Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах якого діє адвокат Хлєбніков С.В. звернувся в суд з позовом до відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», третьої особи Профспілки «Профком Локомотивного депо», про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середньої заробітної плати за час відсторонення від роботи та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що він працює на посаді чергового по депо у виробничому підрозділі «Локомотивне депо Тернопіль» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ». Наказом в.о. начальника виробничого підрозділу «Локомотивне депо Тернопіль» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» № 762 від 09.12.2021 його було відсторонено від роботи з 09.12.2021 на час відсутності щеплення проти COVID-19, без збереження заробітної плати. Наказ про відсторонення мотивований тим, що у він не надав документи про наявність щеплення проти СОVID-19 або документів про протипоказання, у зв`язку з чим відповідно до статті 46 КЗпП, частини 2 статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», Наказу Міністерства охорони здоров`я України №2153 та Постанови Кабінету міністрів №1236 Позивач відстороняється від роботи. Разом з тим, позивач вважає, що даний наказ виданий з порушенням чинного законодавства України та порушує його права на працю, є незаконним та підлягає скасуванню, з огляду на наступне. Так, відповідачем у спірному наказі про відсторонення від роботи не зазначено посилання на вичерпні підстави, які наведені у ст. 46 КЗпП України, при цьому такий обґрунтований ненаданням документів про наявність щеплення проти COVID-19 або документів про протипоказання, що є неправомірним та незаконним, оскільки такої підстави як ненадання документів про наявність щеплення проти COVID-19 або документів про протипоказання для відсторонення від роботи законодавством не передбачено. Водночас, відсторонення працівника від роботи можливе тільки з підстав, що визначені законодавством, зокрема статтею 46 КЗпП України, а тому невиконання вимог керівництва, в тому числі щодо документів про наявність щеплення проти COVID19 або документів про протипоказання, не може бути підставою відсторонення працівника. Крім того зазначає, що оскаржуваний наказ про відсторонення від роботи також не відповідає вимогам ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», Наказу МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 №2153, пункту 416 постанови КМУ від 09.12.2020 № 1236, якими керувався відповідач при його винесені Зокрема, вакцинація від COVID-19 не включена до календаря щеплень ні як обов`язкові, ні як обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями. Окрім цього, позивач не належить ані до працівників центральних органів виконавчої влади та їх територіальних підрозділів, ані до працівників місцевих державних адміністрацій, ані до працівників закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності. Відтак, позивач вважає, що відповідач вручивши йому Лист-ознайомлення про необхідність отримання обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 та подання перелічених в ньому документів, в подальшому відсторонивши його від роботи без збереження заробітної плати на час відсутності щеплення від COVID-19 за ненадання ним документів зазначених у Листі-повідомленні, фактично покладає на нього обов`язок вчинити дії, які не визнані державою як примусові. Також позивач вказує, що відповідачем, при відстороненні його від роботи у зв`язку із відсутністю у нього щеплення проти COVID-19 не дотримано вимог ч.6 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» в частині отримання письмового лікарського підтвердження про відмову від обов`язкового профілактичного щеплення чи акту, складеного у присутності свідків, в разі відмови дати таке підтвердження, а також вимог ч.2 ст.27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» щодо не допуску його від роботи саме на підставі подання відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби. Натомість Відповідач виніс оскаржуваний наказ про відсторонення на підставі одного лише листа-ознайомлення про обов`язкове профілактичне щеплення від COVID-19, який сам по собі не створює жодних юридичних наслідків та не засвідчує юридичного факту його відмови чи ухилення від обов`язкового профілактичного щеплення, а також факту ненадання ним медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданого закладом охорони здоров`я. Відтак, на думку позивача наказом про відсторонення його від роботи без збереження заробітної плати на час відсутності щеплення від COVID-19 відповідачем порушено його права на працю та заробляти собі на життя працею гарантовані Конституцією України та КЗпП України. Окрім цього позивач зазначає, що своїми діями відповідач, порушив його звичний уклад життя та спричив йому моральну шкоду, яка полягає у розладі його душевного здоров`я, моральних стражданнях, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагало певний період часу від нього додаткових зусиль для організації його життя, необхідність боротись за свої права, оскільки він був вимушений звертатись до суду та доводити протягом тривалого часу свою правоту, захищаючи свої права. На підставі наведеного позивач просить суд: визнати незаконним та скасувати Наказ в.о. начальника виробничого підрозділу «Локомотивне депо Тернопіль» РЕГІОНАЛЬНОЇ ФІЛІЇ «ЛЬВІВСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» № 762 від 09 грудня 2021 року про відсторонення чергового локомотивного депо [PERSON] від роботи на час відсутності щеплення проти COVID-19, без збереження заробітної плати; поновити [PERSON] на роботі у виробничому підрозділі «Локомотивне депо Тернопіль» РЕГІОНАЛЬНОЇ ФІЛІЇ «ЛЬВІВСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» на посаді чергового локомотивного депо; стягнути з РЕГІОНАЛЬНОЇ ФІЛІЇ «ЛЬВІВСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ», код ЄДРПОУ 40081195, на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з дати відсторонення до дати відновлення на роботі, яка з дня відсторонення на день звернення до суду становить 30237, 90 грн. (33 роб. днів/916,30 грн); стягнути з РЕГІОНАЛЬНОЇ ФІЛІЇ «ЛЬВІВСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ», код ЄДРПОУ 40081195, на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , моральну шкоду в розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.02.2022 року відкрито провадження у вищевказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження. 28.03.2022 судом зареєстровано відзив на позовну заяву поданий представником відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця», із змісту якого вбачається, що відповідач вважає видання наказу про відсторонення від роботи чергового локомотивного депо (основного) Локомотивного депо Тернопіль [PERSON]. таким, що відповідає вимогам діючого законодавства з наступних підстав. Так, постановою КМУ №83 (із змінами та доповненнями) Акціонерне товариство «Українська залізниця» включено до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави. Таким чином, у відповідності до ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 ( в редакції чинній станом на 08.12.2021) «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19. спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та Переліку професій, виробництв та організацій, працівники, яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 №2153 (із змінами та доповненнями, внесеними наказом Міністерства охорони здоров`я від 01.11.2021 №2393 який зареєстрований у Міністерстві юстиції України 08.11.2021 за № 1452/37074 набули чинності з 09.12.2021) керівники підрозділів AT «Укрзалізниця» (роботодавці) мали право провести відсторонення від роботи усіх підлеглих працівників у разі їх відмови або ухилення від проведення профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 на період карантину. Тим більше, що у разі порушення цих приписів законодавства, посадові особи можуть бути притягнуті до адміністративної відповідальності на підставі ст. 44-3 КУпАП у вигляді накладення штрафу у розмірі від двох до десяти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Окрім цього, посилання позивача у позовній заяві на порушення його конституційного права на працю, передбаченого ст. 43 Конституції України, зокрема в частині гарантування захисту від незаконного звільнення, а також на безпосереднє застосування Конституції України до цих правовідносин, як акта прямої дії відповідач вважає є необґрунтованими, оскільки, положення законів України та виданих на їх основі підзаконних актів, на підставі яких відбулось відсторонення позивача у встановленому порядку від роботи не визнавались такими, що не відповідають Конституції України, а відтак протилежне твердження позивача є його припущеннями. Крім того, Конституція України гарантує захист громадян саме від незаконного звільнення. В даному випадку Позивача відсторонено від роботи на час дії обставин (відмови чи ухилення від проведення обов`язкової вакцинації) з якими законодавець пов`язує неможливість працівника виконувати передбачену трудовим договором роботу. Відповідач також вважає, що при видачі оскарженого наказу про відсторонення позивача від роботи не порушено конституційний принцип, закріплений ст. 64 Конституції України, про неможливість обмеження конституційних прав громадян, так як у рішенні Конституційного суду України від 28.08.2020 №10-р/2020, зазначено, що обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина може встановлюватись виключно законом - актом, ухваленим Верховною Радою України як єдиним органом законодавчої влади в Україні. Законом, який встановлює обов`язок роботодавця відсторонити працівника від роботи у передбачених випадках - є Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб». Крім того зазначає, що позивач відсторонений від роботи саме за відмову або ухилення від обов`язкового профілактичного щеплення від COVID- 19 у порядку, встановленому законом, а не за відсутність у нього підтверджуючих документів чи неповідомлення інформації про щеплення. У самому тексті оскаржуваного наказу про відсторонення від роботи позивача наведені закони та нормативно - правові акт

Outcome: dismissed