Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-07 00:00:00

Згідно уточнених позовних вимог [PERSON] просить: - виділити в натурі ? частку житлового будинку з господарчо-побутовими будівлями по [ADDRESS] припинивши право спільної часткової власності та визнати право власності на виділену частку нерухомого майна кожному окремо по ? частині [PERSON] та ? - [PERSON] ; - встановити порядок користування земельною ділянкою, розташованої по [ADDRESS] , між [PERSON] та [PERSON] по ? та ? частин відповідно. На обґрунтування у позові вказано, що спірний будинок з господарчо-побутовими будівлями належить сторонам на праві спільної часткової власності, зокрема [PERSON] - ? частина, а [PERSON] - ?. Дані будівлі розташовані на земельній ділянці площею 0,14 га, яка не приватизована. Між сторонами склалися складні відносини і спільне користування зазначеною нерухомістю є неможливим, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Представник позивача за ордером адвокат Черпакова О.І. подала клопотання про розгляд справи за їх відсутності, поділити житловий будинок з господарчо-побутовими будівлями та встановити порядок користування земельною ділянкою відповідно до ІІ варіанту експертизи. Відповідач [PERSON] , яка про день і час розгляду справи була повідомлена належним чином і завчасно (а.с.108), жодного разу не з`явилася у судове засідання, правом надання відзиву не скористалася, в чергове подала заяву про відкладення розгляду справи, оскільки перебуває за межами міста. Третя особа Конотопський міськвиконком свого представника у судове засідання не направили, письмових пояснень щодо позову не надали. Суд, дослідивши представлені докази дійшов таких висновків: 1) Щодо розгляду справи за відсутності відповідача, який не з`явився в черговий раз подавши заяву про відкладення судового засідання. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). Згідно із положеннями частини третьої статті 13 ЦПК учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За змістом статей 43, 44 ЦПК учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами. За положеннями частини третьої статті 131 ЦПК учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до частини першої, пунктів 1-2 частини другої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (частина четверта статті 223 ЦПК). В даному випадку має правове значення лише належне повідомлення відповідача про день та час розгляду справи та повторність неявки в судове засідання. Як зазначалося вище відповідач жодного разу не з`явився у судові засідання надсилаючи заяви про відкладення розгляду справи, при цьому завчасно повідомлявся про день і час судових засідань, зокрема й 08.06.2022 року про що свідчить особиста підпис у судовій повістки (а.с.108). Проте, проігнорувавши останнє повідомлення [PERSON] звернулася із черговою заявою про відкладення справи. Такі дії слід розцінювати як спроба затягування процесу, а тому суд дійшов переконання про необхідність вирішення справи на підставі наявних доказів. 2) Вирішуючи спір по суті суд враховує наступне. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності (частина перша статті 364 ЦК України). Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними (частина перша статті 367 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України співвласник має право на надання йому в окреме володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Статтями 364, 367 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності, в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 ЦК України. За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна таке питання вирішується судом. Відповідно до статей 183, 367 ЦК України виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. Системний аналіз статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави для висновку, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним входом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася. Згідно із правозастосовними орієнтирами викладеними у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», виділ у натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, можливий, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. В окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і при відсутності згоди власника, що виділяється, зобов`язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов`язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншою жилою площею. Відповідно до частини першої статті 120 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди (частина четверта статті 120 ЗК України). У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» вказано, що одночасно з розв`язанням спору про право власності на будинок, виділ частки або встановлення порядку користування конкретними приміщеннями, суд може також вирішити позов, якщо він заявлений, про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою між громадянами, яким жилий будинок належить на праві спільної власності. У постанові Верховного Суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 6-2454цс16 зазначено, що «відповідно до статті 90 ЗК України (в редакції, що діяла на момент укладення договору купівлі-продажу частини будинку) на землях міст при переході прав власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. При переході будівлі у власність кількох осіб земельна ділянка переходить в користування всіх співвласників будівлі. Частиною першою статті 356 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до статей 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 цього Кодексу. Аналогічне положення закріплено в частині третій статті 88 ЗК України. Частиною першою цієї статті передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Оскільки володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, в тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, то при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або жилий будинок, слід брати до уваги цю угоду. Це правило стосується тих випадків, коли житловий будинок поділено в натурі. За правилом частини другої статті 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Частина четверта статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачала, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди. Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю та споруди, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Отже, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України , особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Разом з тим відповідно до частини першої статті 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Зазначені положення щодо користування власністю цілком повинні застосовуватись до майнових прав на майно (зокрема до права користування земельною ділянкою). Відтак право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (частина п`ята статті 319 ЦК України). Отже, при вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном». Із представлених доказів видно, що будинок з господарчо-побутовими будівлями розташований по [ADDRESS] належить сторонам на праві спільної часткової власності, зокрема ? - позивачу [PERSON] та ? - відповідачу [PERSON] (а.с.5-16). Спірна садиба перебуває на земельній ділянці площею 0,1344 (0,14) га і була виділена під будівництво з фонду сільської ради із земель запасу «Ріллі» колишньому власнику [PERSON] (а.с.17,38). Між сторонами склалися складні відносини і спільне користування зазначеною нерухомістю є неможливим, вони не змогли досягти згоди в позасудовому порядку про спосіб виділення частки в натурі із спірного майна. Дані обставини фактично не оспорюються. За висновком судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 115/1562/39, складеного 02.11.2021 року судовими експертами, повноваження яких підтверджені відповідними свідоцтвами, на розсуд суду запропоновано два варіанти можливого розподілу житлового будинку та два варіанти розподілу порядку користування земельною ділянкою. При цьому визначено, що у спірній садибі [PERSON] належить 25/100 (1/4) ідеальних частин, а [PERSON] - 75/100 (3/4) ідеальних частин (а.с.52-86). Позивач просить поділити будинок та встановити порядок користування земельною ділянкою відповідно до другого варіанту експертизи за яким: - 1-му співвласнику ( [PERSON] ) виділяються (показано рожевим кольором в додатку №1) наступні приміщення і надвірні будівлі домоволодіння: 1. Приміщення житлового будинку літ. «А-І», загальною площею 35,2 м2, інвентарною вартістю: 132069 грн. (464117 /123,7 х 35,2): - кухня «1-4», площею 13,5 м2; - житлова кімната «1-5», площею 21,7 м2; Всього по житловому будинкові: 35,2 м2. 2. Господарські споруди: Колодязь літ. «К» в загальному користуванні. 1/4 огорожі. Всього: 132069 грн., що складає 27/100 ідеальних часток. Компенсація на користь другого співвласника складає - 8400 грн. (27/100 - 25/100)х420000. 2-му співвласнику ( [PERSON] ) виділяються (показано синім кольором в додатку №1) наступні приміщення і надвірні будівлі домоволодіння: 1. Приміщення житлового будинку літ. «А-І», загальною площею 34,9 м2, інвентарною вартістю: 130943 грн. (464117 /123,7 х 34,9): - передня «1-3», площею 20,2 м2; - житлова кімната «1-6», площею 14,7 м2. Всього по житловому будинкові: 34,9 м2. 2. Приміщення прибудови літ. «а», загальною площею 22,1 м2, інвентарною вартістю: 82918 грн. (464117 /123,7 х 22,1): - тамбур літ. «1-1»,площею 2,8 м2; - веранда літ. «1-2»,площею 11,2 м2; - котельня літ. «1-7»,площею 8,1 м2. Всього по прибудові: 22,1 м2. 3. Приміщення мансарди літ. «а», загальною площею 31,5 м2, інвентарною вартістю: 118187 грн. (464117 /123,7 х 31,5): - коридор літ. «1-8»,площею 8,4 м2; - житлова кімната «1-9», площею 14,4 м2; - шафа літ. «1-10»,площею 1,1 м ; - житлова кімната «1-11», площею 7,6 м2. Всього по мансарді: 31,5 м2. 4. Господарські споруди: Душ літ. «Б», вартістю 3546 грн. Вбиральня літ. «Д», вартістю 6688 грн. Погріб літ. «п/г», вартістю 19226 грн. Колодязь літ. «К» в загальному користуванні. 3/4 огорожі. Всього: 361508 грн., що складає 73/100 ідеальних часток. Для здійснення даного варіанту поділу необхідно провести наступні переобладнання: 1. В стіні кімнаті «1-5» влаштувати дверний проріз с подвійними утепленими дверима; 2. Між кімнатою «1-3» і кімнатою «1-4» закласти дверний проріз; 3. Між кімнатою «1-3» і кімнатою «1-5» закласти дверний проріз; 4. Між кімнатою «1-5» і кімнатою «1-4» влаштувати дверний проріз. Виконати окреме газопостачання, електропостачання і опалення. Переобладнання необхідно проводити відповідно до вимог ДБНА.3.1-5-96 «Організація будівельного виробництва». При обладнанні дверних і віконних прорізів у капітальних стінах необхідно розробити проект. Отже: 1-му співвласнику виділяються (показано рожевим кольором в додатку № 1) наступні приміщення і надвірні будівлі домоволодіння: приміщення житлового будинку літ. «А-1», кухня «1-4», площею 13,5 м.кв., житлова кімната «1-5», площею 21,7 м.кв. Господарські споруди: колодязь літ. «К» в загальному користуванні, ? огорожі, що складає 27/100 ідеальних часток. Компенсація на користь другого співвласника складає - 8400 грн. 2-му співвласнику виділяються (показано синім кольором в додатку № 1) наступні приміщення і надвірні будівлі домоволодіння: приміщення житлового будинку літ. «А-1», передня «1-3», площею 20,2 м.кв., житлова кімната «1-б», площею 14,7 м.кв. Приміщення прибудови літ «а», тамбур літ. «1-1», площею 2,8 м.кв., веранда літ. «1-2», площею 11,2 м.кв., котельня літ. «1-7», площею 8,1 м.кв. Приміщення мансарди літ. «а»: коридор літ. «1-8», площею 8,4 м.кв.; житлова кімната «1-9», площею 14,4 м.кв., шафа літ «1-10», площею 1,1 м.кв., житлова кімната «1-11», площею 7,6 м.кв. Господарські споруди: душ літ. «Б», вбиральня літ. «Д», погріб літ. «п/г», колодязь літ. «К» в загальному користуванні, ? огорожі, що складає 73/100 ідеальних часток. II Варіант порядку користування земельної ділянки площею 0,1344га. (Графічно відображено в Додатку №3 арк.2) Для утримання проходів, експерт передбачає ділянку загального користування загальною площею 28 м2. співвласнику на 1/4 від загальної площі - 1344 м2 припадає земельна ділянка площею 322м2 (1344* 1/4-28/2); співвласнику на 3/4 від загальної площі - 1344 м2 припадає земельна ділянка площею 994м2 (1344*3/4-28/2). Таким чином, при цьому варіанті: 1-му співвласнику - виділяється в особисте користування земельна ділянка площею 0,0322га (322м2) (220м2+102м2), яка відображена жовтим кольором з урахуванням площі під будівлями. Зазначена площа земельної ділянки складається з двох частин: 220 кв.м. та 102 кв.м. 2-му співвласнику - виділяється в особисте користування земельна ділянка площею 0,0994га (994 м2) (960м2+34м2), яка відображена блакитним кольором з урахуванням площі під будівлями. Зазначена площа земельної ділянки складається з двох частин: 960 кв.м. та 34 кв.м. Земельна ділянка спільного користування подвір`я разом с колодязем літ. «К» відображена без кольору загальною площею 28 м2. Погоджуючись із запропонованим стороною позивача варіантом суд зазначає таке. Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Згідно із частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК). Відповідно до статті 80 ЦПК достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК). Слід також зауважити, що коли погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном (постанова Верховного Суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 6-2454цс16). Враховуючи планування спірного житлового будинку та земельної ділянки, на якій він розташований, незначне відступлення від належних сторонам ідеальних частин будинку, при цьому суттєве зменшення робіт з переобладнання, а також відсутність будь-якої правової позиції відповідача щодо можливих варіантів розподілу спірної нерухомості, що свідчить про байдужість до спору, суд вважає необхідним задовольнити вимоги позивача поділивши садибу та встановити порядок користування земельною ділянкою саме відповідно до другого варіанту висновку експертів стягнувши з позивача на користь відповідача грошову компенсацію за відступлення від ідеальних часток будинку. Статтею 141 ЦПК регламентовано, що у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Відтак з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені понесені судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 1233 грн. 94 коп. (а.с.1) та вартість експертизи - 9380 грн. 60 коп. (а.с.103-105), а всього 10614 грн. 54 коп.

Outcome: approved