Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-29 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Зазначає, що 21 серпня 2015 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від зареєстрованого шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Сторони спільного господарства не ведуть, стосунків не підтримують, шлюб носить лише формальний характер. Позивач вважає, що подальше спільне проживання з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим, оскільки вони мають різні погляди на шлюб та сім`ю. Просить шлюб розірвати, місце проживання доньки визначити з матір`ю, стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою суду від 09.02.2022 року відкрито провадження у справі та встановлено загальний порядок розгляду справи. 29.03.2022 року відповідачем електронною поштою подано клопотання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу. Просить їх зменшити до розміру 1000 грн. 30.05.2022 року представником виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, як органу опіки та піклування подано до суду висновок органу опіки про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір`ю. Представник позивача [PERSON] - адвокат Шевченко С.М. просить справу розглянути без його участі та без участі позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Проти зменшення суми судових витрат на правничу допомогу до 1000 грн. не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, просить розглянути справу без його участі, позов визнає, проти розірвання шлюбу та визначення місця проживання доньки з матір`ю не заперечує, про що надав письмову заяву. Представник третьої особи виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, як органу опіки та піклування Бойченко О.С. просить розглянути справу без їх участі, підтримує раніше наданий висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір`ю. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як убачається із матеріалів справи 21 серпня 2015 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 735. Від зареєстрованого шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Сторони спільного господарства не ведуть, стосунків не підтримують, шлюб носить лише формальний характер. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст. ст. 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим і суперечить інтересам сторін, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Позивач також просить визначити місце проживання доньки [PERSON] з матір`ю. Вирішуючи питання щодо визначення місця проживання доньки сторін - [PERSON] , суд приходить до наступного висновку. Згідно ч.1ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 9 Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У своїй постанові від 16 січня 2019 року по справі № 487/2480/17 Касаційний цивільний суд у складі Верховного суду визначив, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Мати та батько дитини після припинення шлюбних відносин проживають окремо, та не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина. За даними висновку орану опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про доцільність визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] від 19.05.2022 року № 669, малолітня [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Квартира з усіма комунальними зручностями. Умови проживання та санітарно-гігієнічні умови добрі. 17.03.2022 року спеціалістами центру за адресою: [ADDRESS] відвідано місце реєстрації батька дитини [PERSON] . Зі слів родичів, які мешкають за даною адресою, [PERSON] наразі проживає в Республіці Польща. Відтак, з`ясувати спроможність батька виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею не є можливим. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] . Судом встановлено, що [PERSON] проживає разом зі своєю матір`ю [PERSON] . Мати дитини належним чином ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, забезпечує дитині належні умови проживання, виховання, навчання, матеріально-побутові умови та рівень комфорту. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що проживання малолітньої [PERSON] зі своєю матір`ю буде відповідати найкращому забезпеченню інтересів дитини. Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, враховуючи завдання суду діяти в інтересах дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визначення місця проживання доньки разом з матір`ю підлягають задоволенню. У відповідності до положень ст.ст. 137, 141 ЦПК України, враховуючи те, що відповідачем подано клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу та позицію позивача, яка не заперечувала проти їх зменшення до розміру 1000 грн., вказані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Тобто, у разі визнання відповідачем позову, позивачу, який не звільнений від сплати судового збору, з державного бюджету повертається 50 відсотків судового збору, який був ним сплачений при поданні позову, а із відповідача стягуються (відшкодовуються) на користь позивача інші 50 відсотків судового збору. Таким чином із відповідача, у такому випадку, стягується лише 50 відсотків судового збору сплаченого позивачем за подання позовної заяви. При цьому, у державному бюджеті залишається інші 50 відсотків судового збору, які були сплачені позивачем під час подання позову (та які відшкодовуються позивачу відповідачем). Проаналізувавши вищезазначені норми законодавства, зважаючи, що оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду по суті, то з нього слід стягнути на користь позивача у повернення сплаченого судового збору у розмірі 50 відсотків від суми судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved