада 2021 року позивач [PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокат Федоров В.Б., звернулась до суду із зазначеним позовом, який мотивований тим, що 08 листопада 2021 року перебуваючи в Шепетівському відділі ДВС з питань погашення заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» згідно рішення Шепетівського міськрайонного суду від 27 грудня 2017 року, вона дізналась, що 23 жовтня 2021 року державним виконавцем Мартинюк Т.М. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №67233927 про звернення стягнення на нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить їй на праві власності. Дана постанова винесена на підставі виконавчого напису №98, винесеного 11 січня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. Спірним написом нотаріусом пропонується за рахунок отриманих коштів від реалізації нерухомого майна задовольнити вимоги АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 19602,90 доларів США. Вважає, що вказаний виконавчий напис вчинено з порушенням норм Закону України «Про нотаріат» та Постанови КМУ від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», оскільки 23 травня 2007 року між нею та АТ КБ «ПривтБанк» було укладено кредитний договір №НМС0GК00002732. У зв`язку з виникненням заборгованості по кредиту, рішенням Шепетівського міськрайонного суду від 27 грудня 2017 року, яке набрало законної сили 19 лютого 2018 року, стягнено з неї на користь банку заборгованість в сумі 13144,19 доларів США. На підставі вказаного рішення суду видано виконавчий лист, який знаходиться на виконанні в Шепетівському відділі ДВС. Станом на час винесення оспорюваного виконавчого напису, вона в рахунок погашення заборгованості сплатила 2800,61 долар США, внаслідок чого загальна сума заборгованості зменшилась до 10343,58 грн. Не зважаючи на це, у виконавчому написі вказана сума заборгованості в розмірі 19602,90 доларів США. Вважає вказану суму не безспірною, яка майже вдвічі перевищує реальну. При цьому, нотаріус не дотримався норм чинного законодавства та не перевірив безспірність її заборгованості. Крім того, банком не було направлено для неї жодних листів з вимогою про усунення порушення щодо зобов`язання, більше того такого листа і не могло бути, оскільки спір між нею та банком вже був вирішений в судовому порядку та в примусовому порядку з неї стягувались кошти. За наведених обставин, просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 11 січня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрований реєстрі за №98 про звернення стягнення на нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить їй на праві власності. \~ \~ \~ \~ Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, з підстав, викладених в ньому. Доводи та заперечення відповідача та третіх осіб. Представник відповідача за довіреністю Колодочка П.О. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку, подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити у відсутності представника банку, врахувати заперечення, викладені в заяві про перегляд заочного рішення суду від 20 грудня 2021 року, оскільки з зазначеним позовом та вимогами позивача щодо витрат на оплату правничої допомоги адвоката, АТ КБ «ПриватБанк» не згодне та заперечує проти них в повному обсязі, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з підстав викладених у заяві про перегляд заочного рішення суду. В поданій представником відповідача [PERSON] заяві про перегляд заочного рішення, вона просила відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що позивач у позовній заяві визнає факти укладення з банком кредитного договору, отримання кредитних коштів та часткове виконання зобов`язань за ним, тому враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги ч.2 ст. 530 ЦК України та враховуючи, що факт отримання кредиту та його розмір відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом виконання боржником зобов`язання з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Крім того, вважає, що банк не може бути відповідачем у справі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки до видів діяльності банку не входить видача виконавчого напису і банк не має права видавати такий напис, а право на вчинення виконавчого напису має нотаріус. Отже, цей спір стосується оскарження дій органу владних повноважень, а згідно ст. 19 ЦПК України ця справа не підпадає під перелік справ підвідомчих загальному суду. Також позивачем не надано жодних розрахунків, які б підтверджували спірність оспорюваного виконавчого напису, зокрема у позові відсутні факти, які підтверджують відсутність боргу або невідповідність суми боргу. Позивачем не надано суду належних, допустимих доказів в обґрунтування свого позову, оскільки відповідно до розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин» Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ №1172 від 29 червня 1999 року, в редакції чинній на момент вчинення виконавчого напису, для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подаються: оригінали кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. При цьому жодної мови про відмітку боржника не йдеться. Банком для вчинення виконавчого напису було надано всі необхідні документи. Вважає, що безспірність в розумінні ст. 88 Закону України «Про нотаріат» є не доведення суми боргу, це вже є елементом судового процесу, а саме факт існування між кредитором та боржником правовідносин, а також наявність заборгованості, яка підтверджується документами згідно з переліком, затвердженим КМУ, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку. При цьому наявність розбіжностей в сумі боргу не свідчить про наявність спору, вказана правова позиція викладена у постанові ВСУ від 20 травня 2015 року у справі №6-158цс15. В ухвалах ВССУ від 09 вересня 2015 року по справі №6-6347св15 та від 18 травня 2016 року в справі №490/2908/15-ц зазначено, що нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Крім того, вказала, що на момент вчинення виконавчого напису банк мав право на звернення до нотаріуса та право вимагати виконання обов`язків боржника, передбачених договором, в тому числі і на примусове стягнення боргу, оскільки кредитний договір був чинний та є дійсним до повного виконання сторонами зобов`язань, позивач на сьогоднішній день зобов`язання не виконала та продовжує користуватись нерухомим майном, яке є предметом іпотеки. За наведених обставин, вважає, що виконавчий напис є правомірним, нотаріус діяв в рамках чинного законодавства, з дотриманням всіх вимог, а доводи позивача є нікчемними. Щодо позовної вимоги про стягнення з банку на користь [PERSON] витрат на правову допомогу в розмірі 11000 грн. зазначила, що обсяг проведеної роботи адвокатом, а саме: кількість судових засідань, їх тривалість, складність справи, складення процесуальних документів, які наявні в матеріалах справи, не вартують тих грошових коштів. тому заперечує проти компенсації позивачу судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі. Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. та представник третьої особи Шепетівського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) в судове засідання не з`явились, подали до суду заяви про розгляд справи у їхній відсутності. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 23 листопада 2021 року відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 20 грудня 2021 року. Крім того, за клопотанням позивача витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни належним чином посвідчені копії матеріалів нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису нотаріуса від 11 січня 2019 року, зареєстрованого в реєстрі за №98, про звернення стягнення на нерухоме майно квартиру [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . Ухвалою суду від 20 грудня 2021 року постановлено про заочний розгляд справи у зв`язку з тим, що представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явився, не повідомив про причини неявки, відзив не подав, представник позивача не заперечував проти такого вирішення справи. Заочним рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 грудня 2021 року позов задоволено, визнано спірний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню та стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 11908 грн. 22 грудня 2021 року від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. до суду надійшли копії виконавчого напису та документів, на підставі яких його вчинено. 19 січня 2022 року представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» направив до суду заяву про перегляд заочного рішення суду від 20 грудня 2021 року. Ухвалою суду від 26 січня 2022 року вказану заяву призначено до розгляду на 01 березня 2022 року, яке відкладено на 15 березня 2022 року за клопотанням представника позивача. Ухвалою суду від 15 березня 2022 року скасовано заочне рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 грудня 2021 року та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 14 квітня 2022 року. 14 квітня 2022 року розгляд справи відкладено на 12 травня 2022 року у зв`язку з відсутністю сторін, яке в подальшому було відкладено на 24 травня 2022 року у зв`язку з неявкою представника відповідача, який не подав до суду клопотання про проведення розгляду справи у його відсутності. Встановлені судом фактичні обставини, зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази. Між сторонами виникли правовідносини щодо виконання зобов`язань за кредитним договором, які регулюються нормами\~Цивільного кодексу України\~(далі\~ЦК України). Судом встановлено, що 23 травня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №НМС0GК00002732, за умовами якого остання отримала кредит на строк з 23 травня 2007 року по 21 травня 2017 року включно у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 22800 доларів США на наступні цілі: 19000 доларів США на придбання квартири та 3800 доларів США на плату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, сплаті винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,2% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати. З метою забезпечення виконання зобов`язань за даним кредитним договором, 23 травня 2007 року між сторонами укладено договір іпотеки квартири, за умовами якого іпотекодавець надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: двохкімнатну квартиру, загальною площею 42,5 кв.м., що належить їй на праві приватної власності та знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Дане нерухоме майно належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу серії ВЕО №732950 від 22 травня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу та зареєстрований за №2710, що підтверджується відомостями з Реєстру прав власності на нерухоме майно, зазначені в інформаційній довідці №152382191 від 11 січня 2019 року. Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 грудня 2017 року, яке набрало законної сили 19 лютого 2018 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору №НМС0GК00002732 від 23 травня 2007 року в сумі 13144,19 доларів США, а саме: заборгованість по кредиту 11832,44 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом 1311,75 доларів США, комісія за користування кредитом 5932,56 грн., пеня 5946,87 грн. На виконання вказаного рішення суду, 19 лютого 2018 року судом видано виконавчий лист, який на підставі заяви банку від 06 березня 2018 року звернено до примусового виконання до Шепетівського МРВ ДВС ГТУЮ в Хмельницькій області. Постановою державного виконавця Шепетівського МРВ ДВС ГТУЮ в Хмельницькій області Туринського Б.О. від 22 березня 2018 року відкрито виконавче провадження з виконання даного виконавчого листа. Станом на 01 січня 2019 року залишок заборгованості становив 284937,58 грн., а станом на 01 листопада 2021 року 114937,58 грн, що підтверджується інформацією вказаного відділу ДВС та копіями квитанцій про часткове погашення заборгованості. Згідно виписки з рахунка боржника заборгованість [PERSON] по кредитному договору станом на 25 жовтня 2018 року становить 19602,90 доларів США та складається з заборгованості за кредитом в сумі 12181,63 долар США, заборгованості за відсотками в сумі 4441,21 долар США, заборгованості по комісії в сумі 1102 долара США, заборгованості по пені в сумі 1878,06 доларів США та заборгованості по штрафам (фіксована частина - в сумі 250 грн., відсоток від суми заборгованості 980,15 доларів США). 19 листопада 2018 року позивачу [PERSON] поштовим відправленням направлена письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором №НМС0GК00002732 від 23 травня 2007 року шляхом сплати кредитної заборгованості, що підтверджується фіскальним чеком ПАТ «Укрпошта» від 19 листопада 2018 року та описом вкладення до листа на ім`я [PERSON] 11 січня 2019 року представник АТ КБ «ПриватБанк» Ситник К.В. звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. із заявою про вчинення виконавчого напису на копії Договору іпотеки №НМС0GK00002732 від 23 травня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу Петровською Л.О. за реєстровим №2734, в рахунок погашення заборгованості позичальника [PERSON] за кредитним договором. Цього ж дня 11 січня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М видано виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №98, яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] та передана в іпотеку АТ КБ «ПриватБанк», яке є правонаступником ЗАТ КБ «ПрвиатБанк». За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, нотаріус пропонує задовольнити вимоги АТ КБ «ПриватБанк» шляхом перерахування коштів на рахунок № [NUMBER] в АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі: заборгованість за кредитом 12181,63 доларів США, заборгованість за відсотками 4441,21 долар США, комісія 1102 долара США, пеня 1878,06 доларів США, що всього становить 19602,90 доларів США та за курсом НБУ станом на 25 жовтня 2018 року становить 553058,52 грн.; витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису 3500 грн. Строк, за який провадиться стягнення 11 років 5 місяців 2 дні, а саме: з 23 травня 2007 року по 25 жовтня 2018 року. На підставі заяви АТ КБ «ПриватБанк» від 12 жовтня 2021 року, державним виконавцем Шепетівського відділу ДВС у Шепетівському районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Мартинюк Т.М. 23 жовтня 2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання спірного виконавчого напису нотаріуса №98 від 11 січня 2019 року. Цього ж дня державний виконавець Мартинюк Т.М. винесла постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, а 08 листопада 2021 року - постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 55655,85 грн. Згідно повідомлення державного виконавця Мартинюк Т.М. за вих. №47006/01 від 08 листопада 2021 року, [PERSON] надано дозвіл на ознайомлення з виконавчим провадженням №67233927 у приміщенні відділу в присутності державного виконавця 08 листопада 2021 року та надано копії матеріалів виконавчого провадження. Застосовані норми права. Частиною 1 статті 18\~ЦК України\~встановлено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. В силу\~ст. 87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному прядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Як передбачено ч.1\~ст.88 Закону України «Про нотаріат»\~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172\~затверджено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, зокрема право звернення стягнення на іпотечне майно здійснюється за іпотечними договорами,\~що передбачають\~право звернення\~стягнення на\~предмет іпотеки\~у разі\~прострочення платежів\~за основним\~зобов`язанням до\~закінчення строку\~виконання основного\~зобов`язання. Для\~одержання виконавчого\~напису додаються\~оригінал нотаріально\~посвідченого іпотечного\~договору; оригінал\~чи належним\~чином засвідчена\~копія договору,\~що встановлює\~основне зобов`язання; засвідчена\~стягувачем копія\~письмової вимоги\~про усунення\~порушення виконання\~зобов`язання,\~що була\~надіслана боржнику\~та майновому\~поручителю (в\~разі його\~наявності),\~з відміткою\~стягувача про\~непогашення заборгованості; оригінали\~розрахункового документа\~про надання\~послуг поштового\~зв`язку та\~опису вкладення,\~що підтверджують\~надіслання боржнику\~письмової вимоги\~про усунення\~порушення виконання\~зобов`язання; довідка фінансової установи про ненадходження платежу. Із підпункту 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5\~(зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595; далі - Порядок) слідує, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Згідно з п.п. 3.1, 3.2, 3.5 п. 3 гл. 16 розд. ІІ Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172\~, а при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у цьому переліку. У частині\~третій статті\~12\~та частині\~першій статті\~81\~ЦПК України\~передбачено,\~що кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень. \~ \~ \~ \~Мотиви та висновки суду. Учинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів ст.ст.15,16,18 ЦК, ст.ст.50,87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом учинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне в стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить протилежного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст.87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Судом встановлено, що в травні 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» зверталось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором і рішенням Шепетівського міськрайонного суду від 27 грудня 2017 року з позичальника стягнуто суму заборгованості, що виникла станом на 08 грудня 2016 року в сумі 13772,19 доларів США, яку позивач частково погашає в межах виконавчого провадження, що перебуває на виконанні у Шепетівському відділі ДВС. Однак, звертаючись до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису, банк просить звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру, а кошти, отримані від реалізації майна, перерахувати для погашення заборгованості, яка утворилась за період з 23 травня 2007 року по 25 жовтня 2018 року. До складу даної заборгованості входить, крім тіла кредиту, відсотки, пеня і комісія, які нараховувались і після винесення судового рішення. Однак, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Крім того, з квитанцій, які містяться в матеріалах справи, слідує, що [PERSON] з березня 2018 року по листопад 2021 року (час звернення до суду з позовом) щомісяця здійснювала часткове погашення кредитної заборгованості. За наведених обставин, боржник, оскаржуючи зазначений напис, довів наданими доказами спірність розміру заборгованості, зазначеної у виконавчому написі. За таких обставин наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім того, суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача про те, що банк не може бути відповідачем у справі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки до видів діяльності банку не входить видача виконавчого напису і банк не має права видавати такий напис, а право на вчинення виконавчого напису має нотаріус, тому цей спір стосується оскарження дій органу владних повноважень, який згідно ст. 19 ЦПК України не підпадає під перелік справ підвідомчих загальному суду. Виходячи з норм\~Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії\~від імені держави. Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого) мають розглядатися судами\~за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем\~у таких справах є\~особа,\~на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Розподіл судових витрат. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Згідно ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, в т.ч. належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою, підлягають розподілу разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті. Розмір таких витрат має бути співмірним з складністю справи, складністю та обсягом наданих послуг, затраченим адвокатом часом на надання таких послуг, а також ціною позову. \~ \~ \~ \~ \~Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Положеннями\~статті 59 Конституції України\~закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Положення частин першої та другої\~статті 141 ЦПК України\~кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя N R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом. Пунктом 9 частини першої\~статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року №5076-VI\~встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої\~статті 1 Закону №5076-VI). Відповідно до\~статті 19 Закону №5076-VI\~видами адвокатської\~діяльності,\~зокрема,\~є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв,\~скарг,\~процесуальних та\~інших документів\~правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Статтею 30 Закону №5076-VI\~передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час. Закон України «Про судоустрій і статус суддів»\~встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Відповідно до\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95\~рішення у справі «Баришевський проти України»\~(Заява №71660/11), пункті 80\~рішення у справі «Двойних проти України»\~(Заява №72277/01), пункті 88\~рішення у справі «Меріт проти України»\~(заява №66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. \~ \~ \~ \~Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Доказами в цивільному у судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина перша\~статті 76 ЦПК України). За правилами оцінки доказів, встановлених\~статтею 89 ЦПК України,\~суд оцінює\~докази,\~які є\~у справі,\~за своїм\~внутрішнім переконанням,\~що ґрунтується\~на їх\~безпосередньому,\~всебічному,\~повному та\~об`єктивному\~дослідженні.\~Жодні докази\~не мають\~для суду\~наперед встановленої\~сили. Суд\~оцінює належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Звертаючись до суду, позивач згідно вимог\~ст.134 ЦПК України, в позовній заяві зазначила про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат в розмірі 11000грн, що складаються з судового збору і витрат за надання професійної правничої допомоги. В зв`язку із задоволенням вимог позивача, відповідно до частини першої \~ст.141 ЦПК України,\~ з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір в розмірі 908 грн. Згідно договору про надання правової допомоги №39/21-ц від 16 листопада 2021 року, адвокат Федоров В.Б. та Томашук А.С. уклали договір щодо представництва і захисту прав та законних інтересів клієнта у Шепетівському міськрайонному суді у цивільній справі за позовом [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк», треті особи приватний нотаріус Бондар ІМ., Шепетівський відділ ДВС про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно п.1 Додатку до даного договору, сторони погодили виплату фіксованої суми гонорару (винагороди) за надання адвокатом правничої допомоги у розмірі 10000грн. Згідно акту прийому передачі наданих послуг №01-39/21ц від 12 травня 2022 року, у період з 16 листопада 2021 року по 12 травня 2022 року адвокатом надано клієнту правничу допомогу з детальним описом наданих послуг у цивільній справі №688/3659/21. Позивач поніс витрати на правову допомогу в сумі 10000грн, що підтверджується відповідною квитанцією №11 від 26 квітня 2022 року. Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення нею витрат в суді, а саме представником позивача складені та підписані наступні документи: позовна заява з додатками, клопотання про витребування доказів, два клопотання про долучення до матеріалів справи документів про судові витрати з додатками, всі копії документів завірені представником позивача, копія квитанції від 26 квітня 2022 року №11 підтверджує сплату [PERSON] суми 10000,00грн (Призначення платежу:правнича допомога договір №39/21-ц від 16.11.2021р.) Суд також враховує положення частини шостої статті 134 КАС України, за якими обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідач у заяві про скасування заочного рішення, посилаючись на правові позиції Верховного Суду, зазначив, що витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, судом. Вказав, що судом не враховано, що обсяг проведеної роботи адвокатом, кількість судових засідань та їх тривалість, складність справи, складені процесуальні документи, які є в матеріалах справи не вартують тих грошових коштів, що задоволено оскаржуваним рішенням. Вважає, що позивач не має права на компенсацію судових витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі. Суд з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 10000 грн. є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Суд також звертає увагу на зміст ст.137 ЦПК України, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», та зазначає, що в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним. Доводів податкового органу щодо неспівмірності витрат на правову допомогу заява про скасування заочного рішення не містить. \~ \~ \~ \~Суд зазначає, що витрати [PERSON] на професійну правничу (правову) допомогу підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають відшкодуванню. З урахуванням викладеного, із відповідача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в сумі 10000 грн.

Outcome: approved