Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовує тими обставинами, що 04 серпня 2017 року дала в борг відповідачці - [PERSON] грошові кошти в сумі 4 800 Євро, зі строком повернення до 04 серпня 2019 року, про що було написана розписка від 04 серпня 2017 року. Відповідачка свої зобов`язання не виконує. Позивачка просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму позики в розмірі 4 800 Євро, суму судового збору в розмірі 1 341 грн. 72 коп. та суму судового збору за забезпечення позовної заяви у розмірі 384 грн. 20 коп.. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав і пояснив, що позивачка позичила відповідачці кошти на придбання автомобіля. Відповідачка кошти не повернула, тому просить стягнути з відповідачки позики в розмірі 4 800 Євро. Відповідачка та представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали і пояснили, що розписку відповідачка писала третій особі - [PERSON] , в якої насправді позичала 4800 Євро. В розписці прізвище особи - позикодавця помилково не вказала. Розписка опинилась у позивачки , бо автомобіль купувався в Дніпрі, коли відповідачка їхала додому, то розписку забула разом з іншими речами в будинку позивачки. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні пояснила, щоо вона позичала відповідачці кошти в сумі 4800 Євро на придбання автомобіля. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи в повному об`ємі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 04 серпня 2017 року [PERSON] отримала в позику грошові кошти в сумі 4 800 Євро, зі строком повернення два роки, про що була надана розписка від 04 серпня 2017 року. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Відповідно до ст. 545 ЦК України особа, яка має боргову розписку, в якій немає даних про позикодавця, вважається позикодавцем при відсутності належних і допустимих доказів, визначених частиною другою статті 76 ЦПК України, що спростовують зміст боргового документа, або є докази неправомірного заволодіння такою розпискою особою, яка нею володіє (рішення правоохоронних органів тощо). Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 травня 2020 року у справі № 583/97/19, провадження, № 61-13172св19, Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі), що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18 , висловила позицію , що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики в розмірі 4 800 Євро. Як передбачено п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року, не може доводитися свідченнями свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов`язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК). При ухваленні судового рішення суд враховує, що відповідачем не було надано суду доказів, що позивачка в незаконний спосіб заволоділа розпискою позивача. Відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1341 гривні 73 коп., а також 384,20 грн. - судового збору за розгляд забезпечення позовної заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved