Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-23 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася в суд з даною заявою, в якій просить встановити факт народження її сина [PERSON] , [INFO] , який народився в м. Феодосія Автономної Республіки Крим. Заявлені вимоги обгрунтовані тим, що при зверненні нею до головного управління Пенсійного фонду України для призначення пенсії та за державною допомогою для призначення та отримання соціальної допомоги її сину, як переселенців з окупованого Криму, у неї виникли проблеми з оформленням необхідних документів. Щоб їх вирішити, необхідно встановити юридичний факт народження сина. ЇЇ син - [PERSON] , [INFO] являється інвалідом з дитинства, про що свідче довідкою старости села Василя Баранов за № 494 від 12.05.2022 року, протоколом № 72 від 04.05.2022року БНП «БЦПМСД». Підтвердити те, що [PERSON] є її рідним сином, вона не може через те, що влада окупованого Криму забрала у неї оригінал свідоцтва про народження дитини та видала «повторне» свідоцтво про народження, де зазначено: « [PERSON] , [INFO] , місце народження: м. Феодосія, Автономна Республіка Крим, Україна, про що складено актовий запис про народження за № 364 від 12.09.2001 року, в графі батько записано [PERSON] , а в графі мати записано [PERSON] , місце реєстрації Феодосійський міський відділ запису громадянського стану та засвідчено свідоцтво про народження за № [NUMBER] печаткою росії. Такий документ є неналежним. Щоб отримати повторне свідоцтво про народження сина, вона звернулася до Бершадського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), проте в електронній системі Державного реєстру актів цивільного стану громадян, актових записів, запису про народження [PERSON] , [INFO] не виявлено. Таким чином, свідоцтво про народження сина за № [NUMBER] , яке вона отримала вперше після народження дитини у вересні 2001 року у неї забрали в окупованому Криму та натомість видали повторне 15.03.2016 року, яке є неналежним документом. Ксерокопія свідоцтва за № [NUMBER] без оригнілу також не є належним документом. На сьогоднішній день вона не може отримати пенсії та державної допомоги на сина, оскільки свідоцтво про народження дитини видане 15.03.2016 року Феодосійським міським відділом ДРАЦСу Міністерства юстиції Республіки Крим є недійсним і не створює правових наслідків. У зв`язку з наведеним порушуються її права та права дитини. Встановлення факту народження необхідно для призначення їй пенсії та державної допомоги сину, а також реалізації в подальшому всіх належних їхніх прав та свобод громадян України. Заявниця [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Згідно п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника; у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Згідно ч. 2 ст. 319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Те, що син [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , РНОКПП з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків № [NUMBER] , інвалід з дитинства (діагноз F70.0, протокол № 72 від 04.05.2022 року БНП «БЦПМСД») народився в м. Феодосія, Автономна Республіка Крим, Україна у батьків: [PERSON] та [PERSON] заявниця свідче копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 13.09.2002 року, Феодосійським МВ ГУ МВС України в АР Крим; довідкою № 493 від 12.05.2022 року, з якої вбачається, що заявниця народила і виховала 4 дітей до 3-х річного віку: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; трудовою книгою серії [NUMBER] , що видана гр. [PERSON] , [INFO] , де прізвище « [PERSON] » змінено на « [PERSON] »; витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища за № 00013210086; посвідченням серії [NUMBER] для одержання соціальної допомоги на сина інваліда [PERSON] , 2001 року народження, м. Феодосія за номером справи № 603396; довідкою від 11.05.2022 року Управління соціального захисту Гайсинської РДА, що заявниця не перебуває на обліку у відділі № 2 м. Бершадь і ніяких видів допомог не отримує; копією свідоцтва про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] ; заявою про виплату пенсії або грошової допомоги від 12.05.2022 року; копією паспорта сина [PERSON] , документ дійсний до 01.08.2022 року; протоколом № 72 від 04.05.2022 року, виданий БНП «БЦПМСД»; довідкою про реєстрацію місця проживання особи за № 575 від 24.06.2020 року в [ADDRESS] ; карткою платника податків сина заявниці [PERSON] ; ксерокопією свідоцтва про народження [PERSON] за № [NUMBER] . Згідно ч. 1 ст. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Отже, свідоцтво про народження сина заявниці - [PERSON] видане 15.03.2016 року Феодосійським міським відділом ДРАЦСу Міністерства юстиції Республіки Крим не створює правових наслідків. Разом з тим, оцінюючи надані заявником докази, суд враховує те, що народження особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації особою своїх прав. Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Практикою Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці, зокрема в рішеннях ЄСПЛ «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). Зокрема, ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документу про народження особи, виданого закладом, що знаходиться на окупованій території, як доказу, оскільки розуміє, що можливості збору доказів народження особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини. Відповідно до ч. 1 ст.146 СК України ім`я дитини визначається за згодою батьків. За правилами ст. 7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Зважаючи, що факт народження дитини чоловічої статі у [PERSON] достовірно підтверджується наданими суду доказами, даний факт породжує юридичні наслідки, проте реєстрація народження дитини органом державної реєстрації актів цивільного стану неможлива через відсутність у заявниці документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, який відповідає вимогам встановленим законодавством, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими, доведеними, а відтак підлягають задоволенню.

Outcome: approved