Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-26 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просив встановити факт, що зазначені в архівній довідці 185/19/01-23/169 від 17.02.2020 дані про період роботи на Уманському заводі «Вега» працівника [PERSON] (так у документах російською мовою) належить йому [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог заявник вказує, що в період з 03.04.1992 по 15.01.1994 він був офіційно працевлаштований в Уманському заводі «Вега». З 28.04.1984 по 26.06.1986 він проходив строкову військову службу, в тому числі брав участь у бойових діях в Афганістані з 14.06.1985 по 26.06.1986. Згідно зі ст. 115 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» військовослужбовці, які брали участь у бойових діях, пов`язаних з виконанням інтернаціонального обов`язку, мають право на призначення пенсії після досягнення чоловіками 55 років за наявності страхового стажу не менше 25 років. У грудні 2020 року він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до ст. 115 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За наслідками розгляду його заяви та доданих до неї документів у призначенні пенсії за віком йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, оскільки до його страхового стажу не було зараховано період роботи на Уманському заводі «Вега» з 03.04.1992 по 15.01.1994. Підставою для відмови у зарахуванні до його страхового стажу вказаного періоду роботи слугувало те, що згідно з наданою ним архівною довідкою від 17.02.2020 № 185-19/01-23/169 його прізвище не відповідає паспорту. Згідно з архівною довідкою його прізвище про прийняття та звільнення з роботи записано російською мовою як - « [PERSON] », а згідно з належним йому паспортом його прізвище російською мовою записано « [PERSON] ». У зв`язку з чим він позбавлений можливості реалізувати своє право на призначення пенсії за віком, тому змушений звернутися до суду. У судове засідання заявник [PERSON] не з`явився, проте надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, вимоги, викладені в заяві, повністю підтримує та просить їх задовольнити. Представник заінтересованої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області в судове засідання не з`явився, письмово подав клопотання про розгляд справи без участі представника заінтересованої особи, щодо задоволення заяви покладається на думку суду. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти, відповідні їм правовідносини та дійшов таких висновків. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом положень ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Аналіз норм ст. ст. 293, 315 ЦПК України свідчить про те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Пленум Верховного Суду України у п. 12 постанови № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснив, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Судом установлено, що відповідно до паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 26.08.2009 Уманським МВ УМВС України Черкаської області, [PERSON] ( [PERSON] - російською мовою) народився [INFO] Відповідно до довідки від 16.01.2020 № 4/46 [PERSON] проходив строкову військову службу в період з 28 квітня 1984 року по 26 червня 1986 року, в тому числі брав участь у бойових діях в Афганістані з 14 червня 1985 року по 26 червня 1986 року. Трудова книжка виписана на ім`я « [PERSON] (закреслено) [PERSON] , [INFO] » (російською мовою) і містить напис «виправленому на « [PERSON] » на рос. мову вірити згідно з паспортом серії [NUMBER] , виданим 26.08.2009 Уманським МВ УМВС України Черкаської області». Відповідно до архівної довідки від 17.02.2020 № 185-19/01-23/169 архівного відділу Уманської міської ради прізвище про прийняття та звільнення з роботи записано російською мовою як - « [PERSON] ». Факт того, що відомості, зазначені у вище вказаній архівній довідці, стосуються заявника, необхідно встановити для надання можливості [PERSON] реалізувати його право на отримання пенсії, а органи, що видали наведені вище акти, не можуть виправити допущені помилки. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як передбачено у ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] є обґрунтованою та підтвердженою відповідними доказами, відтак її слід задовольнити. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved