Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» (далі відповідач 1), [PERSON] (далі відповідач 2) про стягнення страхового відшкодування. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 21 липня 2021 року на перехресті пр. Аношкіна та пр. Т. Шевченка у м. Кам`янське відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: ВАЗ 2101, р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , забезпечений полісом ОСЦПВ № 202791049 виданий ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» та Hyundai Tucson, р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , що належить йому на праві власності. В результаті даної ДТП автомобілі зазнали механічних ушкоджень. Згідно постанови Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 серпня 2021 року (справа № 208/6542/21) водія [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 124-2 КУпАП. Ця постанова суду набрала законної сили 27 серпня 2021 року та не оскаржувалась у встановленому законом порядку. У встановлений законодавством строк позивач звернувся до ТОВ «СК «Ю.Ес.Ай» з повідомленням про настання страхового випадку та заявою про виплату страхового відшкодування, але таке відшкодування отримано не було. Згідно висновку експерта № 0209/21 від 09 вересня 2021 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу Hyundai Tucson, р.н. [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, складає 170\~417,47 грн. Також позивачем були понесені витрати на розвал/сходження пошкодженого транспортного засобу всього в розмірі 1\~800,00 грн, а також на дефектовку пошкодженого транспортного засобу в розмірі 450 грн. Оскільки сума страхового відшкодування не в повній мірі покриває матеріальні збитки, позивач вважає що саме з [PERSON] підлягає стягненню різниця між вартістю матеріального збитку та страховою виплатою, враховуючи витрати на розвал/сходження та дефектовку пошкодженого ТЗ, що становить 44\~667,47 грн. Тому позивач просить суд стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» на користь [PERSON] грошову суму в розмірі 132\~993,75 грн, яка складається з: а) несплаченої суми страхового відшкодування в розмірі 128\~000,00 грн.; б) пені за період з 27.10.2021 р. по 21.12.2021 р. включно в розмірі 3\~380,60 грн.; в) інфляційних збитків за період з 27.10.2021 р. по 21.12.2021 р. включно в розмірі 1\~024,00 грн.; г) 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України за період з 27.10.2021 р. по 21.12.2021 р. включно в розмірі 589,15 грн.. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальні збитки в розмірі 44\~667,47 грн. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» та [PERSON] на користь [PERSON] солідарно судові витрати по справі, пропорційно до задоволених вимог. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про слухання справи без їх участі, позовні вимоги просять задовольнити в повному обсязі, не заперечують щодо винесення заочного рішення. Представник відповідача 1 в судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, заяв, клопотань не надходило. Відповідач 2 в судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, заяв, клопотань не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Ухвалою суду від 04.02.2022 року відкрито провадження по справі. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, приходить до наступного. Судом встановлено,\~що Постановою\~Заводського районного\~суду м.\~Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 серпня 2021 року по справі № 208/6542/21 [PERSON] , [INFO] , визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 124,\~122-4\~КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3 400 грн (а.с. 18-20). Відповідно до п. 4\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вказаною вище постановою встановлено, що 21.07.2021 року о 08:30 годині в м. Кам`янське на перехресті пр-ту Аношкіна та пр-ту Т. Шевченка гр. [PERSON] , керуючи автомобілем ВАЗ 2101 д.з. [NUMBER] , здійснив рух на заборонений (червоний) сигнал світлофору, не надав перевагу в русі автомобілю, що рухався по пр-ту Аношкіна, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем Хюндай н/з [NUMBER] . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 8.7.3е Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. У зв`язку\~з цим,\~суд вважає\~доведеним та\~таким,\~що не\~потребує доказування\~факт заподіяння\~матеріальної шкоди\~власнику транспортного\~засобу Hyundai Tucson, р.н. [NUMBER] ,\~з вини\~водія транспортного\~засобу ВАЗ 2101, р.н. [NUMBER] . Згідно ст.\~22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками серед іншого є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Цивільна відповідальність транспортного засобу ВАЗ 2101, р.н. [NUMBER] , була застрахована в ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» на підставі полісу № 202791049. За таких обставинах суд приходить до висновку, що [PERSON] має право на відшкодування матеріальної шкоди, завданої його транспортному засобу внаслідок ДТП. 21 липня 2021 року позивач звернувся до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та 26 липня 2021 року із заявою про виплату страхового відшкодування шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок (а.с. 22-23). Відповідно до п. 2.4 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 №142/5/2092(у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 № 1335/5/1159) зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 р. за № 1074/8395, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до висновку товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ № 0209/21 від 09 вересня 2021 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу Hyundai Tucson, р.н. [NUMBER] , пошкодженого в наслідок ДТП, становить 170 417,47 грн. (а.с. 27-38). Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Приписами ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Нормою ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Приписами ч. 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з вимогами ч. ч 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно звимогами ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до абз. 3 п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України визначено, що страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Приписами ч. 1 ст. 990 ЦК України визначено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Згідно з вимогами ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Пунктами 1.4, 1.7 ст. 1 цього Закону визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно з вимогами ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Приписами п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19. Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено те, що, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Приписами ст. 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У своїй постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17 Верховний Суд вказав на те, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У Постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України, відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Такі правові висновки викладені у Постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19), підстав відступати від яких суд не вбачає. У результаті ДТП позивачу заподіяно матеріального збитку у розмір 170 417 гривень 47 копійок, що підтверджується висновком судового експерта Дроздова Ю.В. № 0209/21 (товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ) від 09вересня 2021 року. Відповідно до вимог ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі. Таким чином, при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається. Такий висновок викладений у постанові Верховного суду від 24 червня 2020 року у справі № 6040/14169/17. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність транспортного засобу ВАЗ 2101, р.н. [NUMBER] , яким керував [PERSON] забезпечена полісом ОСЦПВ № 202791049 від 26 лютого 2021 року, що виданий ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай». Відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Верховним Судом у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц,з-поміж іншого, встановлено те, що виплата страховиком страхувальнику страхового відшкодування у встановлений договором строк є обов`язком страховика. Позивач звертався до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» із заявою про отримання страхового відшкодування, але відповіді про прийняте рішення не отримав. Однак, станом на дату звернення з вказаним позовом до суду, ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» вищевказана сума страхового відшкодування позивачу не виплачена. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Верховний Суд у своїй постанові від 19 червня 2019 року у справі № 2-438/12 зробив висновок про те, що правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору, є грошовим зобов`язанням. Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами у справі на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту, є грошовим зобов`язанням. Вказав на те, що, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України. Оскільки зобов`язання ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» є грошовим, то в разі прострочення його виконання настає відповідальність передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Верховний Суду у своїй постанові від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18 вказав на те, що враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошовихкоштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.\~Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. З огляду на викладене, з урахуванням того, що дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 21 липня 2021 року, є страховим випадком, скоєна з вини [PERSON] , що встановлено постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 17 серпня 2021 року, дії якого спричинили цивільно-правові наслідки у вигляді заподіяння шкоди майну позивача, цивільно-страхова відповідальність винної особи застрахована ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай», однак станом на дату розгляду справи зобов`язання із здійснення страхової виплати (грошового зобов`язання) ним не виконано, суд доходить висновку про те, що з ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» на користь позивача підлягає стягнення невиплачена сума страхового відшкодування у розмірі 128 000 гривень, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення у сумі 1 024 гривені, 3 % річних від простроченої суми у розмірі 589 гривень 15 копійок та пеня у сумі 3 380 гривен 60 копійок. Крім того, оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачці пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, перевищує страхову суму (суму страхового відшкодування), то із відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та розміром страхового відшкодування. Таким чином, розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із відповідача [PERSON] на користь позивача становить 42\~417 гривень 47 копійок, виходячи із розрахунку 170\~417 гривень 47 копійок матеріальний збиток, 128\~000 грн страхове відшкодування. А також витрати на розвал/сходження та дефектовку пошкодженого ТЗ у розмірі 2\~250 гривень. Загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача 2 становить 44\~667 гривень 47 копійок. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги доведені належними, допустимими та достатніми доказами, через що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Приписами ч. ч. 6, 7 ст. 139 ЦПК України визначено, що розмір витрат, зокрема, на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, встановлюються судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірними зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у судового експерта Дроздова Ю.В. було замовлено висновок експерта № 0209/21 (товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ), вартість якого складає 4000 гривень, та яка ним сплачена, підтвердженням чого є квитанція про оплату наданих експертних послуг від 09 вересня 2021 року (а. с. 55). Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що позов [PERSON] до відповідачів ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» та [PERSON] із вимогою стягнення невиплаченого страхового відшкодування та матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди підлягає задоволенню, факт понесення витрат на оплату експертних послуг у заявленому розмірі позивачем доведено, а не співмірність цих витрат відповідачами не спростовано, суд доходить висновку, що ці вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума понесених позивачем витрат на оплату експертних послуг у розмірі 2000 гривень, з кожного, виходячи із розрахунку 4000/2. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір, у разі задоволення позову, покладається на відповідача. При зверненні до суду з вказаною позовною заявою позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1776 гривень 70 копійок, через що з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 888 гривень 35 копійок з кожного, виходячи із розрахунку 1776, 70/2. На підставі викладеного та

Outcome: approved