Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] , Приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Гордійчук В.П. про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 18 червня 2015 року укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Гордійчук В.П., реєстраційний номер 94. Позивач та його представник - адвокат Філатова А.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просять їх задоволити з підстав викладених у позовній заяві. Крім того, представник позивача - адвокат Філатова А.В. пояснила, що позивач зареєстрований в кімнаті [ADDRESS] . Вказану кімнату дружина позивача - [PERSON] отримала, як молодий спеціаліст, яка прибула на роботу в Рівненську обласну спілку споживчих товариств в 1988 році. В цю кімнату сім`я позивача заселилася в 1993 році. Вважає, що ордер [PERSON] на кімнату № 232 в будинку гуртожитку розташованому за адресою: [ADDRESS] виданий неправомірно. Крім того, вважає договір купівлі-продажу від 18 червня 2015 року укладений між [PERSON] та [PERSON] та попередній договір купівлі-продажу від 13 червня 2015 року про купівлю-продаж 20/100 частки від секції № 11 (кімнати № 231, 232), що в будинку гуртожитку розташованому за адресою: [ADDRESS] , за яким [PERSON] стала власником кімнат є фіктивними, так як не спрямовані на настання правових наслідків, що обумовлені ним. Позивач також вважає, що договір купівлі-продажу від 18 червня 2015 року укладений між [PERSON] та [PERSON] , що в будинку гуртожитку розташованому за адресою: [ADDRESS] , порушує права позивача, так як на дату продажу кімнат [PERSON] , він був зареєстрований в кімнаті № 232. Таким чином він позбавлений права на житло. Позивач та його представник - адвокат Філатова А.В. в судове засідання 06.06.2022 року не з`явилися, повідомлялися про час та дату розгляду справи належним чином, причину неявки суду не повідомили. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник відповідача - адвокат Рудика С.Ю. в судовому засіданні 06.06.2022 року позовні вимоги не визнала, просить відмовити в їх задоволенні з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Вказала, що з 2000 року в кімнатах №№ 231, 232 на підставі ордеру № 226 виробничого автотранспортного об`єднання Рівненської облспоживспілки виданого 14.03.2000 року [PERSON] (після укладення шлюбу прізвище « [PERSON] ») проживала [PERSON] та її дочка [PERSON] . Копія ордеру буда додана до відзиву на позовну заяву. В подальшому [PERSON] ці кімнати придбала у власність відповідно до договору купівлі-продажу від 13.06.2015 року, укладеного між нею та Рівненським виробничим автотранспортним об`єднанням, організаційна форма споживче товариство, код ЄДРПОУ 0173754, адреса: м. Рівне, вул. Млинівська, 25, а потім продала відповідачу на підставі договору купівлі-продажу частини секції від 18.06.2015 року. Всі ці докази засвідчують, що в кімнаті № 232 позивач не проживає з 2000 року. Спору про виселення [PERSON] із кімнати [ADDRESS] та вселення [PERSON] з дочкою в спірну кімнату в 2000 році не було. Також не було ніякого позову [PERSON] про визнання недійсним ордеру № 226 на вселення в кімнату [ADDRESS] сім`ї [PERSON] та виселення із кімнати № 232. Не було і спору при вселенні відповідача [PERSON] з сім`єю в кімнати № [ADDRESS] в 2015 році. Кімнати були вільними, ніяких перешкод зі сторони [PERSON] при вселенні сім`ї відповідача в спірну кімнату не було. Всі письмові докази та викладені факти засвідчують, що позивач і його члени сім`ї не проживають в спірній кімнаті з 2000 року. Наразі позивач із сім`єю проживає в кімнатах №№ 228 , 229, 230 , які до цього часу не придбані ним у власність. Третя особа - 1 - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просить у їх задоволенні відмовити. Третя особа - 2 - Приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Гордійчук В.П. в судове засідання не з`явився, повідомлялвся про час та дату розгляду справи належним чином, причину неявки суду не повідомив. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що з 2000 року в кімнатах №№ 231, 232 на підставі ордеру № 226 виробничого автотранспортного об`єднання Рівненської облспоживспілки виданого 14.03.2000 року [PERSON] (після укладення шлюбу прізвище « [PERSON] ») проживала [PERSON] та її дочка [PERSON] . З договору купівлі-продажу від 13.06.2015 року вбачається, що [PERSON] купила у продавця Рівненського виробничого автотранспортного об`єднання, організаційна форма споживче товариство, код ЄДРПОУ 0173754, адреса: м. Рівне, вул. Млинівська, 25, 20/100 частки від секції № 11 (кімнати № 231, 232), що в будинку гуртожитку розташованому за адресою: [ADDRESS] . З договору купівлі-продажу від 18.06.2015 року вбачається, що вказані кімнати [PERSON] продала відповідачу [PERSON] . Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 325 ЦК України суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Відповідно до ст. 329 ЦК України юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже зазначена норма встановлює презумпцію правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону. Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття (пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 року по справі № 522/1029/18). Позивачем не доведено належними доказами факт неправомірності набуття [PERSON] 20/100 частки від секції № 11 (кімнати № 231, 232), що в будинку гуртожитку розташованому за адресою: [ADDRESS] у продавця Рівненського виробничого автотранспортного об`єднання, організаційна форма: споживче товариство, код ЄДРПОУ 0173754, адреса: м. Рівне, вул. Млинівська. А тому, [PERSON] мала повне право розпорядитися своєю власністю на власний розсуд, включаючи і продати будь-кому вказаного нерухомого майна. Судом встановлено, що договором купівлі-продажу від 18.06.2015 року частини секції № 11 (кімнати № 231, 232), що знаходяться в будинку гуртожитку розташованому за адресою: [ADDRESS] ніяке право позивача не порушено. Відповідно до підпункту 1.8 пункту 1 глави 2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року (далі: Порядок) при посвідченні правочину щодо відчуження нерухомого майна відчужувач майна подає заяву про наявність/ відсутність прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування цим майном. З метою перевірки відсутності малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчужуваним нерухомим майном нотаріус має право додатково витребувати від підприємств, установ і організацій відомості та документи, необхідні для вчинення такого правочину. Позивач не відноситься до кола осіб зазначених у вказаному Порядку. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що в спірну кімнату [ADDRESS] вселилася на підставі ордеру в 2000 році. Ніяких перешкод від [PERSON] при вселенні її в кімнату № 232 не було. Позивач з 2000 року у кімнаті № 232 не проживав. Потім викупила у Рівненського виробничого автотранспортного об`єднання, організаційна фома споживче товариство, код ЄДРПОУ 0173754, адреса: м. Рівне, вул. Млинівська, 25, кімнати №№ 231, 232 на підставі договору купівлі-продажу від 13.06.2015 року. Позивач [PERSON] теж може викупити кімнати, якими він користується. В подальшому вказані кімнати продала відповідно до договору купівлі-продажу від 18.06.2015 року [PERSON] . Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] суду пояснили, що після укладення договору купівлі-продажу від 18.06.2015 року в кімнати № [ADDRESS] вселився відповідач із сім`єю. Де і проживає на дату розгляду справи. Будь-яких претензій зі сторони позивача про неправомірне вселення в кімнату № 232 не було. Судом встановлено, що позивач не укладав договору найму кімнати № 232 ні з [PERSON] , як попереднім власником кімнати № 232 , ні з відповідачем [PERSON] . Всі докази, які додані до позовної заяви засвідчують, що позивач не користується спірною кімнатою на протязі 22 років. Відповідно до правових позицій Верховного Суду у подібних правовідносинах, у постанові від 29 січня 2018 року справа № 766/1955/16-ц провадження № 61-755 св 18, зазначено, що якщо між сторонами по справі договору найму на проживання у спірному житловому приміщенні не укладалися, суди дійшли правильного висновку про те, що Особа_5, залишаючись зареєстрованою у будинку Адреса_1, власником якого є позивач Особа _4, є сторонньою для нього особою, яка перешкоджає позивачу належним чином користуватися і володіти вказаним житловим приміщенням, яким порушує його права, як власника. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про неможливість задоволення позовних вимог, а тому відмовляє в їх задоволенні в повному обсязі. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed