Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-25 00:00:00

У листопаді 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовним вимог позивач посилається на те, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 липня 2002 року та свідоцтва про право власності на житло від 30 листопада 1993 року належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . У квартирі зареєстрований її онук, відповідач по справі, який за зазначеною адресою не проживає з жовтня 2017 року. Факт реєстрації відповідача у квартирі створює позивачу перешкоду у реалізації її прав користування та розпорядження належним майном. Тому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням: квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2021 року провадження у справі відкрито, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, через канцелярію суду представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити.\~\~ Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав.\~ У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Позивач є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 30 листопада 1993 року та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 03 липня 2002 року. Право власності зареєстровано в Новомосковському бюро технічної інвентаризації 15 липня 2002 року у реєстровій книзі №1 за реєстровим №41 (а.с.8,9). Згідно довідки про склад сім`ї, виданої Виконавчим комітетом Новомосковської міської ради, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано дві особи -\~ [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). З акту від 08 жовтня 2021 року складеного ОСББ «Співдружність 39/17» та сусідів, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але не проживає з жовтня 2017 року (а.с.13). Акти про непроживання відповідача за вказаною адресою складено також 09.11.2018 та 01.03.2019, проте зазначені акти не містять інформації про дату чи час з якого відповідач не проживає у спірній квартирі (а.с.14,15). У відповідності до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності, якщо він не порушує норм закону, моральних засад суспільства, екологічної ситуації та інтересів інших осіб. На підставі ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Оскільки відповідач зареєстрований у житловому приміщенні як член сім`ї власника, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ст.405 ЦК України. Так, у відповідності до ст.405 Цивільного кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З наданих позивачем доказів судом встановлено, що відповідач не проживає у спірній квартирі з жовтня 2017 року, а лише зареєстрований в ній. Зважаючи на вищевикладені норми законодавства, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за вищезазначеною адресою. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 908 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved