Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-26 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 серпня 2018 року і мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Заявляючи про фактичне припинення подружніх стосунків з відповідачем, позивач з позовом про розірвання шлюбу 28 жовтня 2021 року звернулася до Цюрупинського районного суду Херсонської області (за фактичним місцем свого проживання: [ADDRESS] ). Ухвалою судді Цюрупинського районного суду Херсонської області від 31 січня 2022 року (а.с. 12) справу за підсудністю передано до Мурованокуриловецького районного суду. Справу отримано Мурованокуриловецьким районним судом 23 лютого 2022 року. 03 березня 2022 року в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України до Мурованокуриловецької селищної ради зроблено запит про зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] . Станом на 25 квітня 2022 року інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача не отримано у зв`язку із введенням в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року воєнного стану та припиненням у зв`язку з цим надання послуги з видачі довідки про реєстрацію місця проживання або місця перебування особи. В той же час, 22 квітня 2022 року [PERSON] подала до суду заяву про визнання позовної вимоги про розірвання шлюбу та про розгляд справи без її участі (а.с. 18). При перевірці особи за паспортом громадянина України (у формі ID-картки № [NUMBER] ) було встановлено, що зареєстрованим місцем проживання відповідача є смт Муровані Курилівці Могилів-Подільського району Вінницької області. Ухвалою від 25 квітня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду Мурованокуриловецьким районним судом та відкрито провадження у справі (а.с. 19). Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, а відповідачу встановлено строк в 15 днів з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов чи клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Копія ухвали про відкриття провадження з копією позовної заяви та додатками до позову відповідачу вручено 25 квітня 2022 року (а.с. 20). Відзив на позовну заяву чи клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач не подала, але у заяві від 22 квітня 2022 року (а.с. 18) визнала позовні вимоги і заперечила можливість примирення. Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 275 ЦПК України). За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи. За приписами ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У зв`язку з наведеним вище, суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження, без проведення судового засідання (ч. 13 ст. 7 ЦПК України). За вказаних обставин, за приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Розглянувши справу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення у заявленому об`ємі з врахуванням наступного: Із свідоцтва про шлюб (а.с. 7) слідує, що сторони із 27 серпня 2018 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. У позові [PERSON] зазначив, що має із [PERSON] спільну дитину: сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 5 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною третьою ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Збереження шлюбу за відсутності згоди одного з подружжя вже є таким, що буде суперечити його інтересам, виходячи з положень ч. 1 ст. 24 СК України. Позивач у позовній заяві обґрунтував свою вимогу про розірвання шлюбу фактичним тривалим припиненням подружніх стосунків з відповідачем через відсутність спільних інтересів, взаєморозуміння, різні погляди на життя. Відповідач визнала такі обставини, про що зазначила у своїй заяві по суті (а.с. 18). На підставі викладеного, суд вважає, що цей шлюб вичерпав своє значення для сторін, він не відповідає принципам, встановленим законом і суспільством для такого союзу, а тому його необхідно розірвати.

Outcome: approved