Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу. Обґрунтовуючи позов покликається на те, що шлюб між нею та відповідачем зареєстрований 06 березня 2001 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 305. Зазначає, що у шлюбі дітей немає. Відповідач недовгий час проживав із позивачкою за адресою: [ADDRESS] . Проте покинув позивачку, до неї не повернувся, на телефонні дзвінки не відповідає. Внаслідок розбіжностей в погляді на життя та сім`ю, життєвих цінностей, вони, втратили почуття лобові та поваги один до одного. Спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують. Позивачка переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечитиме її інтересам. Примирення неможливе, сім`я існує лише формально, така розпалась остаточно та відновленою бути не може. Позивачка у судове засідання не з`явилася, представниця позивачка- адвокатка Січевич І. М. подала до суду заяву про розгляд справи за їхній відсутності, позов підтримує, просить такий задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, шляхом направлення повісток про виклик до суду засобами поштового зв`язку, про причини неявки суд не повідомив. Відзиву не подав, тому суд вважає за доцільне проводити заочний розгляд справи. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, постановляє заочне рішення. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою учасників справи в судове засідання, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, розгляд справи проведено судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що позивачка [PERSON] є громадянкою України, а відповідач [PERSON] громадянином Канади. Відповідно до ст. 3 Цивільно-процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та ЗУ "Про міжнародне приватне право" Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Питання, що виникають у сфері приватно-правових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави), у тому числі й питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються згідно із Законом України "Про міжнародне приватне право". Згідно з ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право», припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право», правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Відповідно до п. 11 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом" 16.05.2013 № 24-754/0/4-13 передбачено, що правові наслідки шлюбу з іноземним елементом визначаються статтею 60 Закону України "Про міжнародне приватне право". Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом тієї держави, громадянами якої вони є одночасно, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі. Наприклад, якщо подружжя, що є громадянами різних держав, спільно проживали на території України і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу здійснюється за законодавством України. У випадку відсутності такої ситуації - правові наслідки шлюбу визначаються правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Судом встановлено, що позивачка є громадянкою України. Позивачка, обґрунтовуючи позовні вимоги, вказувала що вони з відповідачем після реєстрації шлюбу спільно проживали за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи вищевикладене, а також те, що шлюб між сторонами було укладено на території України, місце проживання [PERSON] та [PERSON] як подружжя було в Україні, позивачка на даний час продовжує проживати на території Україні, де має постійне зареєстроване місце проживання, суд вважає за необхідне до даних правовідносин при вирішенні справи про розірвання шлюбу застосувати право України. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони 06 березня 2001 року зареєстрували шлюб у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 305, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (аркуш справи 7). Згідно з ч. 2 ст. 140 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно з ст. 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до частин 3 та 4 статті 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Встановивши, що сторони втратили взаємні подружні почуття, між ними склались відносини, які не сприяють подальшому збереженню їх сім`ї, суд дійшов висновку про те, що подальше спільне життя сторін не можливе, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому шлюб слід розірвати. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки у зв`язку із реєстрацію шлюбу позивачка не змінювала дошлюбне прізвище, то суд не вирішує питання у відповідності до ст. 113 СК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved