Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 01.12.2020 року звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у спілкуванні та вихованні дитини, в якій просить суд зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у його спілкуванні і вихованні з дочкою [PERSON] , [INFO] , а також визначити йому [PERSON] спосіб участі у вихованні та спілкуванні з дочкою [PERSON] , [INFO] , шляхом систематичних побачень і відвідувань дочки в кожні п`ятницю і суботу, неділю з 16:00 годин до 18:00 годин, без присутності матері, з можливістю залишення дитини на ніч з суботи на неділю. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що з лютого 2014 року по березень 2018 року він та відповідачка перебували в зареєстрованому шлюбі, за період перебування в якому вони мають спільну неповнолітню дитину - дочку [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу, як стверджує позивач, він продовжував надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, однак останні два роки через зміну матеріального стану, позивач здійснював надання такої допомоги за наявності такої можливості. З цього періоду, як стверджує позивач, відповідачка не надає йому можливості відвідувати і спілкуватись з дочкою, що унеможливлює виконання ним своїх обов`язків батька. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 14.12.2020 року вказану заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. 25.02.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачка стверджує, що нею не вчиняються жодні перешкоди у спілкуванні та відвідуванні батьком дитини, однак [PERSON] навпаки самоусунувся та ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, за наслідком чого вважає, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає. З вищевказаних підстав, 25.02.2021 року [PERSON] подано до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про позбавлення останнього батьківських прав стосовно дочки, стягнення з останнього аліментів у розмірі ј частки від усіх видів доходів (заробітку) платника аліментів, але не менші ніж 150 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня подання до суду позову та до повноліття дитини, а також про стягнення з [PERSON] на її користь заборгованість зі сплати мінімального гарантованого розміру аліментів за період з березня 2018 року по лютий 2021 року в сумі 28537,00 грн. 01.04.2021 року судом було ухвалено прийняти зустрічну позовну заяву до розгляду та об`єднано її з первісним позовом для спільного розгляду. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 28.04.2021 року за клопотання позивача за зустрічним позовом, витребувано з Головного управління Державної податкової служби в Одеській області (місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) відомості: про нараховані та сплачені за громадянина України - [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , будь-якою особою, як податковим агентом суми податку на доходи фізичних осіб та військового збору у проміжок часу з 01.04.2018 року по день нарахування відомостей; а також відомості про банківські установи в яких були відкриті рахунки на ім`я [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , з зазначенням найменування банківських установ та реквізитів рахунків. Зобов`язано Київську районну адміністрацію Одеської міської ради підготувати та надати до суду висновок щодо доцільності або недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно дочки [PERSON] , [INFO] . Зобов`язано Київську районну адміністрацію Одеської міської ради підготувати та надати до суду висновок щодо участі [PERSON] , [INFO] , у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення систематичних побачень з дитиною в кожну п`ятницю, суботу, неділю, з 16:00 години до 18:00 години, з можливістю залишення дитини на ніч з суботи на неділю, без присутності матері [PERSON] , з урахуванням прийнятого рішення за наслідком розгляду питання щодо доцільності або недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно дочки [PERSON] , [INFO] . Зупинено провадження по цивільній справі №947/35893/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини та визначення способу та порядку участі у вихованні дитини та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав, до отримання з Київської районної адміністрації Одеської міської ради висновку за наслідком розгляду поставлених питань. 04.06.2021 року до суду надійшов лист Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, яким проінформовано про надання висновку від 26.02.2021 року за №58/01-11 щодо доцільності визначення порядку і способу участі батька у вихованні малолітньої дочки. 02.11.2021 року судом було надано до Київської районної адміністрації Одеської міської ради відповідний запит стосовно виконання ухвали суду від 28.04.2021 року. 29.11.2021 року до суду надійшла відповідь на вказаний запит, в якій Київською районною адміністрацією Одеської міської ради повідомлено, що питання поставлені ухвалою суду від 28.04.2021 року про витребування доказів в рамках розгляду справи №947/35893/20, Комісією з питань захисту прав дітей Київської районної адміністрації Одеської міської ради не розглянуті, оскільки до служби не надходило заяви та необхідного переліку документів від [PERSON] , що унеможливлює підготовку Службою відповідного проекту висновку та відповідно його надсилання на адресу Київської районної адміністрації Одеської міської ради. Приймаючи наявну інформацію стосовно не звернення [PERSON] . Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради з відповідною заявою для розгляду ініційованого нею питання та тривалого невиконання ухвали суду від 28.04.2021 року, ухвалою суду від 30.11.2021 року поновлено провадження по справі. 26.04.2022 року судом було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. В судове засідання з`явились: представник позивача за первісним позовом та відповідачка, яка є позивачем за зустрічним позовом. У судовому засіданні відповідачка завила заяву про залишення її позову в частині вимоги про позбавлення батьківських прав, без розгляду. За наслідком розгляду вказаної заяви, ухвалою суду від 26.05.2022 року зустрічну позовну заяву [PERSON] в частині вимоги про позбавлення батьківських прав, залишено без розгляду. Представник позивача [PERSON] за первісним позовом в судовому засіданні просив суд задовольнити первісний позов в повному об`ємі, відшкодувати витрати понесені на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн., зустрічний позов в частині стягнення аліментів задовольнити частково, шляхом стягнення ј частки від усіх видів доходів (заробітку) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а позов в частині стягнення аліментів за минулий період, просив суд відмовити, за необґрунтованістю позову. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні визнала позов [PERSON] частково, просила суд його задовольнити та визначити графік побачень і відвідувань позивачем дочки у відповідності до визначеного графіку Органом опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради у висновку від 26.02.2021 року за №58/01-11, одночасно посилаючись на те, що нею в жодному разі не здійснювались перепони у зустрічах батька з дитиною, та викладені позивачем в цій частині посилання є безпідставними. Зустрічний позов в частині стягнення аліментів у тому числі за минулий час підтримала, просила суд задовольнити. Під час розгляду справи зазначила, що не заперечує стягнення аліментів у визначеному законом розмірі. Представник органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання не з`явився, однак у матеріалах справи Заслухавши пояснення сторін по справі, їх представників, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши усі документи наявні в матеріалах справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення первісного і зустрічного позовів, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] у період з лютого 2014 року по березень 2018 року перебували у зареєстрованому шлюбі, за період перебування в якому мають спільну неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка наразі мешкає разом з матір`ю - [PERSON] . Позивачем [PERSON] були визнані ці обставини стосовно проживання малолітньої дочки з матір`ю. Також судом встановлено, що позивач за первісним позовом наразі має іншу сім`ю та з 09.07.2020 року перебуває в зареєстрованому шлюбі. Щодо вимоги позивача про визначення способу його участі у вихованні та спілкуванні з дочкою, суд зазначає наступне. Правовідносини з приводу виховання батьків з дитиною та її розвитком регулюється наступним законодавством. Відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного кодексу України (далі СК України), дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України,\~Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. У принципі 6 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.), проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю або батьком. Статтею 18 Конвенції про права дитини, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 141 СК України\~встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Отже, обов`язки щодо забезпечення розвитку дитини покладаються на обох батьків, кожен з батьків зобов`язаний брати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний психоемоційний контакт, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Відповідно до ст.153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою крім випадків, коли це право обмежене законом. Згідно з частинами другою, третьою\~статті 150 СК України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 157 СК України встановлено, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.\~Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них,\~має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про охорону дитинства», кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини,\~держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Статтею 159 СК України передбачено вирішення судом спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї. Вимогами вказаної статті передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Як вбачається в цій справі, сторони добровільно не дійшли згоди щодо встановлення порядку зустрічей батька з дитиною. У той же час, до звернення до суду з цим позовом, питання стосовно визначення способу участі батька у вихованні дочки Органом опіки та піклування не розглядалось. Відповідно до ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Під час розгляду справи, Київською районною адміністрацією Одеської міської ради на виконання вимог ст. 19 СК України, було надано до суду висновок за №58/01-11 від 26.02.2021 року за наслідком розгляду питання щодо визначення способів участі [PERSON] у вихованні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Висновком встановлено, що слід вважати доцільним на теперішній час визначити порядок та спосіб участі у вихованні та спілкуванні гр. [PERSON] , [INFO] , з малолітньою [PERSON] , [INFO] , шляхом його систематичних побачень кожної суботи з 16:00 год. до 19:00 год., у присутності матері. Спілкування [PERSON] , [INFO] , з малолітньою [PERSON] , [INFO] , має відбуватись за умови забезпечення батьком необхідного духовного, фізичного і морального розвитку дитини, з урахуванням режиму дня малолітньої та особливостей відповідного віку дитини. У зазначеному висновку органом опіки та піклування з поданих документів було також встановлено наступне. Згідно протоколу бесіди, проведеної 22.12.2020 року під час обстеження житлово-побутових умов проживання у ході візиту спеціалістів служби у справах дітей Одеської міської ради у Малиновському районі за місцем проживання матері з дитиною за адресою: [ADDRESS] , з`ясовано, що малолітня [PERSON] , [INFO] , батька давно не бачила, але пам`ятає, що його ім`я [PERSON] , і якщо батько захоче з нею погуляти, вона буде не проти. Відповідно до інформації Центру соціальних служб Одеської міської ради 02.09.2020 року фахівцями із соціальної роботи було здійснено вихід за місцем проживання гр. [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , складено акт оцінки потреб сім`ї / особи, згідно з яким з`ясовано, що мати з малолітньою дитиною проживає у однокімнатній орендованій квартирі. Протягом останніх місяців батько переказує гроші на дитину поштою. Впродовж двох років, що вони живуть окремо, батько бачив дитину декілька разів. Мати дитини занепокоєна психологічним станом доньки, висловлює намір проводити зустрічі з батьком у її присутності. Матері надано послугу консультування щодо належного виконання батьківських обов`язків, участі батьків у вихованні дитини. Мати малолітньої, гр. [PERSON] , [INFO] , в своїй заяві, яку надала на адресу служби у справах дітей Одеської міської ради, не заперечує\~проти спілкування\~доньки з\~батьком та\~пропонує визначити\~порядок його\~спілкування з\~малолітньою,\~ [PERSON] , [INFO] , шляхом систематичних побачень кожної неділі з 17.00 год до 19.00 год., у її присутності. Під час розгляду справи та надаючи оцінку вищевказану висновку, судом приймається наступне. Частиною 6 ст.19 СК України передбачено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. В розумінні положень цивільно-процесуального законодавства України, висновок органу опіки та піклування є одним з видів та способів доказування. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч.1-3 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом приймається, що визначений висновок сторонами по справі не оскаржував ся, не заперечувався, визнаний позивачем і відповідачем, за наслідком чого суд приймає вказаний висновок органу опіки та піклування в якості належного доказу. Будь-яких інших доказів, які б впливали на визначення графіку і порядку зустрічей [PERSON] , [INFO] , для спілкування, побачень і виховання малолітньої [PERSON] , до суду сторонами по справі не надано. Позивачем під час розгляду справи в порушення ч.1 ст. 81 ЦПК України не обґрунтовано і не доведено жодними доказами в чому полягають створені перешкоди з боку відповідачки, що перешкоджають [PERSON] у спілкуванні та вихованні малолітньої дочки сторін по справі. Жодних обґрунтувань стосовно необхідності проведення зустрічей батька з дитиною, за відсутності матері, та яким чином такий порядок може негативно впливати на інтереси дитини, позивачем не доведено. Приймаючи вищевикладене, обов`язок батьків виховувати та забезпечувати дитину, а також враховуючи вік дитини, відомості з протоколу бесіди дитини стосовно давнього побачення дитини з батьком, суд погоджується з доводами відповідачки, що окремі зустрічі батька з дитиною, після давніх зустрічей можуть вплинути на психоемоційний стан дитини. За наслідком чого, суд не вбачає підстав для відхилення від визначеного позивачеві органом опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради у висновку від 26.02.2021 року за №58/01-11 способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою [PERSON] , а саме шляхом систематичних побачень і відвідувань дочки кожної суботи з 16 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин, у присутності матері дитини. Встановлюючи графік побачень, суд виходить по перше із якнайкращого забезпечення інтересів дитини, яке превалює над забезпечення інтересів обох батьків. У зв`язку з чим, суд доходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] . Щодо зустрічної позовної заяви [PERSON] про стягнення аліментів. Як вже\~судом зазначалось,\~відповідно до\~ст.\~141\~Сімейного кодексу\~України,\~мати,\~батько мають\~рівні права\~та обов`язки\~щодо дитини,\~незалежно від\~того,\~чи перебували\~вони у\~шлюбі між\~собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого\~частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до\~ч.1-3\~ст.\~181\~СК України,\~способи виконання\~батьками обов`язку\~утримувати дитину\~визначаються за\~домовленістю між\~ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 183\~СК України\~передбачено,\~що частка\~заробітку (доходу)\~матері,\~батька,\~яка буде\~стягуватися як\~аліменти на\~дитину,\~визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована\~Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зазначає, що в порушення вимог ч.1 ст.81 ЦПК України позивачем не надано до суду жодного доказу на підтвердження матеріального стану відповідача по справі, як і доказів на підтвердження витрат дитини та необхідності гарантованого мінімального розміру аліментів не нижче 150 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного стану. Разом з тим, судом не приймаються доводи позивача за зустрічним позовом стосовно наявності грошових зобов`язань за кредитним договором та неприймання [PERSON] участі в його погашенні, оскільки не є предметом розгляду цієї справи. Відповідно до\~статті 89\~ЦПК України,\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. \~Відповідно до\~\~ ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.\~Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.\~При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду\~Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). При вищевикладених обставинах, судом враховується, що відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, дієздатний, законодавчо на останнього покладено обов`язок забезпечення утримання та виховання власних дітей, у зв`язку з чим суд доходить до висновку, що законним і справедливим буде стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки від усіх видів заробітку (доходів) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 25 лютого 2021 року, до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] . Разом з цим, суд вважає за належне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них, а також положення ст.185 Сімейного кодексу України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Крім того, відповідно до статті 196 СК України, передбачена відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Єдиним доказом на підтвердження вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача [PERSON] , [PERSON] надано до суду копію поштового відправлення кур`єрської служби Федекс від 10.04.2018 року, відповідно до якого [PERSON] було скеровано поштове відправлення на ім`я [PERSON] , яке останнім не отримано, оскільки адресат не мешкає за вказаною адресою. Зазначений доказ судом не приймається в якості належного доказу оскільки не містить інформації про зміст поштового відправлення, а також не є отриманим відповідачем. Будь-яких інших доказів на підтвердження вжиття заходів з боку позивача [PERSON] щодо одержання аліментів з відповідача, як і підтвердження ухилення останнього від їх сплати, до суду не надано. Разом з тим, зазначені посилання стосовно ухилення останнього від утримання дитини також спростовуються інформацією зазначеною Органом опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради у висновку від 26.02.2021 року за №58/01-11, яким встановлено, що під час виходу фахівців Центру соціальних служб Одеської міської ради 02.09.2020 року за місцем проживання [PERSON] , [INFO] , встановлено, що протягом останніх місяців батько переказує гроші на дитину поштою. Приймаючи вищевикладене та положення частини 6 статті 81 ЦПК України, якою передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд вважає в цій частині позов [PERSON] не підлягаючим задоволенню, з підстав необґрунтованості. У відповідності до положень статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суду суд вирішує питання зокрема як розподілити між сторонами судові витрати. У відповідності до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частинами 1,2 статті 141 ЦПК України передбачено, що Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються зокрема позивачі у справах про стягнення аліментів. Виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, задоволення первісного позову, стягненню з [PERSON] підлягає на користь [PERSON] у відшкодування сплаченого останнім судового збору - 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок. Разом з тим, приймаючи задоволення зустрічного позову [PERSON] в частині стягнення аліментів, приймаючи, що остання звільнена від сплати судового збору за подання вказаного позову, з відповідача також підлягає стягненню в дохід держави судовий збір, за ставками, що діяли станом на момент подання зустрічного позову до суду, а саме в сумі 908,00 грн. Також, позивачем за первісним позовом заявлено до стягнення з [PERSON] у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 5000,00 грн. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір\~витрат на\~оплату послуг\~адвоката має\~бути співмірним\~із: складністю\~справи та\~виконаних адвокатом\~робіт (наданих\~послуг); часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); обсягом\~наданих адвокатом\~послуг та\~виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій. Як вбачається з матеріалів справи, представництво [PERSON] в цій справі здійснювалось фаховим адвокатом Сіржантом Ю.В., на підставі договору про надання правничої допомоги від 01.09.2021 року. Згідно з наданим актом прийому надання послуг за договором про надання правничої допомоги, складеним 26.05.2022 року, сторони: [PERSON] та [PERSON] узгодили, що вартість наданих послуг під час представництва інтересів по справі №947/35893/20 складає 5000,00 грн. Досліджуючи надані до суду докази, враховуючи строк розгляду справи, суд вважає співмірним визначений позивачем розмір витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, виконаних адвокатом робіт по справі, витраченим адвокатом часом. Відповідачем за первісним позовом [PERSON] не заявлялось клопотань про зменшення вказаних витрат, як і заперечення проти визначеного розміру. За наслідком викладеного, враховуючи задоволення первісного позову, суд доходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 5000,00 грн. При вищевикладених обставинах та

Outcome: partial