Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-23 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] , діючи в інтересах [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу. Свій позов мотивує тим, що за розпискою від 06.11.2018 відповідач [PERSON] «взяла в борг у [PERSON] 800 дол. США і 850 грн. у термін на 5 місяців і 2200 грн.» Розписка написана відповідачем власноручно. Станом на 09.04.2019 борг відповідач у встановлений строк повернула лише частково, в зв`язку з чим було написано нову розписку, відповідно до якої вона власноручно написала, що має борг перед позивачем у розмірі 500 дол. США і 1850 грн., який зобов`язується віддати до 25.12.2019 «із щомісячним частковим видаванням боргу». Розписка написана відповідачем власноручно в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] 27.09.2019 та 15.10.2019 відповідач повернула позивачеві частину боргу в розмірі 100 дол. США. Розпискою від 26.12.2019 відповідач підтвердила, що має борг перед позивачем у розмірі 400 дол. США і 1850 грн., який зобов`язується віддати протягом восьми місяців з 01.01.2020 по 25.08.2020. 14.09.2020 відповідач повернула позивачеві 50 грн. та написала нову розписку, відповідно до якої зобов`язується в чотиримісячний строк (жовтень, листопад, грудень, січень) віддати борг у сумі 400 доларів США, а саме по 100 доларів США і 1800 грн. у повному обсязі. 08.10.2020, 18.11.2020, 18.12.2020 та 24.01.2021 відповідач повернула позивачеві частину боргу на загальну суму в розмірі 250 доларів США і 2796 грн. Розпискою від 24.03.2021 відповідач зобов`язалася віддати борг у сумі 200 доларів США і 704 грн., як тільки стане до роботи, в самий короткий термін. 04.06.2021 відповідач повернула позивачеві частину боргу в розмірі 50 доларів США. Станом на момент звернення до суду з позовом 25.03.2022 борг відповідача перед позивачем становить 150 доларів США та 704 грн., що у розрахунку по курс купівлі американського долару США становить 5091,50 грн. (29,25 грн.*150 +704 грн.). Позичальник добровільно не повернув позивачу борг, тому останній вимушений звернутись з позовом до суду з вимогою стягнення боргу. Просить суд стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] суму боргу у розмірі 5091,50 грн. та понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 992,40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн. У судове засідання представник позивача [PERSON] - адвокат Бовшик М.Ю. не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.46). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Повідомлення про причину неявки в засідання від відповідача до суду не надійшло, відзив на позов не надано, а тому суд вважає за можливе відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, приходить до наступного. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, зокрема, з тексту оригіналу розписки від 06.11.2018, що відповідач [PERSON] взяла у борг у позивача [PERSON] 800 доларів США і 850 грн., які зобов`язалася повернути протягом 5 місяців, і 2200 грн. (а.с.49). З оригіналу розписки від 09.04.2019, складеної за участі свідків [PERSON] та [PERSON] , вбачається, що відповідач [PERSON] власноручно зазначила, що її борг перед [PERSON] складає: 500 доларів США та 1850,00 грн., який вона зобов`язалася повернути до 25.12.2019 (із щомісячним частковим видаванням) (а.с.50). Відповідно до оригіналу розписки від 26.12.2019 відповідач [PERSON] власноручно зазначила, що її борг перед [PERSON] складає: 400 доларів США та 1850,00 грн, який вона зобов`язалася повернути протягом 8 місяців з 01.01.2020 до 25.08.2020 (а.с.51). Відповідно до оригіналу розписки від 14.09.2020 відповідач [PERSON] власноручно зазначила, що зобов`язується у чотирьох місячний строк (жовтень, листопад, грудень, січень) повернути [PERSON] у повному обсязі борг у сумі 400 доларів США (по 100 доларів США) і 1800,00 грн. У разі невиконання нею зобов`язань [PERSON] має повне право звернутися у відповідні органи (а.с.52). Відповідно до оригіналу розписки від 24.03.2021 відповідач [PERSON] власноручно зазначила, що зобов`язується повернути [PERSON] борг у сумі 200 доларів США та 704,00 грн., як тільки стане до роботи, в самий короткий термін (а.с.53). Представником позивача у позовній заяві зазначено, що 04.06.2021 відповідач повернула [PERSON] частину боргу в розмірі 50 доларів США, а тому на день звернення до суду з даним позовом борг [PERSON] перед позивачем складає 150 доларів США та 704 грн. 01.12.2021 позивачем [PERSON] на адресу відповідача [PERSON] надіслано письмову вимогу про повернення грошових коштів в сумі 150 доларів США та 700 грн. у зв`язку з невиконанням боргових зобов`язань (а.с.21,22). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір є укладеним з моменту передання грошей. Укладений договір позики відповідає вимогам ч.1 ст. 1047 ЦК України, оскільки є укладеним в письмовій формі та відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України позивач на підтвердження укладення договору та його умов представив суду оригінал розписки позичальника. У встановлений договором строк відповідач борг позивачеві не повернув, таким чином свої зобов`язання за договором позики не виконав. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором. Правовідносини які склалися між сторонами регулюються ст. 526 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами в належній формі було укладено договір позики, проте відповідач порушив свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів, тому позивач має право стягнути частину позики, що залишилася. Представником позивача у позовній заяві зазначено, що відповідачем [PERSON] частково виконано зобов`язання з повернення боргу, та після написання відповідачем останньої розписки від 24.03.2021, нею ( [PERSON] ) визнано наявність боргу у розмірі 200 доларів США та 704,00 грн., після чого 04.06.2021 відповідач повернула позивачеві ще частину боргу в розмірі 50 доларів США. Таким чином, з урахуванням вимог ст. 545 ЦК України, суд приходить до висновку, що заборгованість [PERSON] перед [PERSON] з повернення боргу за розпискою складає 150 доларів США. та 704,00 грн. Відповідно до ст. 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.524 ЦК України грошове зобов`язання може бути виражене у гривні або сторони в договорі можуть визначити грошовий еквівалент в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно офіційного курсу долара по відношенню до гривні на день звернення до суду з позовом 150 доларів США становить 4387,70 грн. (150 доларів США *29,25). Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнення з [PERSON] на її користь частини позики, що залишилася у сумі 5091,50 ( 4387,50 грн.+704,00 грн.). Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом понесено судові витрати на загальну суму 2992,40 грн., а саме: сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн. та 2000,00 грн. витрат на правничу допомогу (а.с.1,34-36). У зв`язку з задоволенням позовних вимог [PERSON] , понесені нею судові витрати підлягають стягнення з відповідача у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved