Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~16 березня 2021 року представник позивача Гребенюк О.С. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 29 листопада 2013 року у розмірі 17152 грн. 34 коп. та судових витрат у розмірі 2270 грн. (Т.1 а.с.2-6) В обґрунтуванні позову посилається на те, що [PERSON] звернулася до банку із метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала заяву б/н від 29 листопада 2013 року. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, у подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 5800 грн. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. В анкеті-заяві про укладення кредитного договору від 29 листопада 2013 року відповідач підтвердив свою згоду на те, що ця заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг, "Правилами користування платіжною карткою", "Тарифами Банку", складає між ними договір. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши [PERSON] можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах кредитного ліміту. Позивач зазначає, що відповідач належним чином не виконує зобов`язання за кредитним договором, в результаті чого станом на 24 лютого 2021 року виникла заборгованість в сумі 20738 грн. 11 коп., яка складається з 17152 грн. 34 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 3585 грн. 77 коп. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України. Проте, кредитодавець на свій розсуд вимагає від боржника лише заборгованість за кредитом в сумі 17152 грн. 34 коп. Ухвалою від 01 квітня 2021 року вирішено відкрити провадження у справі та розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження, за участі сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву, терміном 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Копію даної ухвали суду разом з позовною заявою та доданими до неї доказами відповідач отримала особисто 10 квітня 2021 року. (Т.1 а.с.86) 11 травня 2021 року відповідач через електронну пошту направила до суду відзив та в порядку ст.435 ЦПК України - заяву про розстрочку виконання рішення суду на 3 роки, платежами рівними частинами. Крім того, просить звільнити її від сплати судових витрат на користь позивача, згідно ст.136 ЦПК України та ст.8 Закону України «Про судовий збір». (Т.1 а.с.88-89) Оскільки, відповідачем не було до відзиву додано документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів представнику позивача та надані додатки до відзиву не було завірено належним чином, тобто порушено встановлені вимоги ч.ч.2, 4, 5 ст.95 та п.2 ч.5 ст.178 ЦПК України, судом було повернуто відзив відповідачу. (Т.1 а.с.100) 20 травня 2021 року відповідач повторно подав до суду відзив, з належним чином завіреними додатками та доказами направленнями їх представнику позивача від 17 травня 2021. (Т.1 а.с.106-146) У своєму відзиві просить суд відмовити у задоволенні позову повністю, судові витрати покласти на позивача, а розгляд справи проводити в загальному позовному провадженні. В обґрунтуванні відзиву посилається на те, що вона є матір`ю 5 дітей, одна з яких є дитиною з обмеженими можливостями. 29 листопада 2013 року їй було надано соціальну картку і разом з тим укладено кредитний договір на підставі поданої заяви до Приватбанку. Відразу кредитний ліміт на картці був у розмірі 3393 грн. 07 коп., потім він збільшувався. Частину кредитних коштів вона повернула відразу, а в подальшому борг погашала частинами на умовах овердрафту. В подальшому через карантин, тяжкі сімейні обставини і хворобу дитини, погашати борг не змогла. Банк безпідставно нарахував та списав з її рахунку комісію на загальну суму 4000 грн., що значно перевищує заборгованість за первісним кредитом і відсоткову ставку за первісними умовами договору, на які вона погоджувалася. Сам договір кредитування вважає нікчемним. Крім того, вказує, що в банку брала лише 13800 грн., тому вважає, що банк дезінформував суд про реальне тіло кредиту. 25 травня 2021 року представник банку подав до суду письмові заперечення в яких вказує, що відповідач до певного часу належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що остання знала про умови кредитування та визнала свої зобов`язання за договором. Тому, посилання відповідача про те, що вона не була ознайомлена з умовами кредитування не має прийматися судом до уваги. (Т.1 а.с.148-151) 15 червня 2021 року представник банку направив до суду відповідь на відзив, в якому вказав, що банк помилково направив до суду та відповідачу заперечення, тому просить не брати до уваги заперечення та обґрунтував його з тих підстав, які були вказані в запереченнях. (Т.1 а.с.172-183) 16 вересня 2021 року представник відповідача, адвокат Шаповал О.В подала до суду клопотання про поновлення строків подання доказів та їх приєднання до справи. (Т.1 а.с.213-219) Представник позивача в судове засідання не з`явився. Разом з позовом до суду подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. (Т.1 а.с.7) Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися. 17 березня 2022 року подали заяву про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги не визнають повністю. (Т.2 а.с.43-44) Оскільки, сторони у справі не з`явилися в судове засідання для розгляду справи по суті, фіксація судового засідання технічними засобами не здійснювалася, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено слідуючі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.3 ст.83 ЦПК України відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. Згідно ч.7 ст.178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Судом встановлено, що відповідач копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, разом з позовною заявою та доданими до неї доказами отримала особисто 10 квітня 2021 року. Тобто, кінцевий строк подачі відзиву 25 квітня 2021 року. Проте, відповідач подала до суду відзив з порушенням вимог ст.ст.95, 178 ЦПК України вперше 11 травня 2021 року та повторно 20 травня 2021 року, без клопотання про поновлення строків для подачі відзиву та доданих до нього доказів. Згідно ч.8 ст.83 ЦПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. В зв`язку з чим, надані суду відповідачем докази, разом з відзивом, до розгляду судом не приймаються. (Т.1 а.с.135-145) Згідно ст.ст.12,\~13,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивачем по справі, згідно заповненої 29 листопада 2013 року відповідачем анкети-заяви, був відкритий картковий рахунок та [PERSON] був наданий доступ до грошових коштів, які належать установі банку. (Т.1 а.с.32) Згідно довідки банку без будь-якого номеру і дати, [PERSON] на підставі кредитного договору б/н отримала три кредитні картки: -№ [NUMBER] 12 лютого 2014 року з терміном дії до серпня 2017 року; -№ [NUMBER] 01 червня 2016 року з терміном дії до березня 2018 року; -№ [NUMBER] 17 травня 2017 року з терміном дії до лютого 2021 року. (Т.1 а.с.31) З довідки банку без номеру та дати, про зміну умов кредитування кредитної картки оформленої на [PERSON] вбачається, що за карткою № [NUMBER] , яка стартувала 12 лютого 2014 року, до 04 червня 2014 року діяв кредитний ліміт в розмірі 2000 грн., потім з 05 червня 2015 року його було зменшено до 1890 грн., потім з 31 січня 2017 року збільшено до 5800 грн., та з 16 серпня 2018 року зменшено до нуля. (Т.1 а.с.30) Як вбачається з відзиву на позов, сам факт користування кредитними коштами банку відповідач не заперечує. Сторонами по справі, у розумінні ст.ст.\~202,\~203,\~205,\~207,\~208 ЦК України, правочину укладено не було. Заява-анкета, що була складена відповідачем, не містить умов, за якими кредитором були здійснені нарахування: відсотків, пені, як за кредитним договором, а тому правовідносини, що склалися між сторонами, не відповідають ст. ст.\~11,\~14,\~1054-1055 ЦК України. Крім того, в самій анкеті-заяві взагалі відсутня відмітка про те, що [PERSON] виявила бажання отримати кредитну картку «Універсальна», не вказано бажаний ліміт по карті та те, що вона ознайомилася та одержала під розпис пам`ятку клієнта. Відсутній підпис відповідача і на Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», на який посилається представник позивача в обгрунтуванні позовних вимог. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом\~статті 1056-1 ЦК України\~в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою\~статті 551 ЦК України\~визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою\~статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 29 листопада 2013 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Проте, як вбачається з виписки банку з кредитного карткового рахунку [PERSON] систематично в автоматичному режимі списувалися кошти на погашення відсотків, процентів відповідно до ст.625 ЦК України, пеня за прострочку за кредитом. Відповідно, в результаті списування коштів з карткового рахунку відповідача збільшувалася заборгованість за кредитом. В Україні визнається і діє принцип верховенства права.\~Конституція України\~має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі\~Конституції України\~і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у\~статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою\~статті 1 ЦК України, цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у\~статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої\~статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої\~статті 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій\~статті 509 ЦК України\~вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша\~статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів»\~(далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої\~статті 1 Закону № 1023-XII, споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями\~625,\~1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Згідно наданої суду виписки Приватбанку за договором б/н станом на 26 лютого 2021 року, шляхом підрахунку отриманих (витрачених) коштів та поповнення (повернення) їх на карту, вбачається, що [PERSON] за період з 12 лютого 2014 року до 28 листопада 2020 року використала коштів на суму 64595 грн. 93 коп., тоді як погасила в більшому розмірі 67418 грн. 00 коп. Тобто фактично, отримані кошти від банку відповідач повернула навіть в більшому розмірі. (Т.1 а.с.23-29) Встановлені обставини справи та правовідносини, які склалися між сторонами, застосоване законодавство відповідають правовим позиціями викладених в судовому рішенні Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р., по справі № 342/180/17., і є обов`язковими, згідно\~ст. 263 ЦПК України. В зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що вимоги банку про стягнення заборгованості по тілу кредиту в розмірі 17152 грн. 34 коп. є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. \~\~\~\~\~\~ У відповідності до вимог п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі відмови в позові, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. В зв`язку з чим, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2270 грн. 00 коп. відноситься за рахунок позивача та не підлягає відшкодуванню. \~ \~ \~ \~Відповідач у своєму відзиві вказує, що у даній справі запланова орієнтована загальна вартість послуг з надання правової допомоги адвокатом Шаповал О.В. - 9988 грн. 00 коп. На підтвердження тому надано договір про надання правової допомоги від 10 лютого 2021 року, додаток №1 до договору із зазначенням вартості роботи адвоката за кожну послугу та ордер зі свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю. Інших доказів на підтвердження заявлених вимог про відшкодування понесення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9988 грн. 00 коп., суду не надано. Відповідно до ч.8\~ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У\~постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) зазначено, що "склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення". З огляду на викладені обставини, суд не вбачає підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу.

Outcome: dismissed