Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-25 00:00:00

[PERSON] (далі - заявник) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області із заявою про встановлення факту смерті. В обґрунтування вказаної заяви зазначалося, що [INFO] померла її мати [PERSON] , яка проживала за адресою: [ADDRESS] , що є тимчасово окупованою територією України. Для отримання свідоцтва про смерть заявник звернулася до Чорнобаївського відділу\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану у\~Золотоніському районі\~Черкаської області\~Центрального міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.Київ),\~але їй\~було відмовлено\~у державній\~реєстрації смерті\~ [PERSON] ,\~оскільки для\~підтвердження смерті\~останньої заявник\~надала документи\~видані на\~території,\~деоргани державної влади України не здійснюють свої повноваження та які не є підставою для проведення державної реєстрації смерті. За вказаних обставин, єдиним законним шляхом для реєстрації смерті [PERSON] і отримання свідоцтва про її смерть для родичів є звернення до суду за встановленням факту, що має юридичне значення. З наведенням норм законодавства та на їх підставі заявник просить встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Кримське Слов`яносербського району Луганської області, яка померла [INFO] у с. Кримське Слов`яносербського району Луганської області. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 25 травня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 25 травня 2022 року виправлено описку в ухвалі від 25 травня 2022 року. У судовому засіданні [PERSON] повністю підтримала заяву та просила її задовольнити з підстав викладених в заяві. Представник заінтересованої особи Данилевська Н.М. в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви. Просила не вказувати громадянство померлої та місце її народження, оскільки підтверджуючі документи про це відсутні. Судом встановлені наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті. Відповідно до положень ч. 2 ст. 49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи, а згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] . Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 52 від 19 травня 2022 року, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , причина смерті - набряк головного мозку (а.с. 6-7). Заявник є дочкою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03 квітня 1981 року (а.с. 5). На даний час заявник не має можливості зареєструвати факт смерті матері оскільки у відповідності до п.п. 1, 7 глави 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18 жовтня 2000 року заявник має надати лікарське свідоцтво про смерть форми №106/о, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року №545, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024. Як роз`яснено у п.п. 13, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. У практиці Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) розвинено принцип узгодженості спірного питання, зокрема, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до вказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, у тому числі й цим. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за змістом цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Згідно із ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Отже, з огляду на зміст вказаних норм матеріального та процесуального права можна дійти висновку, що встановлення факту смерті на підставі рішення суду є підставою для проведення реєстрації смерті в органах державної реєстрації актів цивільного стану (визнання державою факту смерті громадянина України), і таке рішення саме по собі не замінює документів, що видаються цим органом, а є лише підставою для одержання таких документів. Таким чином, суд вважає, що заява [PERSON] про встановлення факту смерті фізичної особи обґрунтована та підлягає задоволенню. У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. На підставі викладеного,

Outcome: approved