Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-22 00:00:00

23.09.2021 позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ТОВ «Вердикт Капітал» про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування майнової та моральної шкоди, у якій просить суд визнати протиправними дії ТОВ «Вердикт Капітал» щодо ненадання відповіді на звернення [PERSON] ; зобов`язати ТОВ «Вердикт Капітал» надати [PERSON] будь-які дані (документи) на підтвердження дійсності факту та інформації, викладеної у заяві про примусове виконання рішення щодо адреси проживання позивача, а також повідомити причину ненадання відповідей на звернення позивача; стягнути з ТОВ\~«Вердикт Капітал» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 2\~595,00 грн та витрати на відправку поштових відправлень у розмірі 154,40 грн, а всього 2\~749,40\~грн; розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 23.02.2017 між ним та АТ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал») було укладено договір № 93726482000 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого позивач отримав кредит у сумі 5 999,00 грн зі строком повернення до 23.01.2018. Позивач зазначає, що у грудні 2017 року кредитні кошти ним було повністю повернуто банку. Проте, 16.07.2020 приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Гораєм О.С. було видано виконавчий напис № 11195 про стягнення з [PERSON] як з боржника за кредитним договором коштів у сумі 16\~989,01 грн на користь ТОВ «Вердикт Капітал». 20.07.2020 у заяві про примусове виконання рішення за вих. №13712528, поданої на ім`я приватного виконавця Клименко Р.В. для визначення виконавчого округу, в якому має здійснюватись виконавче провадження відповідач зазначив, що місцем проживання позивача є: [ADDRESS] , тобто в межах виконавчого округу міста Києва. Оскільки позивач жодного відношення до вищевказаної адреси не має та ніколи там не проживав, він звернувся до відповідача з проханням надати йому будь-які дані (документи) на підтвердження дійсності інформації, викладеної у заяві про примусове виконання рішення від 20.07.2020 за вих.\~№\~13712528. Відповідь на запитувану інформацію позивач просив надіслати на його поштову та електронну адресу. Даний запит позивача відповідач отримав 26.10.2020, однак відповідь на нього не надав у належний строк, чим порушив положення Закону\~України «Про звернення громадян». У зв`язку з відсутністю відповіді позивач 03.04.2021 та 12.04.2021 за допомогою мережі «Інтернет» шляхом направлення електронних листів на офіційну електронну адресу відповідача звертався до нього зі скаргами. Також позивачем 07.05.2021 була направлена ще одна скарга засобами поштового зв`язку на офіційну адресу відповідача, яку відповідач отримав 11.05.2021. Також позивач зазначає, що 22.06.2021 він звернувся до Уповноваженого ВР з прав людини з приводу порушень Закону України «Про звернення громадян» відповідачем, у результаті чого 07.07.2021 його було проінформовано, що відповідачу було надіслано листа з відповідними роз`ясненнями, а про результати розгляду листа позивачу буде повідомлено безпосередньо ТОВ «Вердикт Капітал», однак такої відповіді від відповідача позивач не отримав. В зв`язку з чим позивач вважає, що відповідач протиправно ігнорує положення Закону України «Про звернення громадян», чим порушує право позивача на отримання письмової відповіді про результати розгляду заяв чи скарг. Крім того позивач вказує, що внаслідок противоправної діяльності відповідача відчуває моральні та фізичні страждання, що спричинило йому моральну шкоду, яку позивач оцінює у 2 595,00 грн. Також позивач зазначає, що зазнав збитків у зв`язку з відправкою поштових відправлень відповідачу на загальну суму 154,40 грн. 18.10.2021 на адресу суду надійшло клопотання ТОВ «Вердикт Капітал» у якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача щодо стягнення моральної шкоди, посилаючись на не підкріплення жодними доказами, аргументами і посиланнями на обставини, які могли б свідчити про значний психологічний стрес, погіршення стану здоров`я, приниження людської гідності та відсутність доказів зв`язку із протиправними діями зі сторони відповідача. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження дослідивши надані докази і матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.02.2017 між позивачем та АТ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал») було укладеного договір №\~93726482000 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого позивач отримав кредит у сумі 5 999,00 грн зі строком погашення до 23.01.2018. Як вбачається з матеріалів справи в період з 21.03.20217 по 23.12.2017 позивачем було повернуто банку отримані за договором кредитні кошти. 16.07.2020 приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Гораєм\~О.С. було видано виконавчий напис № 11195 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» 16\~989,01 грн заборгованості за кредитним договором №\~93726482000. У заяві про примусове виконання рішення від 20.07.2020 вих. № 13712528, поданій на ім`я приватного виконавця Клименка Р.В. для визначення виконавчого округу, в якому має здійснюватись виконавче провадження відповідач зазначив, що місцем проживання позивача є: [ADDRESS] , тобто в межах виконавчого округу міста Києва. 22.10.2020 позивач направив ТОВ «Вердикт Капітал» запит на інформацію в якому просив надати будь-які дані (документів) на підтвердження дійсності інформації, викладеної у заяві про примусове виконання рішення від 20.07.2020 за вих. № 13712528, який згідно повідомлення про вручення поштового відправлення отриманий відповідачем 26.10.2020. 03.04.2021 та 12.04.2021 позивач за допомогою мережі «Інтернет» шляхом направлення електронних листів на офіційну електронну адресу звертався до відповідача зі скаргами про ненадання відповіді на звернення, однак зазначені електронні листи не були отримані відповідачем, що підтверджується долученими позивачем до матеріалів справи роздруківками про неможливість доставки електронного листа (а.с. 22, 25). Також 07.05.2021 позивачем засобами поштового зв`язку на офіційну адресу відповідача була направлена скарга про ненадання відповіді на звернення, яку відповідач згідно повідомлення про вручення поштового відправлення отримав 11.05.2021. 22.06.2021 [PERSON] звернувся до Уповноваженого ВР з прав людини з приводу порушень ТОВ «Вердикт Капітал» вимог Закону України «Про звернення громадян», у результаті чого 07.07.2021 позивача було проінформовано, що Уповноваженим ВР з прав людини було надіслано листа відповідачу з відповідними роз`ясненнями, а про результат розгляду листа [PERSON] буде повідомлено безпосередньо ТОВ «Вердикт Капітал», однак такої відповіді від відповідача позивачем не отримано. Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Згідно положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо (ч.ч. 1, 3 ст. 3 Закону України «Про звернення громадян»). Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями. Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи зобов`язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду. Положеннями ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники а посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), і зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. Громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги та вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень (ст. 18 Закону України «Про звернення громадян»). Статтею 19 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи. Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів (ст. 20 Закону України «Про звернення громадян»). Будь-яких спростувань з приводу ненадання відповіді на запити позивача відповідачем суду не надано. Таким чином, отримавши та не розглянувши запит позивача від 22.10.2020 щодо надання будь-\~яких даних (документів) на підтвердження дійсності інформації, викладеної у заяві про примусове виконання рішення від 20.07.2020 вих. № 13712528 та скаргу про ненадання відповіді на звернення від 07.05.2021 у встановлений Законом України «Про звернення громадян» строк, відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо розгляду даних звернень, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними дій ТОВ «Вердикт Капітал» щодо ненадання відповіді на звернення [PERSON] від 22.10.2020 та від 07.05.2021 та зобов`язання відповідача надати позивачу будь-які дані (документи) на підтвердження дійсності факту та інформації, викладеної у заяві від 20.07.2020 № 13712528 щодо адреси проживання позивача за адресою: [ADDRESS] , а також повідомити причину ненадання відповіді на звернення від 07.05.2021. При цьому оскільки судом встановлено, що електронні листи позивача від 03.04.2021 та від 12.04.2021 не були отримані відповідачем про що надано докази самим позивачем (а.с.\~22, 25), а доказів звернення 22.06.2021 [PERSON] до ТОВ «Вердикт Капітал» матеріали справи не містять, то позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 24 Закону України «Про звернення громадян» особи, винні у порушенні цього Закону, несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність, передбачену законодавством України. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів та у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. (ч.ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України). Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. До загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12.07.2007). Водночас, відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Цивільне законодавство встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за завдання моральної шкоди настає за наявності всіх основних умов відповідальності: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою та вина. Відсутність хоча б одного із зазначених елементів виключає відповідальність за завдання моральної шкоди. Проте, у порушення зазначених вище процесуальних норм позивачем не доведено заподіяння йому моральних страждань від неправомірних дій відповідача, причинний зв`язок між протиправними діями відповідача та шкодою, як і не обґрунтовано розмір шкоди. Зокрема, відсутні будь-які докази, які б підтверджували пережитий позивачем психологічний стрес, порушення нормального ходу його життя, дискомфорту, посилення душевних страждань, погіршення психологічного стану здоров`я. Будь-яких медичних висновків чи інших письмових доказів з цього приводу матеріали справи не містять. У зв`язку з чим, суд погоджується з твердженнями відповідача, наведеними у клопотанні про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральної шкоди відповідачем, в зв`язку з чим у задоволенні вимог про стягнення 2\~595,00 грн моральної шкоди слід відмовити. Відповідно до\~ст.\~133\~ЦПК України судові\~витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать\~витрати,\~зокрема, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 154,40 грн витрат на відправку поштових відправлень. Судом встановлено, що 66,80 грн + 2,00 грн за конверт позивачем сплачено за направлення відповідачу запиту на інформацію від 22.10.2020 (а.с. 19), 53,60 грн + 3,00\~грн за конверт позивачем сплачено за направлення відповідачу скарги про ненадання відповіді на звернення від 07.05.2021 (а.с. 28), а 28,01 грн + 3,00 грн за конверт позивачем сплачено за направлення відповідачу копій доданих до суду документів на виконання вимог абзацу 2 ч. 1 ст. 177 ЦПК України (а.с. 34). Таким чином, до витрат, пов`язаних з розглядом справи відносяться лише витрати позивача на направлення відповідачу копій доданих до суду документів на виконання вимог абзацу 2 ч. 1 ст. 177 ЦПК України в загальній сумі 31,01 грн (28,01 грн + 3,00 грн), які підлягають відшкодуванню позивачу відповідачем. Інші заявлені позивачем витрати не є витратами, пов`язаними з розглядом справи в розумінні положень ст.\~133 ЦПК України, тому відшкодуванню не підлягають. Враховуючи те, що позивач на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору, а також часткове задоволення позову, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 816,00 грн.

Outcome: partial