Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до Територіальної громади м. Вільнянськ в особі виконавчого комітету Вільнянської міської ради про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю, де просить: «Визнати за позивачем, [PERSON] , право власності за набувальною давністю на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 31,8 кв.м.» В обґрунтування позову посилається на те, що у 1993 році, з [PERSON] , було укладено договір піднайму (найму) житлового приміщення з АПУЖКХ м. Вільнянськ про надання у користування квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . (копії типового договору додаються). Ордер на вселення до вказаної квартири не надавався. Вказана квартира знаходиться на першому поверсі, складається з двох окремих кімнат, коридору, комори, туалету, ванної кімнати та кухні, житлова площа складає - 31,8 кв.м. Зазначена вище квартира була надана як наймачу та доньці позивача, яка входить до складу родини (копія довідки про склад сім`ї додається) для проживання. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.06.2021 року житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] належить Територіальній громаді м. Вільнянськ в особі Вільнянської міської ради на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 30.10.2003 року як комунальна власність. Позивач, разом зі своєю донькою проживає в даній квартирі з 1993 року по теперішній час. Всі договори по сплаті житлово - комунальних платежів укладені на ім`я позивача (копії договорів додаються). З першого дня вселення до даної квартири позивач сплачує комунальні послуги та всі інші витрати, пов`язані з утриманням квартири, зберігає в ній свої речі, оскільки іншого житла у позивача не має. Станом на 2021 рік ніякої заборгованості з квартирних витрат не має (копії довідок додаю). Починаючи з 1993 року до теперішнього часу, позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіє квартирою [ADDRESS] більше ніж 10 років, утримує її за власні кошти, підтримує в належному стані, облаштувала квартиру новими дверима та вікнами, мешкає разом зі своєю сім`єю (копія акту депутату додається). Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є передній власник майна або його правонаступник, тобто Територіальна громада м. Вільнянськ в особі Вільнянської міської ради. Позивач неодноразово зверталася до Вільнянської міської ради з метою вирішення питання про передачу їй у власність квартиру, якою вона користується та в якій проживає на даний час. Проте, Вільнянська міська рада відмовляла їй, мотивуючи це тим, що житловий будинок [ADDRESS] не знаходиться на балансі міської Ради, та радили звернутися до суду для вирішення даного питання. В результаті вище зазначених обставин, позивач не може отримати ордер та належну реєстрацію за вказаною адресою проживання та оформити пенсію за віком. Станом на грудень 2021 року позивач продовжує проживати у вказаній квартирі без ордеру. Добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає за квартирою та постійно робить в ній поточні ремонти для поліпшення умов проживання, оскільки проживає в зазначеній квартирі з 1993 року. Суд заслухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи встановив наступне. Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями чч.1 та 4 ст.344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років або рухомим майном протягом 5 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч.1 ст.344 ЦК, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст.344 ЦК, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б із ним власник. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Для нерухомого майна тривалість володіння складає 10 років. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Подібні висновки викладені у постанові Великої палати ВС від 14.05.2019 у справі №910/17274/17, а також у постановах Касаційного цивільного суду від 01.08.2018 у справі №201/12550/16-ц, від 27.06.2019 у справі №175/2338/16-ц. Матеріали цивільної справи містять посилання на володіння об`єктом нерухомого майна на підставі укладеного договору піднайму (найму) житлового приміщення, що є ознаками титульного володіння, а отже унеможливлює застосування інституту набуття права власності за набувальною давністю. Водночас з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №260580328 від 09.06.2021 вбачається. що власником об`єкта нерухомого майна реєстраційний номер:3240570; тип ммайна будинок, жилий, адреса: [ADDRESS] ; загальна площа (кв.м.) 487,79, житлова площа (кв.м.) 274,2 є Територіальна громада м. Вільнянськ в особі Вільнянської міської ради на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 30.10.2003 року, форма власності: комунальна власність, частка власності 1/1. Відповідно до ч.1 ст.177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Згідно з ч.1 ст.181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. За визначенням ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі. Об`єкт цивільних прав визначений у позові - квартира не відповідає об`єкту нерухомого майна зареєстрованому в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що загалом унеможливлює визначення оспорюваного об`єкта цивільних прав - об`єкта нерухомого майна. За зазначених вище обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість позову та відмову в його задоволенні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed