Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-26 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача 1. Виклад позиції позивача. 02.05.2022 року [PERSON] звернулася до Шаргородського районного суду Вінницької області з вказаним позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, у якому просить стягнути з [PERSON] на її користь на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3500 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дочкою повноліття та судові витрати. Мотивуючи позовні вимоги, [PERSON] зазначила, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 19.02.2019 року. Від шлюбу вона та відповідач мають малолітню дитину доньку [PERSON] , 2018 року народження. Її та відповідача спільне сімейне життя не склалося, відносини погіршилися, тому шлюбні відносини фактично припинені та однією сім`єю вони не проживають, спільного господарства не ведуть. Забезпечити дитині належний рівень життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, вона сама не може, що стало підставою звернення з цим позовом до суду з огляду на те, що батьки рівні у своїх правах та обов`язках щодо дитини. Вважає, що розмір аліментів, визначений у сумі 3500 грн. щомісячно, забезпечить належне утримання доньки з боку батька та рівність обов`язків батьків щодо утримання дитини. Як їй відомо, відповідач офіційно не працевлаштований, але отримує щомісячний дохід в розмірі 30000 грн., а також він не має інших утриманців, працездатний, тому може сплачувати аліменти у розмірі 3500 грн. щомісячно. Понесені нею витрати на правничу допомогу складають 2100 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач покликається на норми ст.ст.150, 180-184 СК України. 2. Виклад позиції відповідача. Відповідач [PERSON] не скористався своїм правом подати відзив на позов і не подав до суду відзиву на позов із викладенням своїх заперечень, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 05.05.2022 року (а.с.16-17), яку отримав 11.05.2022 року, що підтверджується зворотним рекомендованим повідомленням про отримання поштової кореспонденції за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання (а.с.19). При цьому, строк на подання відзиву закінчився 26.05.2022 року. ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача 1. У прохальній частині позовної заяви позивач [PERSON] просить розглянути справу у її відсутності, не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с.3). 2. Відповідач [PERSON] заяв і клопотань, пов`язаних із розглядом справи, до суду не подавав. ІІІ. Процесуальні дії у справі 1. Відповідно до ухвали суду від 05.05.2022 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів в порядку спрощеного позовного провадження, відкрито провадження та призначено судове засідання на 27.05.2022 року без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачеві у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали подати до суду відзив на позовну заяву (а.с.16-17). 2. Частиною 1 статті 279 ЦПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше (ч.5 ст.279 ЦПК України). Вказана вимога ЦПК України роз`яснена судом учасникам справи в ухвалі про відкриття провадження у справі. Сторони у справі не подавали клопотань про розгляд означеної справи з повідомленням сторін, а суд не вбачає підстав для розгляду справи з повідомленням сторін з власної ініціативи. Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Частиною 8 статті 178 ЦПК України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідачем [PERSON] ухвала суду про відкриття провадження з пропозицією надати відзив на позов отримана 11.05.2022 року (а.с.19), строк на подання відзиву закінчився 26.05.2022 року, то суд вважає, що відзив ним не подано у встановлений судом строк без поважних причин. Виходячи з наведеного, суд вважає, що розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін слід здійснювати у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, в силу вимог ч.13 ст.7, ч.8 ст.178 ЦПК України. 3. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, … в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що розгляд означеної справи здійснюється у порядку письмового провадження у спрощеному провадженні без повідомлення сторін, тобто за їх відсутності, то суд не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо способу виконання батьками обов`язку утримувати дитину, зокрема, щодо стягнення аліментів на дитину. Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19.02.2019 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.8). Від шлюбу позивач та відповідач мають спільну дитину: доньку [PERSON] , [INFO] , батьком якої в свідоцтві про народження зазначений відповідач, а матір`ю позивач, що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.9). Дитина сторін [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю, що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи за №36 від 20.02.2019 року та за №46 від 11.03.2019 року, виданими виконавчим комітетом Деребчинської сільської ради (а.с.10, 11). Таким чином, позивач [PERSON] , з якою проживає малолітня дитина сторін, відповідно до вимог ч.3 ст.181 СК України, має право на звернення до суду з означеним позовом про стягнення аліментів. Вказані обставини не заперечуються відповідачем, з огляду на те, що відзиву на позов останній до суду не подав, тому, в силу вимог ч.1 ст.82 СК України, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що відповідач коштів на утримання дитини не надає, що вбачається із позовної заяви та не заперечується відповідачем, оскільки відзиву на позов останній до суду не подав. Також, відповідачем не подано до суду доказів того, що він має хворобливий стан здоров`я, або є непрацездатним. До того ж, відповідачем не подано до суду доказів того, що він має на утриманні інших осіб, окрім малолітньої доньки. Таким чином, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості забезпечувати на рівні з позивачем інтереси та утримання дитини, тобто може надавати допомогу на її утримання, проте від добровільного надання щомісячної матеріальної допомоги на утримання доньки ухиляється, оскільки, як вбачається з позовної заяви та досліджених у справі доказів, донька сторін [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю, тоді як відповідач з сім`єю не проживає, а відтак, обсяг обов`язків, пов`язаних з утриманням дитини покладено на позивача [PERSON] , що ставить останню в скрутне матеріальне становище та у нерівні умови щодо обов`язку утримувати дитину. До вказаного висновку суд прийшов, виходячи також із того, що відповідачем не надано суду доказів того, що ним добровільно надаються кошти на утримання дитини, що він має медичні обмеження щодо можливості працювати, отримувати дохід та утримувати доньку. Суд вважає, що право дитини сторін на належне утримання з боку батька порушене, тому позов [PERSON] щодо стягнення аліментів підлягає задоволенню, зокрема, слід стягнути аліменти на користь позивача на утримання [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 3500 гривень щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду, тобто з 02.05.2022 року, та до досягнення дитиною повноліття, враховуючи, що відповідачем не представлено суду належних та допустимих доказів щодо неможливості сплачувати аліменти на утримання дитини, а тому він не позбавлений можливості утримувати малолітню дитину до досягнення нею повноліття. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини щодо виконання батьками обов`язку утримувати дитину, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно із ст.48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. \~ \~ \~ \~Під способами захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. За змістом\~ст.16\~ЦК України,\~кожна особа\~має право\~звернутися до\~суду за\~захистом свого\~порушеного права\~та інтересу,\~зокрема,\~з позовом\~про стягнення\~аліментів. Відповідно до\~ст.150 Сімейного Кодексу України,\~ батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України). \~ \~ \~ Відповідно\~до ч.1\~ст.182\~СК України,\~при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Встановлений\~Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік»\~прожитковий мінімум для дітей віком\~до 6\~років:\~з 1\~січня \~2100\~ гривень,\~з 1\~липня \~2201\~ гривня,\~з 1\~грудня \~2272\~ гривні на одну особу в розрахунку на місяць, який визначає вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров`я, забезпечення набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості дитини з метою забезпечення гармонійного розвитку. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період (ч.ч.1, 2 ст. 184 СК України). Аліменти на\~дитину присуджуються\~за рішенням\~суду від\~дня пред`явлення\~позову,\~а в\~разі подання\~заяви про\~видачу судового\~наказу \~із \~дня подання\~такої заяви\~(ч.1\~ст.191\~СК України). VІ. Висновки суду З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач не приймає належної участі у матеріальному утриманні дитини і весь обсяг обов`язків по її утриманню покладено на позивача, то це ставить сторони у нерівні умови, тому, позов підлягає задоволенню, так як обставини, на які зсилається позивач, підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, проаналізованими судом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, і, враховуючи, що право позивача на матеріальне утримання дитини з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до висновку про те, що позов про стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Позивач наполягала на задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі по 3500 гривень щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття, зазначаючи, що сама несе обсяг витрат на утримання доньки без участі відповідача, який від матеріального утримання дитини ухиляється. З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач не приймає належної участі у матеріальному утриманні дитини і обсяг обов`язків по її утриманню покладено на позивача, то це ставить сторони у нерівні умови, тому, позов про стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню. При визначенні способу стягнення аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у твердій грошовій сумі, оскільки позивач просить визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі в силу вимог ч.1 ст.184 СК України, а відповідач заперечень щодо цього не висловив, оскільки відзиву на позов у встановлений судом строк не подав. До того\~ж,\~аліменти,\~які слід\~стягнути з\~відповідача на\~утримання дитини,\~ слід\~визначити в\~розмірі по 3500 гривень щомісячно, починаючи з 02.05.2022 року, тобто з часу пред`явлення позовної заяви до суду, відповідно до ст.191 СК України, до досягнення дитиною повноліття. При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина мала б тоді, коли б утримувалася обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі якраз і забезпечить надійний захист інтересів дитини і отримання нею надійного стабільного матеріального утримання з боку батька. Отже, суд вважає, що позов [PERSON] про стягнення аліментів підлягає задоволенню. VІІІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При зверненні до суду з означеним позовом [PERSON] не сплачено судовий збір, оскільки позивач звільнена від його сплати. Так, відповідно до п.3. ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, в тому числі позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 992,40 грн. відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. Крім того, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.2 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ч.1\~ст.137\~ЦПК України,\~витрати,\~пов`язані з\~правничою допомогою\~адвоката,\~несуть сторони,\~крім випадків\~надання правничої\~допомоги за\~рахунок держави. За результатами\~розгляду справи\~витрати на\~правничу допомогу\~адвоката підлягають\~розподілу між\~сторонами разом\~із іншими\~судовими витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат: 1)\~розмір витрат\~на правничу\~допомогу адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; 2)\~розмір суми,\~що підлягає\~сплаті в\~порядку компенсації\~витрат адвоката,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги,\~встановлюється згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги на\~підставі відповідних\~доказів,\~які підтверджують\~здійснення відповідних\~витрат (ч.2\~ст.137\~ЦПК України).\~ Частиною 3\~ст.137\~ЦПК України\~передбачено,\~що для\~визначення розміру\~витрат на\~правничу допомогу\~з метою\~розподілу судових\~витрат учасник\~справи подає\~детальний опис\~робіт (наданих\~послуг),\~виконаних адвокатом,\~та здійснених\~ним витрат,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги. Розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із: 1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2)\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); 3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст.137 ЦПК України). Позивачем у позові зазначено про понесення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2100 грн. На підтвердження надання їй правничої допомоги, позивачем до позовної заяви додано засвідчену копію Договору №28-04/22 від 28.04.2022 року, що укладений між нею та адвокатом Лісковим А.І., який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВН №000537, що видане 24.07.2019 року (а.с.4-5). Пунктом 3.1 Договору встановлено, що розмір гонорару, який клієнт сплачує адвокату за надану в межах цього Договору правову допомогу, визначається актами прийняття-передачі наданих послуг. Належно засвідченої копії вказаного свідоцтва про право на зайняття [PERSON] адвокатською діяльністю позивач до позову не додала, але суд перевірив вказану інформацію за даними Єдиного реєстру адвокатів України, та встановив, що [PERSON] має право на зайняття адвокатською діяльністю, його адвокатська діяльність не припинена (а.с.20). Крім того, разом з позовом позивачем додано квитанцію від 29.04.2022 року про сплату [PERSON] грошових коштів у сумі 2100 грн. (а.с.6). Таким чином, витрати на надання професійної правничої допомоги фактично понесені позивачем і документально підтверджені. До того ж, разом з позовом позивачем додано акт прийняття [PERSON] виконаних робіт від 28.04.2022 року до Договору про надання правової допомоги №28-04/22, з якого вбачається, що вартість однієї години роботи адвоката встановлена у розмірі 700 грн.; адвокатом на надання консультації, на підготовчі дії по збору доказів та на написання позовної заяви витрачено 3 (три години); всього вартість правничої допомоги становить 2100 грн. (а.с.7). Таким чином, у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, враховуючи, що позов підлягає задоволенню, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати на надання правничої допомоги в сумі 2100 грн., тобто з розрахунку по 700 грн. за годину роботи адвоката, оскільки такий розмір витрат відповідає умовам Договору, зокрема, вимогам п.3.1 Договору, є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Outcome: approved