Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житлом в будинку [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що вона є співвласником зазначеного будинку. У будинку зареєстрована вона, а також [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідач [PERSON] є колишньою дружиною її сина [PERSON] . Проте 15 жовтня 2020 року вона забрала свої особисті речі та залишила будинок [ADDRESS] та на даний час у будинку вона не проживає. Відповідач не оплачуває за комунальні послуги, в утриманні житла участі не бере. У зв`язку з формальною реєстрацією місця проживання відповідача виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які нараховуються на неї та неможливістю оформити житлову субсидію. В зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач позов підтримала, дала пояснення аналогічні вищенаведеному, просить позов задовольнити. У судовому засіданні третя особа [PERSON] позов підтримав, просить позов задовольнити. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак 19 квітня 2022 року подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутності. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи без участі відповідача, яка відзиву суду не подала, до суду не з`явилася, будучи належним чином повідомлена про час і місце судового засідання, проте наявних у справі доказів достатньо для ухвалення рішення, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 25 січня 2022 року ухвалою суду у справі було відкрито загальне позовне провадження. 19 квітня 2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Заслухавши пояснення позивача, третьої особи, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а саме: [PERSON] - 1/4 частки; [PERSON] - 1/2 частки; [PERSON] - 1/4 частки /а.с.8,9,10/. З довідки ЛКП «Левандівка» з місця проживання про склад сім`ї і прописки від 20 грудня 2021 року № 1663 та копій паспортів громадян України убачається, що в будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] /а.с.7,51-55/. Відповідач [PERSON] та син позивача [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 серпня 2013 року, який між сторонами розірвано 22 лютого 2021 року /а.с.11/. Згідно положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Відповідач [PERSON] не проживає у спірному будинку з жовтня 2020 року і тому втратила право на користування жилим приміщенням, такий висновок суду ґрунтується на наступних доказах. Так, з пояснень позивача [PERSON] убачається, що відповідач разом із малолітнім сином [PERSON] у жовтні 2020 року виїхала з будинку [ADDRESS] та забрала свої речі. З заяви третьої особи [PERSON] убачається, що відповідач не проживає в будинку [ADDRESS] вже протягом одного року п`яти місяців /а.с.39/. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що проживає у будинку [ADDRESS] та є сусідом позивача, відповідача він не бачив близько двох років. З акту № 289 від 19 жовтня 2021 року, складеним комісією ЛКП «Левандівка», убачається, що відповідач [PERSON] в будинку [ADDRESS] не проживає з 15 жовтня 2020 року по даний час /а.с.6/. Відповідно до ч. 1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою за змістомст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Права власника житлового будинку визначені ст.383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст.156 ЖК України, ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч.4 ст.156 ЖК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є колишньою дружиною сина позивача [PERSON] та зареєстрована у спірному будинку. Згідно з ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Відповідно до ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За таких обставин, беручи до уваги, що позивач є співвласником будинку [ADDRESS] , у якому вона постійно проживає, відповідач спільно з власником у цьому житлі не проживає, комунальні послуги не оплачує, вона є колишнім членом сім`ї позивача, а також, враховуючи, що реєстрація відповідача у спірному житлі створює позивачу певні перешкоди у користуванні ним, зокрема вона не може оформити житлові субсидії, має нести додаткові витрати з утримання свого будинку, суд приходить до висновку, що право відповідача на користування чужим майном (спірним жилим приміщенням) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч. 2 ст. 406 ЦК України. Зазначена правова позиція повністю відповідає позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс6). Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню. На підставі вимог статті 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору в розмірі 908 грн. слід покласти на відповідача.

Outcome: approved