Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

01.11.2021 представник позивача звернувся до суду із позовом, покликаючись на те, що під час розгляду іншої цивільної справи в суді їм стало відомо про рішення Комарнівської міської ради № 602 від 02.07.2021 «Про затвердження акту комісії від 13.05.2021 щодо відновлення проїзду до житлового будинку [PERSON] на [ADDRESS] ». В основу цього рішення про відновлення нібито раніше існуючого проїзду ліг акт комісії від 13.05.2021, який був складений за візуальним оглядом земельних ділянок, викопіюванням із схеми с. Березець 1957 року, планом топографічного знімання території та свідчень свідків. Комісія рекомендувала відновити проїзд шириною 2.5 м до будинку [PERSON] між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] , вищеперерахованим особам замовити і розробити документацію із землеустрою на свої ділянки з врахуванням залишеного проїзду шириною 2.5 м для їх спільного використання, виконавцям робіт із землеустрою по розробці документації на земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] залишити між ними проїзд шириною 2.5 м та віднести земельну ділянку під проїздом до земель загального користування. Вважає вказане рішення незаконним та безпідставним з тих міркувань, що жодних доказів існування спірного проїзду між господарством позивача та [PERSON] немає, візуальний огляд існуючих земельних ділянок та розміщення сітки по старих межах між сусідами виключають існування проїзду до будинку [PERSON] , посилання в рішенні про наявність викопіювання зі схеми генплану с. Березець станом на 1957 рік, де ніби то відображено проїзд до ділянки [PERSON] , є надуманим та безпідставним, свідчення сусідів як доказ братися не можуть, оскільки вищевказаний проїзд ніде не відображений в схемі села 1957 року та в топографічному зніманні території. З викопіювання опорного генплану с. Березець, представленого КП «Городоцьке архітектурно-планувальне бюро» ніде не відображено наявність спірного проїзду. Вказував, що відповідач не вправі була без належного підтвердження проїзду між земельними ділянками [PERSON] і позивача в генплані с. Березець, викопіюванні-схемі с. Березець колгоспу імені Калініна, складеного за матеріалами аерофотознімання 1957, та підтвердження його існування в плані забудови садиби [PERSON] приймати рішення щодо відновлення проїзду до житлового будинку [PERSON] на [ADDRESS] , якого раніше взагалі не існувало. Третя особа користувалася заїздом до свого господарства з другої сторони земельної ділянки [PERSON] , який відображено на схемі станом на 1957 рік, опорному плані, топографічному змінанні території і який веде до будинку [PERSON] .. Вказаний проїзд третя особа закрила самовільно. Вважає таке рішення міської ради виготовленим на замовлення [PERSON] вже під час розгляду справи в суді, оскільки попередник Новосільська сільська рада не приймала жодних рішень про підтвердження наявності проїзду шириною 2.5 м чи його створення. Просив суд визнати незаконним та скасувати рішення Комарнівської міської ради № 602 від 02.07.2021 "Про затвердження акту комісії від 13.05.2021 року щодо відновлення проїзду до житлового будинку [PERSON] на [ADDRESS] ". В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги заявленого позову. Додатково пояснив, що спірний заїзд до будинковолодіння [PERSON] не відповідає протипожежним вимогам, про що свій лист уже надав представник ДСНС, він повинен мати хоча б 5.5 м, а не 2.5 як вказала у своєму рішенні Комарнівська міська рада. Також про відсутність такого заїзду свідчить викопіювання з генерального плану села Березець, де чітко видно, що заїзд до будинку [PERSON] був з іншої сторони, проте вона його перекрила. Оскільки документи однозначно свідчать про відсутність будь якого заїзду попри будинок позивача до будинку третьої особи, суд не вправі брати до уваги свідчення свідків, які можуть бути суб`єктивними. Вважає, що оспорюване рішення міської ради приймалося не виважено, поспіхом, без достатньої аргументації, в його основу ліг акт, який був складений уже на момент перебування спору у суді між тими самими сторонами, тобто такий акт фактично узаконив неіснуючий заїзд. Показання свідків свідчать про те, що прохід там був, але стихійний, з визначеним цільовим призначенням - люди просто проходили ним за водою. [PERSON] скриває від суду факт існування заїзду до її будинковолодіння зі сторони будинку її батьків, який був перекритий, а має намір облаштувати собі заїзд за рахунок чужої земельної ділянки. Просить позов задоволити. Представник відповідача Каралюс В.М. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, пояснивши, що даний спір є продовженням двох інших судових процесів, що тривають на сьогодні в Городоцькому районному суді Львівської області. Березівська сільська рада, правонаступником якої є Комарнівська міська рада, не затвердила [PERSON] технічної документації на землю, оскільки він у межі земельної ділянки включив проїзд загального користування, про який йдеться у цьому позові. Акт земельної комісії Комарнівської міської ради від 13.05.2021 не створив новий заїзд, а саме відновив уже існуючий, який був захоплений позивачем. При цьому міська рада при затвердженні цього акту брала до уваги якраз генеральний план села Березець та план топографічного знімання території. Однак представлені позивачем документи містять власноручно зроблені написи і помітки, які дійсності не відповідають і спотворюють зміст таких документів. На Генеральному плані с. Березець немає бічних вулиць, заїздів, проїздів, там нанесено лише головну центральну дорогу. Спірний заїзд до будинку [PERSON] існував ще задовго до того, як [PERSON] побудував там будинок, цей заїзд раніше слугував проходом до сільського пасовища. Новий Генеральний план с. Березець не виготовлявся через відсутність коштів в сільській раді. На сьогодні для розроблення нового заїзду потрібно виготовлення технічної документації, відтак міська рада вирішила своїм рішенням відновити уже існуючий заїзд. З приводу посилання представника позивача на порушення норм ДБН при облаштуванні такого заїзду пояснила, що такий був облаштований ще задовго до прийняття ДБН, відтак останні не можуть на нього поширюватися, крім цього ширший заїзд там облаштувати не вийде, оскільки сусідні земельні ділянки приватизовані. Крім того вказує, що будинок позивача зведений з порушенням плану забудови земельної ділянки, зокрема, відстань між його будинком і будинком [PERSON] мала становити 10 м.. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа на стороні відповідача та її представник висловилися за відмову у задоволенні позовних вимог з підстав, наведених представником відповідача. Додатково представник третьої особи пояснив, що позивач у своєму позові покликається на три документи - викопіювання із Генерального плану с. Березець 1957 року, топографічну зйомку території та опорний план села, однак жоден із цих документів не підтверджує наведені у позові підстави незаконності рішення Комарнівської міської ради. Спірний заїзд існував з 1963 року ще до того, як батькам позивача було надано дозвіл на будівництво будинку. При цьому такий дозвіл передбачав будівництво в зовсім іншому місці. Крім цього позивачем обрано неналежний спосіб захисту, оскільки жодних правовстановлюючих документів на земельну ділянку, якою він користується і яку обгородив, у нього немає, тобто немає і права власності, про захист якого йдеться. Іншого заїзду до будинку [PERSON] , зокрема і попри будинок [PERSON] , ніколи не було. Допитана в якості свідка третя особа [PERSON] в судовому засідання пояснила, що будинковолодіння в [ADDRESS] вона успадкувала після смерті бабці. До 2018 між будинками [PERSON] та [PERSON] існував заїзд до її будинковолодіння, яким користувалися усі три сім"ї. Після смерті [PERSON] вирішив приєднати наявний заїзд до своєї земельної ділянки, поставивши там огорожу. Таким чином уже на протязі 3 років вона не може користуватися єдиним існуючим заїздом до свого будинковолодіння. Ним постійно до її будинку заїжджали автомобілі, гужовий транспорт, швидка, а тому твердження представника позивача про те, що він не може існувати через невідповідність вимогам до заїздів, вважає необгрунтованими. Вказаний заїзд облаштовували спільно троє сусідів, поставили там місток, постійно підсипали дорогу, оскільки користувалися нею спільно. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що спірний заїзд до будинку [PERSON] існував задовго до того, як біля нього побудував будинок батько [PERSON] .. Цією дорогою їздили і підводи, і автомобілі, жодних спорів між сусідами ніколи не було, вони спільними зусиллями облаштовували цей заїзд. Коли батько позивача помер, загорожі навколо їхнього будинковолодіння не було. Коли позивач огороджував будинок, захопив існуючий заїзд, включивши його в свою земельну ділянку. Сусідка [PERSON] також змушена була облаштовувати вихід зі свого господарства одразу на вулицю Львівська, а заїзду до її господарства тепер не має, раніше вона також користувалася спірним заїздом. Іншої дороги до господарства [PERSON] немає, в тому числі зі сторони господарства [PERSON] . Допитаний в якості свідка позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що твердження третьої особи [PERSON] дійсності не відповідають, жодного проїзду до її земельної ділянки попри його будинковолодіння ніколи не було і не могло бути, бо там посередині стоїть криниця, яка унеможливлює проїзд до будинку [PERSON] .. Цим проходом користувалися лише з доброї волі його батька, так як криницею бабусі [PERSON] користувалося багато сусідів. Він тим проїздом не може користуватися, бо він настільки вузький, що автомобіль не зможе розвернутися у ньому, щоб в`їхати на його подвір"я. Дійсно, частково у цьому місці не було сітки, там був розрив на 6-7 м, щоб інші люди могли безперешкодно потрапити на подвір`я [PERSON] до криниці. До будинковолодіння [PERSON] заїзд був зі сторони господарства [PERSON] (батьки [PERSON] ), але станом на сьогодні його нема. Між сусідами була попередня усна домовленість, що заїзд буде облаштований між господарством [PERSON] і [PERSON] , але так нічого і не облаштували. Вказує, що відстань від його будинку до будинку [PERSON] , яка згідно плану забудови мала складати 10 м, зменшилася за рахунок того, що [PERSON] змістила свій будинок в його сторону. Присадибна земельна ділянка ним ще не приватизована, оскільки існує спір з приводу цього заїзду. Свідок [PERSON] , двоюрідна сестра позивача, в судовому засіданні пояснила, що батько позивача свого часу відпустив бабусі третьої особи [PERSON] два метри своєї земельної ділянки, щоб та могла доїхати до свого будинковолодіння, цим проходом користувалося багато сусідів, оскільки на подвір"ї [PERSON] була криниця. Колись був проїзд до будинковолодіння бабусі [PERSON] зі сторони господарства [PERSON] , але коли останні приватизували свою земельну ділянку і обгородили її такого заїзду не стало. Його мали облаштувати між господарствами [PERSON] і [PERSON] , але чомусь цього не зробили. Місточок на в`їзді дійсно є, але його облаштував батько позивача, а не сусіди спільно. Спірний проїзд дійсно звузився за рахунок того, що [PERSON] пересувала свій будинок ближче до межі, відповідно огорожа нею було посунута. Суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимоги [PERSON] з наступних міркувань. Судом встановлено, що одноосібним власником житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.10). Свідоцтво на забудову садиби в сільських населених пунктах УРСР від 27.07.1964р. видане на ім"я [PERSON] , земельна ділянка під забудову 0.10 га (а.с.9). Правовстановлюючі документи на земельну ділянку, яка знаходиться під будинком [PERSON] , у позивача відсутні. Рішенням Комарнівської міської ради Львівського району Львівської області № 602 від 02.07.2021 року «Про затвердження акту комісії від 13.05.2021р. щодо відновлення проїзду до житлового будинку [PERSON] на [ADDRESS] » вирішено затвердити Акт комісії від 13.05.2021р. щодо відновлення проїзду до житлового будинку на [ADDRESS] шириною 2.5 м між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] до попереднього стану, виконавцям робіт із землеустрою згідно з законом при розробці документації із землеустрою на земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] залишити між ними проїзд шириною 2.5 м. та віднести земельну ділянку під проїздом до земель загального користування, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] подавати на затвердження до міської ради документацію із землеустрою на свої земельні ділянки із врахуванням п.2 рішення. При цьому міська рада при прийнятті вказаного рішення керувалася ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст.12, 122, 158-161 Земельного кодексу України та врахувала пропозиції комісії з земельних відносин, природокористування, екологічних питань, планування території, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою (а.с.11). Актом від 13.05.2021 комісії з представників Комарнівської міської ради встановлено, що [PERSON] успадкувала на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.02.2017 житловий будинок [ADDRESS] , проїзд до якого був забезпечений між будинками [PERSON] та [PERSON] , які встановили огорожу між будинками, розділивши між собою проїзд до ділянки [PERSON] .. На даний час кожен з сусідів [PERSON] та [PERSON] мають окремі заїзди до своїх житлових будинків, а проїзд до будинку [PERSON] ними перекритий. Беручи до уваги візуальний огляд земельних ділянок, додані до заяви [PERSON] документи - викопіювання зі схеми с. Березець 1957 року, план топографічного знімання, свідчення сусідів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про наявність до 2018 року проїзду до будинку [PERSON] між будинками [PERSON] та [PERSON] , комісія пропонувала відновити проїзд до житлового будинку [PERSON] на [ADDRESS] шириною 2.5 м між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] замовляти розроблення документації із землеустрою на свої земельні ділянки із врахуванням залишеного проїзду шириною 2.5 м для їх спільного використання, виконавцям робіт із землеустрою при розробці документацій із землеустрою на земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] залишити між ними проїзд шириною 2.5 м та віднести земельну ділянку під проїздом до земель загального користування (а.с.12). Як вбачається із викопіювання із генерального плану с. Березець Львівського району Львівської області, земельна ділянка із будинком [PERSON] знаходиться за земельною ділянкою і будинком [PERSON] (а.с.16). Даний факт підтверджується також викопіюванням зі схеми с. Березець колгоспу ім. Калініна 1957 року (а.с.18). Частиною 1 ст.15, ст.16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цього, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. При цьому використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. У ст.13 Конституції України закріплено, що власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України). Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Згідно ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України). Згідно із статтею 39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови. Згідно з пунктом «б» частини третьої статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства (стаття 96 ЗК України). Згідно з частиною першою статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Відповідно до пункту 15.3.1 ДБН Б2.2-12:2018 «Планування та забудова територій» під час проектування проїздів і пішохідних маршрутів необхідно забезпечувати можливість проїзду пожежних автомобілів до житлових і громадських будинків. Для пожежних автомобілів слід передбачати проїзди завширшки не менше ніж 3,5 метра, які повинні бути розраховані на відповідні навантаження від пожежного автомобіля. Статтею 12 Земельного кодексу України визначені повноваження сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин, де в п.п. «а», «д», «й» визначено, що до повноважень таких органів належить розпорядження землями територіальних громад, організація землеустрою та вирішення земельних спорів. Згідно підп.5 п. «б» ч.1 ст.33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать вирішення земельних спорів у порядку, встановленому законом. Пунктом 34 ч.1 ст.26 цього ж Закону передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин. Відповідно до ч.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що орган місцевого самоврядування, як адміністративний орган, у межах своїх повноважень, належним чином обґрунтувавши свої висновки, прийняв законне та обґрунтоване рішення на вирішення земельного спору, який виник між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а саме про затвердження акту земельної комісії від 13.05.2021. Стороною позивача не наведено достатніх доказів на підтвердження викладених у позовній заяві фактів, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] обмежена у доступі до свого господарства, іншого проїзду до якого у наявних документах немає, правовстановлюючі документи на земельну ділянку у позивача відсутні, що позбавляє суд можливості належним чином перевірити розміри такої, відсутність у Свідоцтві про забудову садиби [PERSON] проїзду даний факт не доводить, оскільки у ньому взагалі відсутні будь які позначення меж земельних ділянок суміжних землекористувачів, а відтак підстав для задоволення позову [PERSON] суд не знаходить. Показання свідків у даній справі є суперечливими, взаємовиключними, а тому суд критично оцінює їх. Однак усі свідки фактично підтвердили, що проїзд/заїзд до господарства [PERSON] між господарствами [PERSON] і [PERSON] існував, ним користувалися як фізичні особи, так і заїжджав транспорт, а відтак суд вважає обґрунтованими висновки органу місцевого самоврядування щодо необхідності врахування такого заїзду при приватизації як [PERSON] , так і іншими сусідами, своїх присадибних земельних ділянок. Посилання представника позивача на той факт, що відновлений міської радою заїзд не відповідає вимогам ДБН Б2.2-12:2018 «Планування та забудова територій» в частині його ширини, яка має складати не менше 3.5 м, висновків суду не спростовують. Як доречно підмітила представник відповідача, ДБН Б2.2-12:2018 були затверджені Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 100 23.04.2018, тобто задовго після того як спірний заїзд був облаштований, забезпечити його облаштування у більшому розмірі на сьогодні неможливо у зв`язку з тим, що сусідні від нього земельні ділянки уже приватизовані. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову не підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed