Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-02 00:00:00

04 березня 2022 року голова виконавчого комітету Сюртівської сільської ради Ужгородського району Пушкар А. звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача: Свої позовні вимоги мотивує тим, що 17 грудня 2021 року голову органу опіки і піклування Сюртівської сільської ради Арпада Пушкара в телефонному режимі повідомила бабуся дитини гр. [PERSON] , [INFO] , що її син гр. [PERSON] зовсім не займається вихованням сина [PERSON] , [INFO] , веде аморальний спосіб життя, у нетверезому стані поводиться агресивно, а мама дитини гр. [PERSON] , з 17.06.2019 р. не бере участі у вихованні малолітнього сина, живе за кордоном, де створила другу сім`ю. Гр. [PERSON] в сльозах повідомила, що бажає встановити над онуком опіку. Служба у справах дітей виконавчого комітету (далі - ССД) з комісією 17.12.2021 р. здійснила виїзд за місцем проживання дитини - [ADDRESS] , де склали Акт проведення оцінки рівня безпеки дитини, яким визначили, що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , перебуває в небезпеці, і є необхідність вжити негайних дій у межах сім`ї. Під час спілкування з дитиною члени комісії дізналися, що його батько гр. [PERSON] бив його кулаками в лице, показав на шиї подряпини і що такі випадки є частими. Хлопчик розповів, що батько йому погрожує, мовляв, це все через гіперактивність, неслухняність дитини, та через незадовільну поведінку в школі. [PERSON] виразив бажання, щоб батька кудись забрали і закрили, бо він його боїться. Дитина також розповіла, що з мамою гр. [PERSON] , спілкується по телефону і тільки тоді, коли сам їй подзвонить. Як з`ясувала ССД, гр. [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства неоднаразово. Згідно з довідкою Відділу поліції № 1 Ужгородського РУП в Закарпатській області від 28.01.2022 року № 106/25/1-2022, гр. [PERSON] притягувався три роки поспіль до адміністративної відповідальності та вчинення домашнього насильства за ст. 173-2 ч. 1 та ч. 2 КУпАП - протоколи від 04.08.2019 року, 18.12.2020 року та 15.12.2021 року (повторно протягом року). За інформацією Сюртівського ліцею гр. [PERSON] вперше побив свого сина 23.11.2018 р. за те, що його викликали в школу через незадовільну поведінку дитини. Тоді для уникнення подальшої агресії з боку батька, малолітнього [PERSON] було направлено до лікарні, а після ССД Ужгородської РДА передано на тимчасове перебування в сім`ю родичів - до бабусі по маминій лінії [PERSON] , [INFO] , де і проживав кілька місяців, звідки його мама у березні 2019 р. забрала до себе в Словаччину. Гр. [PERSON] не має постійного місця роботи, систематично вживає алкоголь, ходить по селу напідпитку і перебуває в антисанітарному стані, часто має справу з порушенням правопорядку. Батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не є йому за приклад, не піклується про його духовний і фізичний розвиток, не бере до уваги той факт, що син росте без матері (покинула дитину і живе за межами України). Після припису гр. [PERSON] веде себе байдуже до дитини, вдома з`являється, але зовсім не для того, щоб налагодити стосунки з дитиною. Погрожує дитині і заставляє виносити продукти харчування. Перебуває у конфлікті з батьками, потребує професійного втручання від алкогольної залежності. Силами Сюртівської ТГ йому виготовлено паспорт громадянина України, який він втратив, та вживаються заходи для надання відповідної допомоги. Мати дитини гр. [PERSON] з 2017 р. проживає за кордоном з другим чоловіком, з яким виховують двох малолітніх дітей. З [PERSON] спілкується доволі рідко, через соціальну мережу «Messenger». Як розповіла гр. [PERSON] , її невістка гр. [PERSON] п`ятий рік в Україні не проживає та не з`являлася. Вихованням сина [PERSON] не займається з того часу, коли попросила її тимчасово забрати сина до себе із Словаччини ( [INFO] згідно з відміткою у закордонному паспорті [PERSON] , з того часу дитина знаходиться на вихованні та и утриманні, і вона відчайдушно просить допомоги в інтересах дитини. ССД з`ясувала, що у 2017 році мама дитини проживала у Словаччині, куди забрала сина. [PERSON] відвідував навчальний заклад у Словаччині кілька місяців, але потім через неприйнятну поведінку мама повернула його в Україну до бабусі [PERSON] . Хлопчика оформили на навчання до Чопської ЗОНІ І-ІІІ ст. № 2 ім. І.Сечені, де дитина навчалася кілька місяців. Через незадовільну поведінку [PERSON] змушені були перевести до Сюртівського ліцею, де він навчається сьогодні (учень 5-А класу). За інформацією Сюртівського ліцею, ні батько, ні мати навчально-виховним процесом та вихованням дитини не займаються. За дитиною веде нагляд, утримує та виховує його бабуся [PERSON] , яка підтримує зв`язок з класним керівником [PERSON] . Дитина відвідує навчальний заклад, але не виявляє інтересу до навчальних предметів, домашні завдання систематично не виконує, успішність на початковому рівні, на уроках відволікається, займається сторонніми справами. Любить уроки фізичної культури. ССД встановила, що гр. [PERSON] та гр. [PERSON] розлучені 2012 р. (рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 11.09.2012. визначивши місце проживання дитини [PERSON] , з матір`ю [PERSON] . Однак мати проігнорувала рішення суду, залишила дитину в небезпеці з батьком гр. [PERSON] , який застосовує до сина фізичне насильство у стані алкогольного сп`яніння (про що вона добре обізнана). Також гр. [PERSON] починаючи з 25.11.2013 року до повноліття дитини повинен сплачувати аліменти у розмірі 300 грн. щомісячно. Станом на 01.04.2019 року заборгованість становила 24148, 40 гривень. З гр. [PERSON] за допомогою телекомунікаційної служби через Інтернет-мережу «Messenger» ССД провела бесіду і повідомила, що її дії щодо малолітнього сина підпадають на позбавлення батьківських прав відповідно до п. 2 ст.164 Сімейного Кодексу України. На що мати відповіла, що зараз не може забрати сина через відсутність необхідних документів (у неї і сина) та раніше літа не планує, має двох малолітніх дітей. Малолітній [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] , видане 04.03.2010 року), від 17.12.2021 року перебуває на обліку служби у справах дітей виконавчого комітету Сюртівської сільської ради як дитина, що опинилася в складних життєвих обставинах (зазнав фізичного насильства). За рекомендацією комісії з питань захисту прав дитини Сюртівської сільської ради, ССД вживає заходів, щоб влаштувати малолітнього [PERSON] до Закарпатського центру соціально-психологічної реабілітації служби у справах дітей Закарпатської облдержадміністрації (м. Свалява). Дитина тривалий період перебуває у стресовому стані, відповідно до Висновку про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини (U 78,1) має ожиріння Н І ст. Хлопчик проживає разом з бабусею гр. [PERSON] за адресою [ADDRESS] , та перебуває на її повному утриманні. Батьки не беруть ніякої участі у вихованні та у фізичному розвитку підлітка, фінансово не допомагають (мама рідко одноразово). Це прямий доказ того, що гр. [PERSON] та гр. [PERSON] обоє тривалий період не виконують своїх батьківських обов`язків щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , не беруть участі у його вихованні та утриманні, не піклуються про його здоров`я, духовний і фізичний розвиток. ССД вважає доцільним позбавити батьківських прав гр. [PERSON] та гр. [PERSON] щодо сина [PERSON] , [INFO] , та стягнути на користь дитини аліменти з матері гр. [PERSON] . (батько судом вже має зобов`язання сплачувати аліменти за позовом матері - зазначено вище). З метою створення належних умов для забезпечення реалізації права дитини [PERSON] на виховання в сім`ї, який перебуває у складних життєвих обставинах, ССД також вважає за доцільне призначити опікуном дитини гр. [PERSON] , [INFO] , яка проживає з онуком за адресою [ADDRESS] , і з народження піклується про свого онука. Відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не подано. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 березня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 26 квітня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за даною позовною заявою до судового розгляду по суті. В судове засідання 03 червня 2022 року: представник позивача не з`явився, при цьому подав до суду заяву, згідно з якою просить провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. відповідач [PERSON] не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надіслання судових повісток про виклик рекомендованими поштовими відправленнями, розміщення оголошення на сайті Ужгородського міськрайонного суду. Подав заяву про визнання позову, просив позбавити його батьківських прав відносно сина та справу розглядати у його відсутності. відповідач [PERSON] не з`явилася, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом надіслання судових повісток про виклик рекомендованими поштовими відправленнями, розміщення оголошення на сайті Ужгородського міськрайонного суду, про причини неявки не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. Враховуючи, що відповідачами у встановлений законом строк відзив на позов не подано, відповідачем [PERSON] позов визнано, на підставі ч.8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами та у відсутності сторін Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи. Батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] ,що свтерджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] виданого виконкомом Сюртівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області. Служба у справах дітей виконавчого комітету (далі - ССД) з комісією 17.12.2021 р. здійснила виїзд за місцем проживання дитини - [ADDRESS] , де склали Акт проведення оцінки рівня безпеки дитини, яким визначили, що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , перебуває в небезпеці, і є необхідність вжити негайних дій у межах сім`ї. Відповідно до висновку виконкому Сюртівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області. за № 19/19/01-10 від 25.01.2022 року , служба у справах дітей позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] та стягнути з матері аліменти на утримання дитини. Крім того згідно вказаного висновку визнано доцільним призначити опікуном дитини його бабцю [PERSON] , з якою на даний час проживає дитина за адресою: [ADDRESS] . Рішенням виконкому Сюртівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області. від 26.01.2022 року за № 05/2022 вирішено позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] , внаслідок чого звернутись до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою про позбавлення батьківських прав. Також згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.09.2012 року гр. [PERSON] починаючи з 25.11.2013 року до повноліття дитини повинен сплачувати аліменти у розмірі 300 грн. щомісячно. Станом на 01.04.2019 року заборгованість становила 24148, 40 гривень. Крім того встановлено, що гр. [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за насильство у сім"ї. Позиція суду та оцінка доводів учасників справи: Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Згідно ч.1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. За змістом ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Відповідно до ст.\~11\~Закону\~України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, і судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155\~СК\~України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 164\~СК\~України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; хронічно зловживають алкоголем або наркотиками; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд констатує, що дії [PERSON] та [PERSON] свідчать про ухилення від виконання ними своїх обов`язків, ведення способу життя, який не сприяє створенню міцної сім`ї (вживання алкогольних напоїв, агресивної поведінки, наявність адміністративних проваджень відкритих відносно батька), відсутністю інтересу у вихованні та зростанні дитини [PERSON] .. При цьому суд вважає, що висновок Виконавчого комітету Сюртівської сільської ради від 25.01.2022 №19/19/01-10 про доцільність позбавлення батьківських прав знаходить своє підтвердження згідно з доданими до матеріалів справи документами. Отже, суд до ходить до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідачів на даний час відповідатиме інтересам дитини, які є пріоритетними при вирішенні вказаної справи. У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторона відповідача не надала до суду будь-яких доказів на спростування доводів позивача. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги заявлені позивачем обґрунтовані, зазначені факти знайшли своє підтвердження і тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно п.1 ч.1 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо його виховання. Разом з тим, слід роз`яснити відповідачу, що згідно ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно ч.3 ст. 166 СК України - при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. [PERSON] , батько дитини, починаючи з 25.11.2013 року до повноліття дитини повинен сплачувати аліменти у розмірі 300 грн. щомісячно. Станом на 01.04.2019 року заборгованість становила 24148, 40 гривень. Відповідачі свій обов`язок утримувати сина, що передбачений ст. 180 СК України не виконують. Ненадання матеріальної допомоги на утримання дитини є порушенням обов`язку батьків піклуватися про своїх дітей. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленністю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199\~СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Згідно ч. 3 ст.\~181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, матері і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст.\~183\~СК України - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст.\~183\~СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у частці від доходу її батька. Частина 1 статті 182 СК України зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 статті 182 СК України зазначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. ст. 182, 183 СК України, надані сторонами докази в підтвердження своїх позовних вимог та заперечень проти позовних вимог, враховує матеріальний стан відповідача, стан здоров`я, потреби дітей, та працездатний вік відповідача, враховує встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину, а також покладення обов`язку утримання дитини на батьків. Разом з тим, як встановлено судом, відповідач в порядку ст.188 Сімейного Кодексу України від обов`язку утримувати сина не звільнена, угоди про добровільну сплату аліментів згідно ст. 189 Сімейного кодексу України між сторонами на даний час не укладено. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що для задоволення всіх потреб дитини: калорійного харчування та забезпеченням одягу відповідно до його віку, з урахуванням принципу співмірності, достатніх потреб дитини, дійсної участі матері у його утриманні, слід визначити розмір аліментів в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати 04 березня 2021 року з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, що відповідає приписам ч.1 ст. 183 СК України. Підстав для відмови у задоволенні позовних вимог судом не встановлено. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи вищевикладене, з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн. за позбавлення батьківських прав, по 454, 00 грн. з кожного. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved