Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, посилаючись на те, що з 01.06.2018 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка мешкає з позивачкою. Відповідач , як батько дитини матеріальну допомогу в добровільному порядку на утримання\~дитини та на її утримання\~не надає. Вона на цей час не працює,так як знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною. Просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення з позовною заявою до суду і до досягнення дитиною повноліття, та просить стягнути кошти на\~її утримання в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу відповідача щомісячно, починаючи з дня звернення з позовною заявою до суду і до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO] . Ухвалою судді від 16.03.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з призначенням до відкритого судового розгляду та наданням відповідачу строку на подання відзиву на позовну заяву. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, про час і місце судового розгляду була повідомлена своєчасно та належним чином. Через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду був повідомлений своєчасно та належним чином. Через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності в якій вказав, що позовні вимоги визнає та проти задоволення позову не заперечує. На підставі ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін за наявними у суду матеріалами. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши обставини, які враховуються при визначенні розміру аліментів, суд дійшов висновку, що вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 01.06.2018 року, який зареєстровано Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 145. Від шлюбу мають сумісну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Батьками [PERSON] [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 27.11.2020 року Хортицьким районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), копія якого знаходиться в матеріалах справи (арк. спр.12). Дитина проживає з матір`ю та знаходиться на повному її утриманні. Сторони проживають окремо, в свою чергу відповідач, як батько дитини, коштів на утримання дитини та дружини добровільно не надає, хоча має таку можливість оскільки має постійне місце роботи та регулярний дохід. Відповідно до ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної\~Ради України\~№789-ХІІ\~від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.8,9 ст.7 Сімейного кодексу України (далі СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України та ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.1 ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку(доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК ) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ч.1 ст.79 та ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Статтею 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» від\~26.04.2001\~р.\~ кожна\~дитина має\~право на\~рівень життя,\~достатній для\~її фізичного,\~інтелектуального,\~морального,\~культурного,\~духовного і\~соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Пунктом 3 частини 1\~статті 182 СК України\~передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Відповідно до ч.2\~ст.182 СК України\~мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При ухваленні рішення, суд виходить з того, що стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Обов`язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину є беззаперечним. Способи виконання такого обов`язку повинні визначатись за спільною домовленістю між батьками. За відсутності такої домовленості, той з них, з ким проживає дитина, вправі звернутись до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 2\~ст. 84 СК України\~дружина, з якою проживає дитина, має право на утриманні від чоловіка\~батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Підстав, встановлених сімейним законодавством, для звільнення батьків від обов`язку утримувати свою малолітню дитину на даний час судом не встановлено. Статтею 182 СК України визначені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. При визначенні розміру аліментів, судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який є працездатними, має постійне місце роботи та регулярний дохід, інших стягнень за виконавчими листами з відповідача не здійснюється. Таким чином, беручи до уваги вказані вище обставини в сукупності, виходячи з принципу справедливості та розумності, з максимально можливим урахуванням інтересів малолітньої дитини, позов [PERSON] підлягає задоволенню, оскільки він визнаний відповідачем, суд вважає, що таке визнання не суперечить закону, не порушує чиїх-небудь прав, свобод чи інтересів, тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] ,\~ [INFO] , щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду з 21.02.2022 р. до досягнення дитиною повноліття та про стягнення з відповідача на користь позивачки, коштів на її утримання в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів до досягнення дитиною трирічного віку до [INFO] , оскільки позивач не працює , бо перебуває у відпусті по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку. Згідно із ст.430 ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору при подачі даного позову до суду, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 992,40 грн. \~

Outcome: approved