Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить зменшити розмір аліментів до 1/6 частини його заробітної плати (доходу) щомісячно. В обґрунтування поданого позову зазначає, що відповідно до рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04.03.2015 з нього стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначає, що на даний час його матеріальне становище не дозволяє сплачувати аліменти в розмірі, встановленому рішенням суду. 04.08.2018 він зареєстрував шлюб з [PERSON] , вони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Сім`я повністю перебуває на його утриманні. В грудні 2021 року він втратив постійне місце роботи, у січні 2022 року він працевлаштувався водієм, де отримав заробітну плату за період з 11.01.2022 по 31.01.2022 у сумі 8 427 грн. 16 коп. Тому просить суд зменшити розмір стягуваних з нього аліментів до 1/6 частки усіх видів його заробітку. Ухвалою судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 10.05.2022 вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач в судовому засіданні поданий позов підтримав, просив задовольнити його, зазначивши, що на даний час не працює, був вимушений залишити місце проживання та роботу у м. Краматорську через війну, він та його сім`я взяті на облік внутрішьо переміщених осіб. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні повністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Ніжинського міськрайсуду Чернігівської області від 04.03.2015 у справі №740/736/15, яке набрало законної сили 17.03.2015, ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON]. аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.02.2015 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.8-9). 04.08.2018 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 04.08.2018 (а.с.10). [INFO] у [PERSON] народилася дитина - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.11.2020 (а.с.11). З довідки про доходи від 10.12.2021 вбачається, що нарахована заробітна плата позивача становить 41 932 грн. 50 коп., з них сплачена сума аліментів становить 16 422 грн. (а.с.15). Довідкою про доходи ДПА м.Краматорськ від 14.02.2022 підтверджується сума нарахованої заробітної плати позивача в сумі 14 193 грн. 11 коп., з них сплачена сума аліментів становить 2 856 грн. 36 коп. (а.с.16). Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст.150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина 3 ст.181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як зазначено в п.23 зазначеної Постанови розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану, підставою для зміни розміру аліментів. Отже, зміна сімейного стану платника аліментів або його матеріального стану може бути підставою для вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст.183 та ст.184 СК України, за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3ст. 181 СК України). Як на підставу своїх вимог позивач посилається на зміну свого сімейного стану, оскільки у нього [INFO] народився син [PERSON] , який перебуває на його утриманні та життєві обставини, що виникли в наслідок війни. Мати і батько, відповідно до приписів частини 1 статті 141 СК України мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, відповідно обов`язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 81 ЦПК України, передбачено обов`язок сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, суд вважає встановленими обставини того, що сімейний і матеріальний стан позивача змінився, тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Outcome: partial