Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-29 00:00:00

На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27 червня 2013 року позивачу належить 1/3 частка квартири [ADDRESS] . У цій квартирі зареєстрована [PERSON] , [INFO] , яка за місцем реєстрації не проживає понад рік. Оскільки, відповідач добровільно не знімається з реєстрації, не несе витрат по утриманню квартири, представник позивача - адвокат Солоненко Б.М. за захистом прав та інтересів [PERSON] 02 травня 2022 року звернувся до суду з цим позовом. Ухвалою від 02 травня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду Мурованокуриловецьким районним судом та відкрито провадження у справі (а.с. 46). Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, а відповідачу встановлено строк в 15 днів з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов чи для подання клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Судова повістка з ухвалою про відкриття провадження у справі та про розгляд справи в спрощеному провадженні з повідомленням (викликом) сторін та копією позовної заяви з додатками відповідачу не вручена у зв`язку з відсутністю останньої за вказаною адресою (а.с. 53). В силу положень ч.ч. 7 і 8 ст. 128 ЦПК України, відповідач вважається таким, що повідомлений належним чином. Відзиву на позов відповідач не подала. Позивач в судове засідання не з`явилася, її представник - адвокат Солоненко Б.М. (а.с. 40-41) подав через канцелярію заяву (а.с. 55) про розгляд справи без його участі та без участі позивача, та про те, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Залучені до участі у справі як треті особи, що не заявляють самостійних вимог, на стороні позивача [PERSON] та [PERSON] 04 та 10 травня 2022 року подали заяви (а.с. 50, 51, 52) про підтримання позовних вимог [PERSON] та про розгляд справи без їх участі. За приписами ч. 1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими ЦПК України для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 ЦПК України. Тому, з урахуванням положень ч. 3 ст. 211, ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 223, ЦПК України, суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки наявні всі умови, передбачені ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив про прийняття заочного рішення. Розглянувши справу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користування інакше, ніж з підстав і в порядку, визначених законом. Право на повагу до житла визначено і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно ст. 150 Житлового Кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим 27 червня 2013 року Мурованокуриловецькою селищною радою (а.с. 20), та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 131210830 від 18 липня 2018 року (а.с. 21-22) стверджується, що [PERSON] на праві приватної власності належить 1/3 частка квартири [ADDRESS] . Відповідно до цього ж свідоцтва, а також витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 131212022 (а.с. 23-24) і № 131211732 (ас. 25-26) від 18 липня 2018 року іншими співвласниками цієї квартири у розмірі 1/3 частки кожен є залучені до участі у справі чоловік і син позивача - [PERSON] та [PERSON] . Частиною 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права, чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого, немайнового, або майнового права та інтересу. Довідкою Мурованокуриловецької селищної ради про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб № 223 від 16 лютого 2022 року (а.с. 28) та витягом № 868 адміністратора ЦНАП Мурованокуриловецької селищної ради від 22 лютого 2022 року (а.с. 27) стверджується, що у квартирі [ADDRESS] зареєстрована, в тому числі, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Мурованокуриловецького районного суду у справі № 139/603/21 від 07 вересня 2021 року (а.с. 29-34) та Актом про фактичне проживання особи від 15 лютого 2022 року (а.с. 35) доведено, що [PERSON] за вказаною адресою не проживає з березня 2017 року. Таку обставину визнає і сама відповідач, яка в заяві до органів нотаріату від 28 липня 2020 року (а.с. 36) вказує, що останні три роки вона проживає за кордоном. Посвідчувальним написом та апостилем (а.с. 37, 38, 39) стверджується, що [PERSON] , [INFO] , з 2017 року проживає в Ізраїлі. Отже, доказів того, що відповідач веде з позивачем спільне господарство, суду не надано. Крім того, такі обставини спростовуються наведеними вище доказами, підписаними самою відповідачкою (а.с. 36-39). Тому право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Наведені вище норми цивільного законодавства України свідчать про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування чи розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши та оцінивши всі обставини справи, перевіривши їх доказами, виходячи із принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та наявність правових підстав для їх задоволення. Така позиція суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 04 грудня 2019 року (справа № 235/9835/15-ц, провадження № 61-8142св18), від 16 січня 2019 року (справа № 243/7004/17-ц, провадження № 61-25371св18), від 16 жовтня 2019 року (справа № 243/9627/16-ц, провадження № 61-34009св18), від 23 жовтня 2019 року (справа № 766/12748/16-ц, провадження № 61-31405св18), від 15 січня 2020 року (справа № 686/11782/17-ц, провадження № 61-38672св18). Під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати (п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог. [PERSON] при зверненні до суду з цим позовом сплатила 992 гривні 40 копійок судового збору (а.с. 42), її вимога задоволена, а тому судові витрати у вигляді сплаченої суми судового збору підлягають компенсації з відповідача у повному розмірі. Про інші судові витрати докази суду не надано.

Outcome: approved