Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-17 00:00:00

Прокурор звернувся до суду із вищезазначеним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням позачергової сесії Новоушицької селищної ради VII скликання «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» №20 від 06 серпня 2020 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано безоплатно у власність відповідачу, земельну ділянку площею 2,00 га (кадастровий номер 6823384500:04:001:0005) за межами с.Глибівка, Новоушицького району, Хмельницької області, для ведення особистого селянського господарства. На підставі зазначеного рішення державним реєстратором Новоушицької селищної ради 17 вересня 2020 року (індексний номер рішення 54260816) зареєстровано право власності на цю земельну ділянку за відповідачем, яка продовжує перебувати у його власності. Вказана земельна ділянка в дійсності не є землями сільськогосподарського призначення, а належить до складу земель лісогосподарського призначення, що перебувають у власності Українського народу і не можуть передаватись у приватну власність. Новоушицькою селищною радою, всупереч установленому порядку, фактично прийнято рішення про вилучення земельної ділянки із кадастровим номером 6823384500:04:001:0005 із земель лісогосподарського призначення та передано її у приватну власність, як земельну ділянку сільськогосподарського призначення (для ведення особистого селянського господарства), без згоди постійного користувача Новоушицького СЛП «Поділля», чим порушено інтереси держави. Ухвалою суду від 31 грудня 2021 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, надано відповідачам строк для подання відзиву на позов. Ухвалою суду від 19 квітня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 17 січня 2022 року представник відповідача [PERSON] адвокат Соловей О.В. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вважає, що позов не ґрунтується на нормах права, викладені у ньому обставини не підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому він не підлягає до задоволення. Земельна ділянка із кадастровим номером 6823384500:04:001:0005 утворена шляхом поділу уже сформованої земельної ділянки з кадастровим номером 6823384500:04:001:0003. Подаючи позовну заяву, позивач не надав відповідного рішення та не довів віднесення земельної ділянки із кадастровим номером 6823384500:04:001:0003 до категорії земель лісогосподарського призначення. Будь-яких доказів, щодо передачі СЛП «Поділля» до набрання чинності ЗК України земельної ділянки з кадастровим номером 6823384500:04:001:0003 прокурор не надав. Із державного акта про право постійного користування земельною ділянкою ЯЯ № 330884 від 10 лютого 2006 року видно, що він виданий Новоушицькою районного державною адміністрацією - Новоушицькому спеціалізованому лісомисливському підприємству «Поділля» на підставі Розпорядження від 10 червня 2004 року № 222/04-р, а саме підприємству надано у постійне користування земельну ділянку площею 160,4276 гектари на території Кучанської сільської ради, кадастровий номер 6823384500:04:001:0001. Земельна ділянка з кадастровим номером 6823384500:04:001:0003 за цільовим призначенням є землею запасу. Земельні ділянки з кадастровими номерами 6823384500:04:001:0003 та 6823384500:04:001:0001 є двома різними об`єктами цивільних прав, які розміщені в різних місцях. Перша на території колишньої Куражинської сільської ради, а друга на території Кучанської сільської ради. Друга була передана та перебуває у постійному користуванні НСЛП «Поділля», а перша перебувала у державній власності, не використовувалася НСЛП «Поділля» і була передана державою Новоушицькій селищній раді. Отже, віднесення земельної ділянки з кадастровим номером 6823384500:04:001:0003 до земель запасу сільськогосподарського призначення підтверджується належними та допустимими доказами, а саме наказом № 22-9864-05 від 20 грудня 2019 року. За таких обставин просить суд у задоволенні позову відмовити та розподілити судові витрати. 16 березня 2022 року прокурор подав до суду відповідь на відзив у якому вказав про те, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Позивач - Хмельницька обласна державна адміністрація в судове засідання представника не направила, будучи належним чином повідомленою про дату та час судового засідання. Відповідач - Новоушицька селищна рада Хмельницької області подала до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника та визнання позову. Прокурор в судовому засіданні позов підтримала. Представник відповідача [PERSON] адвокат Соловей О.В. в судовому засіданні позов не визнав та зазначив, що його довіритель мав право на отримання земельної ділянки у порядку безоплатної приватизації, у зв`язку із чим звернувся із відповідною заявою. Селищною радою розглянуто подані документи та прийнято рішення про передачу [PERSON] земельної ділянки, відтак рада не вбачала, що спірна земельна ділянка може належати до земель, які перебувають у користуванні та відносяться до земель лісового призначення. Також, у 2019 році ГУ Держгеокадастру в Хмельницькій області передано Новоушицькій селищні раді у комунальну власність земельну ділянку 6823384500:04:001:0003 із якої сформовано спірну земельну ділянку 6823384500:04:001:0005. НСЛП «Поділля» є комунальним підприємством, отже йому не могли бути передані у користування землі. При виготовлені технічної документації на земельну ділянку ФОП [PERSON] не вбачав накладення земельних ділянок. Представник третьої особи Наконечний О.В. в судовому засіданні позов прокурора підтримав та вказав, що спірна земельна ділянка накладається на земельну ділянку, яка перебуває у користуванні НСЛП «Поділля» з 2001 року. У 2016 році було здійснено лісовпорядкування та уточнено межі земельної ділянки. До підприємства не надходило звернень щодо відмови від земельної ділянки чи зміну її цільового призначення. Накладення спірної земельної ділянки припадає на 8, 9 виділ та використовується як біополе протягом усього часу перебування у користуванні. Заслухавши прокурора, представника відповідача та представника третьої особи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов до наступних висновків. Прокурор звертався до Новоушицької селищної ради щодо надання рішення № 20 від 06 серпня 2020 року та документи що стосуються передачі у приватну власність земельної ділянки з кадастровими номерами 6823384500:04:001:0005 (а.с.21). У відповідь на запит селищна рада надала відповідні документи (а.с.20). 03 серпня 2020 року [PERSON] звертався до Новоушицької селищної ради із заявою про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер 6823384500:04:001:0005 (а.с.24). За рішенням позачергової сесії Новоушицької селищної ради VII скликання «Про затвердження проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» №20 від 06 серпня 2020 року затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано безоплатно у власність [PERSON] земельну ділянку площею 2,00 га (кадастровий номер 6823384500:04:001:0005) за межами с.Глибівка, Новоушицького району, Хмельницької області, для ведення особистого селянського господарства (а.с.22, 23, 25). 17 вересня 2020 року зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку за відповідачем (індексний номер рішення 54260816) (а.с.26, 27). Згідно із повідомленням Новоушицького СЛП «Поділля» земельні ділянки, серед яких земельна ділянка із кадастровим номером 6823384500:04:001:0005 перебуває у комунальній власності підприємства (а.с.28). Щодо вказаної земельної ділянки проведено геодезичну зйомку із залученням спеціаліста та співставлена земельна ділянка із даними кадастрової карти Українського державного проєктно лісовпорядного виробничого об`єднання «Укрдержліспроєкт». Тимчасові та капітальні споруди на земельній ділянці відсутні (а.с.29-32). 10 лютого 2006 року Новоушицькою районною державною адміністрацією на підставі розпорядження Новоушицької райдержадміністрації від 10 червня 2004 року №222/04-р Новоушицькому спеціалізованому лісомисливському підприємству «Поділля» видано державний акт серії ЯЯ № 330884 на постійне користування земельною ділянкою площею 160,4276 га на території Кучанської сільської ради (а.с.33, 34). Новоушицька селищна рада є органом місцевого самоврядування. Вид діяльності: державне управління загального характеру (а.с.35-41). Новоушицьке спеціалізоване лісомисливське підприємство «Поділля» є комунальним підприємством. Вид економічної діяльності: лісівництво та інша діяльність у лісовому господарстві (основний) та ін. (а.с.42-48). Хмельницька обласна державна адміністрація є органом державної влади. Вид економічної діяльності: державне управління загального характеру (а.с.49-56). Нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь на території Хмельницької області становить 30477,00 гривень за гектар (а.с.57). Земельна ділянка із кадастровим номером 6823384500:04:001:0005 знаходиться в охоронній (200 м) ландшафтного заказника місцевого значення «Калюський» площею 1832,0 га, створеного за рішенням виконавчого комітету Хмельницької обласної ради народних депутатів від 16 жовтня 1991 року №171 (а.с.60). ВО «Укрдержліспроєкт» надало фрагмент з публічної кадастрової карти України з нанесеними межами кварталів 8, 10, 11, 17, 24, 26, 39, 43, 50 Новоушицького СЛП «Поділля», кварталів 22 Новоушицького та 43, 12 Струзького лісництв ДП «Новоушицький лісгосп» і межами їх таксаційних виділів та межами їх таксаційних виділів відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2015 і 2011 років та за мажами земельних ділянок згідно з поданими кадастровими номерами (а.с.62-71). ГУ Держгеокадастру в Хмельницькій області 20 грудня 2019 року передало Новоушицькій селищній раді земельні ділянки у томі числі за кадастровим номером 6823384500:04:001:0003 (а.с.86, 87). 31 липня 2019 року [PERSON] звертався із заявою про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за рахунок частини сформованої із кадастровим номером 6823384500:04:001:0003 (а.с.88, 89). 30 жовтня 2019 року [PERSON] звертався до ФОП [PERSON] для виготовлення проєкту землеустрою (а.с.90). Новоушицьким СЛП «Поділля» згоду на вилучення чи припинення постійного користування земельної ділянки, яка передана на підставі державного акта серії ЯЯ №330884 не надавалась. Згода на зміну цільового призначення земельної ділянки не надавалося (а.с.135, 136). ФОП [PERSON] виготовив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером 6823384500:04:001:0005 у власність [PERSON] (а.с.143-195). Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що земельна ділянка [PERSON] відводилась із раніше сформованої під час інвентаризації земель ГУ Держгеокадастру в Хмельницькій області. На момент відведення земельної ділянки [PERSON] вона була сільськогосподарського призначення, ознаки про віднесення її до лісових земель були відсутні. Під час виготовлення проєкту межі не виносились в натурі, в акті не вказувались межові знаки. У ч. 2 ст. 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно із ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ч.1 ст.5 Лісового кодексу України землі лісового фонду поділяються на а) лісові: криті лісовою (деревною і чагарниковою) рослинністю; не вкриті лісовою рослинністю, які підлягають залісненню (зруби, згарища, рідколісся, пустирі та інші), зайняті лісовими шляхами, просіками, протипожежними розривами тощо: б) нелісові: зайняті спорудами, пов`язаними з веденням лісового господарства, трасами ліній електропередач, продуктопроводів та підземними комунікаціями тощо; зайняті сільськогосподарськими угіддями (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища, надані для потреб лісового господарства); зайняті болотами і водоймами в межах земельних ділянок лісового фонду, наданих для потреб лісового господарства. Частиною 1 статті 6 ЛК України передбачено, що усі ліси в Україні є власністю держави. Згідно із ст.9 ЛК України користування земельними ділянками лісового фонду може бути постійним або тимчасовим. У постійне користування земельні ділянки лісового фонду надаються спеціалізованим лісогосподарським підприємствам, іншим підприємствам, установам, організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи для ведення лісового господарства, а також для спеціального використання лісових ресурсів, потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних спортивних і туристичних цілей та проведення науково-дослідних робіт в порядку, передбаченому цим Кодексом Основною рисою земель лісогосподарського призначення є призначення цих земель саме для ведення лісового господарства, що за змістом статті 63 ЛК України полягає в здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів. Отже, однією з основних особливостей правового режиму земель лісогосподарського призначення є нерозривний зв`язок їх використання із лісокористуванням. Планування використання земель лісогосподарського призначення здійснюється головним чином у формі лісовпорядкування, яке, зокрема, передбачає складання проектів організації і розвитку лісового господарства та здійснення авторського нагляду за їх виконанням (п. 13 ст. 46 ЛК України). Паралельно із земельним кадастром здійснюється облік лісів та ведеться органами лісового господарства державний лісовий кадастр на основі державного земельного кадастру (ч. 2 ст. 49 ЛК України). Державний лісовий кадастр включає: облік якісного і кількісного стану лісового фонду України; поділ лісів на категорії залежно від основних виконуваних ними функцій; грошову оцінку лісів (у необхідних випадках); інші показники (ст. 51 ЛК України). За ст. 48 ЛК України в матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об`єкта лісовпорядкування. Проект організації та розвитку лісового господарства передбачає екологічно обґрунтоване ведення лісового господарства і розробляється відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють організацію лісовпорядкування. Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища. Затверджені матеріали лісовпорядкування є обов`язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів. У ст.94 ЛК України передбачено, що у матеріалах лісовпорядкування дається комплексна оцінка ведення лісового господарства, використання лісових ресурсів, користування земельними ділянками лісового фонду, розробляються основні положення організації та розвитку лісового господарства. Матеріали лісовпорядкування затверджуються державними органами лісового господарства за погодженням з місцевими Радами народних депутатів та органами охорони навколишнього природного середовища. Вони є основою для організації ведення лісового господарства та використання лісових ресурсів постійними лісокористувачами. Статтею 96 ЛК України (чинної на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що державний облік лісів і державний лісовий кадастр ведуться державними органами лісового господарства на основі матеріалів лісовпорядкування, інвентаризації, обстежень і первинного обліку лісів за єдиною для України системою на кошти державного бюджету. Так, ч. 5 р. VІІІ Прикінцевих положень ЛК України передбачено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Державним комітетом СРСР по лісовому господарству 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкувальні належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення. Суд встановив, що передана у користування НСЛП «Поділля» на підставі державного акта на право постійного користування землею серії ЯЯ № 330884 земельна ділянка загальною площею 160,4276 га має цільове призначення для ведення лісового господарства. Згідно із ч.1 ст.55 ЗК України до земель лісового фонду належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. Частиною 2 ст.56 ЗК України громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісового фонду загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Згідно з ч.ч.2, 3 ст.20 ЗК України зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а)визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною. Підставою для передання особі у приватну власність земельної ділянки, яка перебуває у користуванні землекористувача, є її вилучення за згодою цього землекористувача на підставі рішення органів державної влади, тобто обов`язковою умовою є згода землекористувача на вилучення земельної ділянки та відповідне рішення органу держаної влади. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У ч. 1 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що НСЛП «Поділля» згоди на вилучення у нього земельної ділянки площею 2,00 га, кадастровий номер 6823384500:04:001:0005, що розташована за межами с.Глибівка, Новоушицького району, Хмельницької області, яка перебуває у його користуванні, не надавало. Будь яких доказів прийняття такого рішення щодо вилучення вказаної земельної ділянки у НСЛП «Поділля» теж не приймалося. В судовому засіданні наведені представником відповідача [PERSON] обставини не спростовують обставин на які посилається прокурор та не доводять правомірність передачі спірної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства [PERSON] та зміну її цільового призначення. Враховуючи норми закону а також те, що право користування НСЛП «Поділля» переданою у власність [PERSON] земельною ділянкою площею 2,00 га з кадастровим номером 6823384500:04:001:0005 не припинялось, погодження на зміну цільового призначення земельної ділянки не надавалося, збитки чи втрати лісогосподарського виробництва не відшкодовувались, суд дійшов висновку, що спірна земельна ділянка вибула із власності держави та перебуває у приватній власності [PERSON] у порушення норм і вимог законодавства, оскільки рішення відповідного органу самоврядування чи органу державної влади про її вилучення у встановленому законом порядку не приймалося. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що Новоушицькою селищною радою рішення про передачу у власність [PERSON] спірної земельної ділянки площею 2,00 га прийнято з порушенням вимог закону, суд дійшов висновку, що позов у частині визнання недійсним рішенням позачергової сесії Новоушицької селищної ради VII скликання «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» №20 від 06 серпня 2020 року в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі безоплатно у власність [PERSON] земельної ділянки є обґрунтованим, тому дане рішення органу місцевого самоврядування судом визнається недійсним. Більше того, Новоушицькою селищною радою, яка є відповідачем, визнано позов. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пп. «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними ти скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Частиною 13 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації. Згідно з абз. 2 ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Тому, з огляду на незаконність державної реєстрації спірної земельної ділянки, реєстрації речових прав за [PERSON] та відсутність підстав для реєстрації таких прав за їх дійсним власником - Хмельницькою обласною державною адміністрацією, на підставі ст. 16 ЦК України, ч.3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ч. 13 ст. 79-1 ЗК України, належним додатковим способом захисту інтересів держави є також задоволення вимоги про скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 6823384500:04:001:0005. Без такого скасування неможливе повернення земельної ділянки з кадастровим номером 6823384500:04:001:0005 у державну власність з правом постійного користування Новоушицького СЛП «Поділля». Що стосується вимоги про повернення земельної ділянки слід зазначити те, що повернення державі земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі органом місцевого самоврядування, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом земельної ділянки - належністю її до земель лісогосподарського призначення. У спорах стосовно земель лісогосподарського призначення, прибережних захисних смуг, інших земель, що перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси, зокрема, у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша\~статті 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються через цільовий характер використання земельних ділянок (статті\~18,\~19, пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України), та через інші законодавчі обмеження. Заволодіння приватними особами такими ділянками всупереч чинному законодавству, зокрема без належного дозволу уповноваженого на те органу, може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля. Має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа -добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява N 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява N 43768/07)). Водночас не вбачається порушення справедливого балансу в разі витребування майна від недобросовісного набувача без будь-якої компенсації. Протилежний підхід стимулював би неправомірне та свавільне заволодіння чужим майном та фактично передбачав би винагороду за порушення законодавства і прав інших осіб. Крім того, недобросовісне заволодіння чужим майном не відповідає критерію мирного володіння майном. Натомість таке заволодіння є порушенням мирного володіння інших осіб. Отже, витребування майна від недобросовісного набувача не є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції. За таких обставин вимога про повернення земельної ділянки підлягає задоволенню. За таких обставин, враховуючи викладені вище положення законодавства та встановлені судом фактичні обставини справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та безпосередньо оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню понесені судові витрати за подачу позову в сумі 6810 гривень, з кожного відповідача по 3405 гривень на користь прокуратури Хмельницької області. На підставі викладеного,

Outcome: approved