Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що 11 червня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 008-02520-110613, за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати кредитні кошти на умовах, передбачених договором. Зі змісту виконавчого напису вбачається, що 09 лютого 2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір відступлення прав вимоги № 194/К, згідно з яким правонаступником усіх прав та обов`язків за вказаним кредитним договором є ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Крім того, 20 січня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено Договір відступлення прав вимоги № 20/01/20-1/1, згідно з яким правонаступником усіх прав та обов`язків за зазначеним договором є ТОВ «Фінансова компанія управління активами». На підставі заяви ТОВ «Фінансова компанія управління активами» від 27 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис № 5334 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором № 008-02520-110613 від 11 червня 2013 року, яка за період з 08 лютого 2018 року по 23 січня 2020 року складає 55920,68 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 28794,74 гривень, заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами і відсотками - 26975,94 гривень, плата за вчинення виконавчого напису - 150 гривень. 05 листопада 2021 року на підставі виконавчого напису головним державним виконавцем Маневицького ВДВС у Камінь-Каширському районі Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) Вакулічем М.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 67393830 про стягнення з [PERSON] 55920,68 гривень. Вважає, що заборгованість, яка виникла перед відповідачем є неправомірною та безпідставною, а також немає ознак безспірності, оскільки розмір заборгованості позивачем не був підтверджений і про її наявність вона не знала, а тому у нотаріуса були відсутні правові підстави для вчинення нотаріального напису. Беручи до уваги вищевикладене, а також те, що відповідачем не було подано документів, які б підтверджували безспірність заборгованості або іншої відповідальності перед стягувачем, просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 27 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., зареєстрований в реєстрі за № 5334 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості в сумі 55920,68 гривень за кредитним договором № 008-02520-110613 від 11 червня 2013 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] , а також покласти на відповідача судові витрати. Позивач [PERSON] , представник позивача Редько О.В. , кожен зокрема, в судове засідання не з`явилися, до суду подали заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю та просять задовольнити. Щодо ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач ТОВ «Фінансова компанія управління активами» про розгляд справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суд не повідомив. Правом подати відзив не скористався. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. в судове засідання не з`явився, хоча про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується оголошенням на офіційному веб-сайті Судова влада України від 11 травня 2022 року. Представник Маневицького відділу державної виконавчої служби у Камінь-Каширському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів)Наумчук О.В. до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Маневицького районного суду від 08 червня 2022 року постановлено розгляд даної справи проводити у відсутності представника відповідача ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить наступних висновків. Судом установлено, що між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» було укладено кредитний договір № 008-02520-110613 від 11 червня 2013 року, згідно якого Банк встановив ліміт кредитної лінії в сумі 26300 гривень, строком 364 дні та видано платіжну карту (а.с. 13). 27 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. було вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] невиплачені в строк грошові кошти на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», якому Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відступлено право вимоги на підставі Договору відступлення прав вимоги № 20/01/20-1/1 від 20 січня 2020 року, якому в свою чергу Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» відступлено право вимоги за кредитним договором № 008-0250-110613 від 11 червня 2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] за період з 08 лютого 2018 року по 23 січня 2020 року включно на загальну суму 55920,68 гривень, з них: 28794,74 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 26975,94 гривень - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за комісією; 150 гривень - плата за вчинення виконавчого напису (а.с. 14). Постановою головного державного виконавця Маневицького відділу державної виконавчої служби у Камінь-Каширському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Вакуліча М.І. № 67393830 від 05 листопада 2021 року було відкрито виконавче провадження за виконавчим написом № НОК 768344, вчиненим 27 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» боргу в сумі 55920,68 гривень (а.с. 15). Вказаний виконавчий напис виносився на підставі п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ № 1172 від 29 червня 1999 року та ст. 87 Закону України «Про нотаріат». Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині п. 1 та п. 2, що стосуються переліку документів, необхідних для одержання виконавчого напису по іпотечних та кредитних договорах. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року у справі № 826/20084/1 вказану постанову Київського апеляційного адміністративного суду України було залишено без змін. Отже, нотаріус при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису керувався п. 2 Переліку № 1172, який втратив чинність 22 лютого 2017 року, тобто до вчинення виконавчого напису 27 січня 2020 року. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Згідно зі ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Як вбачається з копії оскаржуваного виконавчого напису, у ньому зазначено відомі дані боржника [PERSON] . Стягнення заборгованості проводиться за період з 08 лютого 2018 року по 23 січня 2020 року. Сума заборгованості становить 55920,68 гривень, з них: 28794,74 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 26975,94 гривень - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за комісією; 150 гривень - плата за вчинення виконавчого напису (а.с. 14). Згідно із підпунктами 1.1, 1.2 пункту 1, підпунктами 3.1, 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з нотаріально посвідчених договорів, що передбачають сплату грошових сум, додаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Відповідно до правової позиції Верховного суду України у справі № 554/6777/17 від 13 жовтня 2021 року з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог боржника. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 Розділу ІІ Порядку). Разом з тим, Верховний суд України у постанові по справі № 554/6777/17 від 13 жовтня 2021 року зазначив, що право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Таке повідомлення (заява, претензія, лист-вимога тощо) передається позикодавцем позичальнику у порядку, визначеному статтею 84 Закону України «Про нотаріат». Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджує безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). З матеріалів справи вбачається, що позивача не було повідомлено про вчинення виконавчого напису, як і не надано жодних підтверджуючих документів про скерування такого повідомлення [PERSON] . Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Статтею 12 ЦПК України унормовано, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З врахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що у нотаріуса були відсутні підстави для вчинення виконавчого напису, а відтак позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення. Відповідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню 908 гривень судового збору.

Outcome: approved