Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача і просив стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату за період із 01.02.2020 по 01.12.2020 в сумі 48257 грн, компенсацію за 30 днів щорічної невикористаної відпустки, а також середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 57358 грн. Позовні вимоги обгрунтовані посиланням позивача на трудові відносини із відповідачем із 29.08.2019 по 01.12.2020. У період роботи, із жовтня 2019 року по березень 2021 року) позивач був призваний до Збройниз сил України і у відповідності до статті 119 КЗпП України за ним, як працівником, призваним на строкову військову службу під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток. Однак, роботодавець виконував свої зобов"язання щодо виплати [PERSON] середнього заробітку до 31.01.2020 і востаннє перерахував кошти на банківський рахунок 31.01.2020. У подальшому коштів від роботодавця [PERSON] не отримував, а у квітні 2020 року поштовим зв"язком роботодавець надіслав позивачу трудову книжку, в якій був зроблений запис про звільнення 01.12.2020 з посади помічника оператора сушильних установок ТОВ „Деревообробний комбінат „Робін" за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. За твердженням позивача, заяв про звільнення він не писав, однак вирішив не подавати позову про поновлення на роботі. Написав досудову претензію до відповідача про виплату належних сум за час перебування з відповідачем у трудових відносинах, а також про компенсацію щорічної основної відпустки: за відпрацьований період із 29.08.2019 по 28.08.2020 - 24 календарні дні, за відпрацьований період із 29.08.2020 по 01.12.2020 - 6 календарних днів. Оскільки у строки, визначені у статті 116 КЗпП України, відповідач не провів розрахунок з позивачем, у відповідача виник обов"язок, визначений у ч.1 ст. 117 КЗпП України сплатити позивачу середній розрахунок за час затримки розрахунку при звільненні. Період затримки позивач визначає як 241 робочі дні, тобто із 02.12.2020 (наступного дня від дня звільнення) і до 18.11.2021 (часу пред"явлення позову до суду). У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав і просив позов задовольнити. Відповідачу документи по справі та виклик в суд направлялись за адресою реєстрації юридичної особи. Причини невручення невідомі. Представник відповідача до суду не з"явився. Згідно п. 1 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Згідно ч.7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (ч.8 ст. 128 ЦПК України) Відповідно до ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, повідомлявся про дату, час і місце судового засідання за правилами статті 128 ЦПК України, для участі у розгляді його представник до суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Доведено, що із 29.08.2019 по 01.12.2020 позивач перебував у трудових відносинах із відповідачем, що підтверджується даними трудової книжки [NUMBER] (а.с.9-10) Як встановлено судом та не заперечувалось учасниками справи, остаточний розрахунок із [PERSON] у день його звільнення відповідачем проведений не був. Зважаючи на сукупність обставин та наявних у справі доказів, суд вважає доведеним, що у лютому-листопаді 2020 року відповідач не виконував свій обов"язок по сплаті середнього заробітку у відповідності до статті 119 КЗпП України [PERSON] як працівнику, призваному на строкову військову службу під час дії особливого періоду, строк і періоди його військової служби узгоджуються із записами у військовому квитку серії [NUMBER] (а.с.43). Згідно обігової відомості по рахунку [PERSON] у АТ КБ „Приватбанк" востаннє заробітна плата надійшла позивачу від ДК „Робін" 31.01.2020. Таким чином, відповідач заборгував позивачу 48275 гривень (лютий-серпень 2020 в сумі по 4725 грн за кожен місяць, вересень-листопадад по 5000 грн за кожен місяць, за 01.12.2020 - 200 гривень, в межах заявленого за даними індивідуальних відомостей про застраховану особу із номером облікової картки [NUMBER] , РНОКПП: [NUMBER] . Не спростованим залишається і те, що відповідач не сплатив позивачу компенсацію щорічної основної відпустки: за відпрацьований період із 29.08.2019 по 28.08.2020 - 24 календарні дні, за відпрацьований період із 29.08.2020 по 01.12.2020 - 6 календарних днів. У відповідності до статті 24 Закону України „Про відпустки", у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Сума, яка підлягає стягненню з відповідача 7140 грн (30х238). Згідно п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» N 9 від 06 листопада 1992 року, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. За даними форми ОК-5 із реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов"язкового державного соціального страхування (індивідуальних відомостей про застраховану особу (а.с.11-12), страхувальником із номером ЄДРПОУ:39627921 (відповідачем) нараховано заробітну плату на суму 5000 гривень, робочих днів 21, отже середньоденна заробітна плата становила 238 гривень ( 10000/42). Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Всі суми, належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. З матеріалів справи убачається, що позивач просив стягнути з відповідача середній заробіток за 241 р.днів затримки розрахунку при звільненні, тобто за період із 02.12.2020 по день подання позову до суду - по 18.11.2021. І така заборгованість становить 57358 грн (241х 238). Вказані вимоги позивачем в ході розгляду не змінювались. За таких обставин, встановивши, що у день звільнення всі належні звільненому працівникові суми виплачені не були, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку та в межах заявленого по день пред"явлення позову до суду. Беручи до уваги, що [PERSON] звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому відповідно до вимог ст.141 ЦПК України сума судового збору у розмірі 908 грн за розгляд справи підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved