Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-25 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернулися [PERSON] , [PERSON] з позовом до [PERSON] про визначення розміру часток у спільній сумісній власності земельної ділянки. В обґрунтування позовних вимог зазначають, що [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 червня 2012 року, виданого шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, реєстровий номер № 2-427 належить 59/200 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 жовтня 2020 року, виданого шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, реєстровий номер № 1-583 належить 59/200 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . [PERSON] , яка померла [INFO] , належали 41/100 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Для прийняття спадщини після померлої звернулась [PERSON] , проте свідоцтво про право на спадщину не отримала. Домоволодіння [ADDRESS] , знаходиться на земельній ділянці, кадастровий номер 1210100000:04:174:0037, площею 0,1 га, яка знаходиться у спільній сумісній власності гр. [PERSON] , [PERSON] та померлої [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 19.08.2015, індексний номер 42500572, однак узазначеному свідоцтві про право власності від 19 серпня 2015 року не визначені розміри часток земельної ділянки, що належать кожному із співвласників. Наголошували, що у кожного із співвласників домоволодіння, які мають частку у спільному будинку, виникає й право власності на земельну ділянку у відповідній частині, яка необхідна для обслуговування будинку, а тому просили суд визначити розмір часток у спільній сумісній власності земельної ділянки кадастровий номер 1210100000:04:174:0037, площею 0,1 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , між її співвласниками в частинах відповідно до частин, які належать співвласникам у праві власності на домоволодіння, визначивши [PERSON] - 59/200 частин земельної ділянки кадастровий номер 1210100000:04:174:0037, площею 0,1 га, яка розташована за адресою [ADDRESS] , [PERSON] - 59/200 частин земельної ділянки кадастровий номер 1210100000:04:174:0037, площею 0,1 га, яка розташована за адресою [ADDRESS] , та визначити частку померлої [PERSON] - 41/100 частин земельної ділянки кадастровий номер 1210100000:04:174:0037, площею 0,1 га, яка розташована за адресою [ADDRESS] . Представник [PERSON] , [PERSON] позов підтримав та просив задовольнити. Представник [PERSON] просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов [PERSON] , [PERSON] підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 червня 2012 року, виданого шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, реєстровий номер № 2-427 належить 59/200 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 жовтня 2020 року, виданого шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, реєстровий номер № 1-583 належить 59/200 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . [PERSON] , яка померла [INFO] , належали 41/100 частин домоволодіння що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Із заявою про прийняття спадщини після померлої звернулась [PERSON] , проте свідоцтво про право на спадщину не отримала. Домоволодіння [ADDRESS] , знаходиться на земельній ділянці, кадастровий номер 1210100000:04:174:0037, площею 0,1 га, яка знаходиться у спільній сумісній власності гр. [PERSON] , [PERSON] та померлої [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 19.08.2015, індексний номер 42500572. Відповідно до статті 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Статтею 355 ЦК України встановлено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України). Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (частина перша статті 368 ЦК України). Згідно зі статтею 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Згідно зі статтею 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Результат системного аналізу статей 183, 358, 364 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. У відповідності до статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Відповідно до статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно зі статтею 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. Відповідно до частини першої статті 120 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) у діючій редакції у разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі. Стаття 120 ЗК України в редакції, чинній на час придбання позивачем частки у спірному домоволодінні, визначала особливий правовий механізм переходу прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будівлю і споруду, які розміщені на цій земельній ділянці. Так, частина перша статті 120 ЗК України (у відповідній редакції) передбачала, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Разом з тим при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, як і у справі, яка переглядається, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. При цьому слід враховувати, що положеннями частини четвертої статті 120 ЗК України (у зазначеній редакції) визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Таким чином, при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у відповідній редакції слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20). При таких обставинах суд, належним чином оцінивши докази, подані сторонами, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, враховуючи вказані норми матеріального права, дійшов висновку, що поділ земельної ділянки між [PERSON] та [PERSON] слід здійснити відповідно до розміру їхніх часток у праві власності на жилий будинок та господарські споруди, а тому вимоги в частині визначення [PERSON] 59/200 частин земельної ділянки кадастровий номер 1210100000:04:174:0037, площею 0,1 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] 59/200 частин земельної ділянки кадастровий номер 1210100000:04:174:0037, площею 0,1 га, яка розташована за адресою [ADDRESS] підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог стосовно визначення розміру частки померлої. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Позивачі [PERSON] та [PERSON] просили суд визначити частку померлої [PERSON] - 41/100 частин земельної ділянки кадастровий номер 1210100000:04:174:0037, площею 0,1 га, яка розташована за адресою [ADDRESS] . Визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності. Аналогічного за змістом правового висновку Верховний Суд дійшов у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі № 61-11210св19 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18). Зважаючи на викладене, позовні вимоги в частині визначення частки померлої [PERSON] у праві спільної власності на земельну ділянку, не відповідають визначеному статтею 16 ЦК України способу захисту, є неефективними та не підлягають задоволенню.

Outcome: partial