Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-01 00:00:00

[PERSON] в березні 2021 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позов мотивовано тим, що 08.10.2006 року між сторонами був укладений шлюб. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18.06.2018 року шлюб між сторонами розірвано. Під час спільного проживання у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що під час шлюбу за спільні сімейні кошти з [PERSON] було придбано квартиру за адресою: [ADDRESS] . З метою зменшення фінансових витрат пов`язаних з укладенням договору купівлі продажу та реєстрацією права власності, а також витрат пов`язаних із зверненням до суду, за пропозицією відповідача усі правовстановлюючі та реєстраційні документи на вищевказаний об`єкт спільного майна подружжя, видано лише на ім`я відповідача. Після розірвання шлюбу згоди про поділ даного спільно нажитої квартири сторони не досягли. У зв`язку з вищенаведеним позивач звернулася до суду та просила визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 96,3 кв.м., житловою площею 34,5, реєстраційний номер майна 25739522 та визнати за [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на Ѕ частку квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 96,3 кв.м., житловою площею 34,5, реєстраційний номер майна 25739522. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18.06.2018 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 08.10.2006 року Вінницьким міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області, за актовим записом № 2855. Після розірвання шлюбу дружині за її згодою змінено прізвище на дошлюбне « [PERSON] ». Вирішено питання про судові витрати. У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , відповідний актовий запис № 4879, що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 15.12.2015 року та дочка [PERSON] , [INFO] , відповідний актовий запис № 1050, що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 02.04.2007 року. Під час шлюбу, 11.06.2008 року за договором купівлі\~продажу сторонами за спільні кошти було придбано квартиру номер [ADDRESS] , житловою площею 23,4 кв.м., загальною площею 48,9 кв.м. Вказана квартира складається з коридора 155-1, кімнати 155-2, житловою площею 23,4 кв.м., кухні 155-3, санвузла 155-4. Загальна площа квартири, що відчужується становить 48,9 кв.м. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 05.09.2008 року позов [PERSON] до колективного підприємства «Фірма «Агропромшляхбудіндустрія» про визнання права власності задоволено. Визнано право власності [PERSON] на самовільно збудовані та переобладнані приміщення, які знаходяться в квартирі [ADDRESS] на дев`ятому та технічному поверхах в будинку [ADDRESS] , а саме на вітальню площею 28,6 кв.м., кухню площею 20,5 кв.м., коридор площею 6,4 кв.м., кімнату площею 17,6 кв.м., кімнату площею 16,9 кв.м., санвузол площею 1,5 кв.м. Ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 30.10.2008 року заяву [PERSON] про роз`яснення рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 05.09.2008 року у справі № 2-6507/08 задоволено. Роз`яснено рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 05.09.2008 в справі № 2-6507/085 за позовом [PERSON] до колективного підприємства «Фірма «Агропромшляхбудіндустрія» про визнання права власності на майно, а саме даним рішенням визнано право власності [PERSON] на самовільно збудовані та переобладнані приміщення, які знаходяться в квартирі [ADDRESS] на дев`ятому та технічному поверхах в будинку [ADDRESS] , а саме на вітальню 155-1 площею 28,6 кв.м., кухню 155-2 площею 20,5 кв.м., коридор 155-4 площею 6,4 кв.м., кімнату 155-5 площею 17,6 кв.м., кімнату 155-6 площею 16,9 кв.м., санвузол 155-7 площею 1,5 кв.м., в результаті чого загальна площа вказаної квартири [PERSON] становить 96,3 кв.м., житлова площа складає 34,5 кв.м. Право власності зареєстроване на [PERSON] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 24.02.2021 року. Положеннями ч. 1, 2 ст. 60 Сімейного кодексу України передбачено, що\~майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку(доходу); Вважається, що\~кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно нажите під час шлюбу є спільною власністю подружжя, реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. (Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у справі № 161/14048/19 постанова від 29.01.2021 року). Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.02. 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 року у справі №404/1515/16-ц. Такий правовий висновок викладений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17. Відповідно до ст. 372 ЦК України в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно із ст. 70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від у часті в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Спірне нерухоме майно було придбано [PERSON] та [PERSON] під час перебування в шлюбі, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Разом з тим, доказів, які б спростовували вказану обставину суду відповідачем не надано. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідач [PERSON] як зазначалось вище, позов визнав. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ч. 1 і ч. 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь\~якій стадії провадження у справі,зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд приймає визнання відповідачем позовних вимог, і вважає, що таке визнання не суперечить закону та не може порушувати права, свободи та інтереси інших осіб, враховуючи предмет спору. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач [PERSON] позов визнав до початку розгляду справи по суті, тому на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України, слід повернути позивачу [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову у сумі 3362,50 грн. згідно квитанції АТ КБ «ПриватБанк» №\~0.0.2044978491.1 від 10.03.2021 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3362,50 грн. підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved