Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

22 лютого 2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви, позивач зазначає, що 07 серпня 2012 року зареєструвала шлюб з відповідачем по справі. [INFO] у сторін народилася дочка [PERSON] . Спільне життя у сторін не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Між сторонами припинилися подружні відносини, зникло взаєморозуміння. Спільне господарство сторони не ведуть і втратили почуття любові та поваги один до одного. Шлюб носить формальний характер. Можливості зберегти сім`ю немає. Примирення між сторонами неможливе. Позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечитиме її інтересам та інтересам дитини. Щодо вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, то позивач вказує, що дитина проживає з позивачем і перебуває на її утриманні, оскільки сторони проживають окремо. Коштів, необхідних для нормального розвитку дитини, позивачу не вистачає. Батько участі у вихованні й утриманні дочки не приймає та матеріально не допомагає. Відповідач є працездатним, інших дітей не має, проте коштів на утримання дитини не надає. Відповідач офіційно на території України не працює, періодично працює за кордоном, має нерегулярний, мінливий дохід, оскільки сплачує дольову участь у будівництві відповідно до договору купівлі-продажу майнових прав від 29 червня 2021 року. Дитина сторін є дитиною з інвалідністю, часто хворіє, позивачем витрачаються значні кошти на лікування та придбання ліків для дочки. За таких обставин позивач просить розірвати шлюб, неповнолітню дочку залишити проживати з позивачем, стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 4000,00 грн щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 25 лютого 2022 року позовну заяву залишено без руху. 29 березня 2022 року позивачем усунуто недоліки. Ухвалою суду від 30 березня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 11 квітня 2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву. У даному відзиві відповідач позовні вимоги визнав частково, не заперечив проти розірвання шлюбу з позивачем та визначення місця проживання дитини з матір`ю [PERSON] . Стосовно стягнення з нього аліментів на утримання дочки визнав частково, не заперечив проти стягнення з нього аліментів у розмірі 2618,00 грн, оскільки на даний час ніде не працює, а тому не має можливості сплачувати аліменти у розмірі 4000,00 грн. Відповідач додає, що сам по собі факт укладення договору купівлі-продажу майнових прав від 29 червня 2021 року абсолютно не свідчить про наявність у нього матеріальної можливості сплачувати аліменти в сумі 4000,00 грн, як того вимагає позивачка. Зазначає, що постійно матеріально забезпечує дочку, купляє все необхідне для її фізичного та духовного розвитку. У подальшому по мірі можливості готовий нести додаткові витрати на дитину, необхідні для її розвитку, здібностей, необхідністю лікування, тощо (а.с.33-34). Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала частково, просила шлюб розірвати, дитину залишити проживати з нею та стягувати з відповідача аліменти на утримання дочки у розмірі 3500,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідач у судовому засіданні просив шлюбі розірвати, строку на примирення не надавати, доньку залишити проживати з матір`ю, позовні вимоги про стягнення аліментів визнав частково у розмірі 3500,00 грн. Суд, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 07 серпня 2012 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с. 3). Як вбачається з копії свідоцтва про народження, батьками [PERSON] , [INFO] , є батько [PERSON] та мати [PERSON] (а.с. 4). Відповідно до копії посвідчення серії [NUMBER] , дитина [PERSON] , [INFO] , є дитиною з інвалідністю (а.с.7, 23). Згідно консультативного висновку спеціаліста від 09 жовтня 2019 року, рекомендовано спостерігати та лікувати за місцем проживання у профільних спеціалістів [PERSON] (а.с.8). Позивачем придбавалися медичні препарати для лікування доньки (а.с.9). 29 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне будівельно-виробниче підприємство «МЖК Експрес-24», Продавцем, [PERSON] та [PERSON] , Покупцями, був укладений договір купівлі-продажу майнових прав, за умовами якого Продавець зобов`язується створити та передати у власність Покупців у строк до 30 серпня 2022 року, а Покупець зобов`язується оплатити і прийняти квартиру, що буде створена в майбутньому і розташована в багатоквартирному житловому будинку за будівельним № 10/3 мікрорайону на території колишнього військового містечка [ADDRESS] (а.с.10-13). Відповідно до довідки № 72 від 16 лютого 2022 року, що видана Тисменицькою міською радою [PERSON] , вона працює в Тисменицькій ДШМ ім. Й.Княгиницького з 04 січня 2021 року. На даний момент займає посаду викладача (а.с.14). Згідно копії трудової книжки, 30 квітня 2018 року [PERSON] звільнений з роботи за власним бажанням на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України (а.с.35-38). Суд, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини припинення сімейних стосунків, дійшов висновку про задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - це одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 Сімейного кодексу України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання (частина друга статті 104 Сімейного кодексу України). Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина перша статті 110 Сімейного кодексу України). Згідно частини другої\~статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що причина розладу подружніх відносин між сторонами є справжньою, глибинною, подружжя фактично припинили спільне проживання і сімейне життя з поважних причин. Суд дійшов висновку, що у даний час шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати, а неповнолітню дитину залишити проживати з матір`ю. Згідно частини другої\~статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. В порядку частини другої статті 115 Сімейного кодексу України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд виходить з наступного. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована\~постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлює, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до\~статті 51 Конституції України\~та\~статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно статті 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя\~статті 181 Сімейного кодексу України). Частиною першою статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За приписами частини другої статті 182 Сімейного кодексу України,\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно частини першої статті 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Обов`язок батьків по утриманню своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення ним повноліття і являє собою як моральний, так і правовий обов`язок батьків. Сам факт народження дитини покладає на батьків обов`язки, зокрема, щодо її утримання. Відповідно до вимог\~частини першої статті 191 Сімейного кодексу України,\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Стягуючи аліменти та визначаючи їх розмір, суд враховує стан здоров`я відповідача, те, що у нього на утриманні, окрім дочки [PERSON] , [INFO] , інших дітей немає, рівень забезпеченості відповідача, визнання відповідачем позову у розмірі 3500,00 грн, а також те, що відповідач добровільної допомоги на утримання дочки не надає. У зв`язку з наведеним суд вважає необхідним та можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки у твердій грошовій сумі у розмірі 3\~500,00 грн щомісяця, починаючи з моменту пред`явлення позову до суду, тобто з 22 лютого 2022 року, і до досягнення дитиною повноліття, задовольнивши позовні вимоги частково, оскільки відповідач має можливість надавати позивачу на утримання дитини аліменти саме у такому розмірі. На підставі пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України, рішення суду підлягає негайному виконанню по справам про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. З частини шостої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України\~вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. У пункті 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» зазначено, що від сплати судового збору звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Враховуючи те, що позивач на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій містяться вимоги про розірвання шлюбу, а на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» за пред`явлення позовної вимоги про стягнення аліментів, тому суд дійшов висновку про стягнення судового збору за дві вимоги немайнового характеру по 992,40 грн, тобто у загальному розмірі 1984,80 грн з відповідача в дохід держави. На підставі вищевикладеного, відповідно до статті 51 Конституції України, статей 24,\~110,\~112,\~113,\~114, 180-182, 184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial