Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-24 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до Першої полтавської державної нотаріальної контори, в якому просила зняти арешт з нерухомого майна, належного їй на праві власності, зокрема з квартири [ADDRESS] , виключивши з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 2121356 про арешт нерухомого майна боржника, що зареєстрований 24.06.2005 року Першою полтавською державної нотаріальною конторою, та накладений на підставі ухвали б\\н від 11.11.1998 року, що видана Октябрським районним судом м. Полтави. В обґрунтування позову, позивачка посилається на те, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, [PERSON] , є власником квартири [ADDRESS] , що видане державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори Корж Т.О. 23.05.2001 року, що зареєстроване в реєстрі за № 1-1269. З цього часу, [PERSON] постійно проживає та зареєстрована у зазначеній квартирі. Однак, у зв`язку з необхідністю продажу зазначеної квартири, позивачка дізналась, що на її квартиру накладено арешт, що зареєстрований 24.06.2005 року за № 2121356 Першою полтавською державною нотаріальною конторою, згідно ухвали б\\н від 11.11.1998 року, що видана Октябрським районним судом м. Полтава, суддя Бурбак В.М. Однак, позивачка, отримала дану квартиру у спадок, та будь-яких судових проваджень відносно неї не було. Будь-яких ухвал щодо забезпечення позову на неї не накладалось. Більше того, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником квартири рахується [PERSON] . Дана особа теж невідома позивачці. Згідно інформації, що наявна в реєстрі не можливо визначити хто є стягувачем у даній справі про накладення арешту, тобто в чиїх інтересах він накладений та з якою метою, а тому визначити співвідповідача чи належного відповідача на час подання позову неможливо. На думку позивача, зазначений арешт порушує її права володіння та розпорядження майном, що належить їй на праві власності, та просить його скасувати, шляхом постановлення відповідного рішення про зняття арешту. Посилаючись на норми ст.ст. 317, 319 ЦК України, ст. 41 Конституції України, а також ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», вважає вимоги обґрунтованими та просить задовольнити. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 06.08.2021року відкрито загальне позовне провадження з викликом всіх учасників справи. Судом неодноразово витребовувались у Першої полтавської державної нотаріальної контори, Полтавського державного нотаріального архіву копії Ухвали Октябрського районного суду м. Полтава від 11.11.1998 року, однак, згідно повідомлень зазначених органів, даний документ у архівних справах відсутній та дану ухвалу неможливо ідентифікувати за відсутністю інформації про сторін у справі та номеру справи. Крім того, за повідомленням представника позивача - адвоката Сергієнко Т.Г., зазначена ухвала також відсутня в архіві Октябрського районного суду м. Полтава, до якого зверталась адвокат з письмовою заявою. Ухвалою від 15.02.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті . У судове засідання представники сторін не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи. Представник позивача засобами електронної пошти надав заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача за наявними в матеріалах справи доказами. Представник відповідача по справі, направив відзив на позовну заяву, в якому вказував, що нотаріус не може бути відповідачем по справі, оскільки предметом позову є спір про право та вилучити Першу полтавську державну нотаріальну контору в якості відповідача. Просили розгляд справи провести за відсутності представника Першої полтавської державної нотаріальної контори, покладались на розсуд суду. Неявка учасників справи, на думку суду, не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Суд, з`ясувавши думку сторін, дослідивши та оцінивши всі наявні докази в справі в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Як встановлено судом та не заперечується сторонами, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, [PERSON] , є власником квартири [ADDRESS] , що видане державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори Корж Т.О. 23.05.2001 року, що зареєстроване в реєстрі за № 1-1269. Вказане свідоцтво про право власності на квартиру видане [PERSON] як спадкоємцю після померлої матері - [PERSON] , що померла [INFO] . Зазначене свідоцтво видане на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 43,90 кв.м., що належала померлій [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полежаєвою Н.П. від 28.04.1998 року, реєстровий № 1569. Згідно відмітки на зворотньому боці примірнику свідоцтва про право на спадщину за законом, право власності [PERSON] зареєстроване Полтавським бюро технічної інвентаризації 02 липня 2002 року за № 17449. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 05.07.2021 року, що надана позивачем, вбачається запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 2121356 та 2121376 від 24.06.2005 року, що зареєстровано Першою полтавською державною нотаріальною конторою, тип обтяження - арешт нерухомого майна, згідно ухвали б/н від 11.11.1998 року, що видана Октябрським районним судом м. Полтава, суддя Бурбак В.М., за якими об`єктом обтяження є : квартира за адресою: [ADDRESS] . Згідно зазначеної інформаційної довідки, власником квартири є [PERSON] та [PERSON] . Додаткові дані - архівний запис № 4048-66 від 24.11.1998 року. Таким чином, як вбачається з Інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно, зазначений арешт накладений на той же об`єкт нерухомого майна, що належить позивачці на праві власності, проте, зазначена Ухвала Октярського районного суду м. Полтава від 11.11.1998 року не стосується позивачки, як дійсного власника майна. При цьому, варто зазначити, що позивачем та судом вживались заходи щодо зясування обставин справи, зокрема, щодо правових підстав накладення арешту, однак, через давність накладеного арешту, зазначені документи не збереглись в архівах нотаріальної контори та нотаріального архіву. Cудом також встановлено, що спірна квартира належала матері Позивачки [PERSON] до накладення арешту на неї. Відтак, зазначений арешт не стосується будь-яких зобов`язань позивачки чи її матері, та стосується прав та обов`язків інших осіб, що не мають відношення до квартири. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Оскільки позивачем доведено порушення її прав накладеним арештом, що не стосується її прав чи обов`язків, та зазначений арешт перешкоджає їй розпоряджатись майном, вимоги про зняття арешту суд вважає обгрунтовними та законними, а тому позов слід задовольнити. Оскільки позивачем не заявлялись вимоги про стягнення з відповідача судових витрат, та крім того, позивач звільнена від сплати судового збору, судові витрати слід віднести на рахунок держави. Враховуючи вище викладене,

Outcome: approved