Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-02 00:00:00

22 грудня 2021року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, предметом позову є майно, яке підлягає спадкуванню на території Одеського (кол. Овідіопольського) району Одеської області. Позиція сторін Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що він є онуком громадянки України [PERSON] , яка померла [INFO] та на час смерті була зареєстрована і мешкала на тимчасово окупованій території України за адресою: [ADDRESS] . За часів життя пенсія [PERSON] виплачувалась тільки до 31.07.2014 року. У подальшому виплата їй пенсії, як й іншим пенсіонерам з числа жителів м.Алчевськ, була припинена Пенсійним фондом України у зв`язку з проведенням антитерористичної операції. З моменту припинення виплати пенсії у серпні 2014 року по липень 2020 року (місяць смерті [PERSON] ) пройшло 5 років та 11 місяців, а загальна сума нарахованої, але не отриманої спадкодавцем за цей період часу пенсії складає 116737,15 гривень. Позивач є єдиним спадкоємцем своєї бабусі [PERSON] , прийняв її спадщину та 19.10.2021 року приватний нотаріус Куркан Н.Ф. видала йому відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом, до складу якої увійшла тільки частина недоотриманої померлою [PERSON] пенсії з 18.10.2018 року по 31.07.2020 року у розмірі 47169,93 гривень. Цей розмір недоотриманої спадкодавцем пенсії як спадщина була визначена приватним нотаріусом на підставі отриманої від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області довідки від 22.09.2021 року вих.449/02-14. Позивач не погоджується з визначеним відповідачем розміром недоотриманої пенсії та вважає, що оскільки [PERSON] з серпня 2014 року не могла своєчасно отримувати пенсію з незалежних від неї причин, відповідач неправомірно\~розрахував належну\~до сплати\~позивачеві недоотриману\~пенсію спадкодавця\~тільки за\~три останні\~роки з\~19.10.2021\~року,\~тобто дня звернення позивача до відповідача з приводу виплати йому недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом. Позивач просить суд стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на його користь 70759,11 гривень як недоотриману пенсію в порядку спадкування за законом. Відповідач надав свій відзив на позовну заяву, у якому просив суд у задоволенні цього позову відмовити посилаючись на те, що виплата недоотриманої пенсії [PERSON] в сумі 45978,04 гривень була нарахована [PERSON] відповідно до вимог чинного законодавства та підстави для збільшення вказаного розміру відсутні. Так, за доводами відповідача соціальне забезпечення осіб, які проживали на непідконтрольній Україні території здійснюється відповідно до Закону України Про забезпечення прав та свобод внутрішньо переміщених осіб». Згідно ст.4 зазначеного Закону факт внутрішньо переміщеної особи підтверджується довідкою взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених ст.12 цього Закону. Виплата пенсій здійснюється за новим місцем проживання внутрішньо переміщеної особи за наявності вказаної довідки з урахуванням вимог чинної постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Розмір пенсії з 01.08.2014 року не було отримано [PERSON] своєчасно з її власної вини, оскільки ніхто не позбавляв її права звернутися до відповідного органу щодо отримання документів внутрішньо переміщеної особи, необхідних для призначення пенсійних виплат. Для отримання допомоги на поховання [PERSON] 08.09.2021 року позивач звернувся до відділу обслуговування громадян №12 (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про запит архівної пенсійної справи [PERSON] , яка померла [INFO] на непідконтрольній Україні території. 14.09.2021 року ця електронна пенсійна справа була взята на облік відповідачем. Відповідно до матеріалів пенсійної справи виплата пенсії [PERSON] за місцем перебування на обліку за адресою: [ADDRESS] , була проведена до 31.07.2014 року, а в подальшому їй пенсія не нараховувалась. На запит приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області від 22.09.2021 року вих.№ 449/02-14 щодо наявності та розміру недоотриманої пенсії [PERSON] пенсії 29.09.2021 року була сформована довідка про розмір недоотриманої пенсії за період з 28.09.2018 року по 31.07.2020 року в сумі 47169,93 гривень. Цей розмір недоотриманої пенсії було розраховано саме за період з 18.10.2018 року по 31.07.2020 року, оскільки позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату недоотриманої пенсії тільки 19.10.2021 року, а згідно з вимогами ч.1 ст.46 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування нараховані суми пенсії на виплату, яких мав право пенсіонер, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У своїй відповіді на відзив позивач з доводами відповідача проти задоволення позову не погодився та зазначив, що [PERSON] громадянство України не втрачала, не отримувала пенсію з 01.08.2014 року не з власної вини, тому у даному випадку положення ч.1 ст.46 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування застосуванню не підлягають. Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №595 місто Алчевськ було включено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади свої повноваження тимчасово не здійснюють або здійснюють їх не в повному обсязі, а з початку окупації [PERSON] не могла покинути місце проживання у місті Алчевськ через перенесений у 2014 році інсульт та поганий стан здоров`я. Згідно з ч.2 ст.46 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Рух справи. Провадження у справі відкрито ухвалою судду від 04.01.2022 року. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши встановлені обставини та норми законодавства України, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає даний позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Спірні правовідносини у даній справі стосуються невиплати позивачеві в порядку спадкування за законом недоотриманої пенсії його бабусі [PERSON] за період з 01.08.2014 року по 27.09.2018 року. Оцінюючи виниклі між сторонами ці спірні правовідносини, суд звертається до положень Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Згідно із ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996 року, ратифікована Законом України від 14.09.2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії. Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України. Правовии? зв`язок між державою і людиною, якии? передбачає взаємні права та обов`язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільнии? вибір місця проживання гарантується ст.33 Конституціі? Украі?ни кожному, хто на законних підставах перебуває на територіі? Украі?ни. Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно з ч.3 ст.4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення. Відповідно до ст.5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду України та накопичувальної системи пенсійного страхування. Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону. Відповідно до ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України. Згідно із ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення п.2 ч.1 ст.49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом. Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та не передбачає відсутність реєстрації в якості внутрішньо переміщеної особи чи проживання на тимчасово окупованій території або на непідконтрольних Україні територіях як підставу для припинення виплати пенсії. Конституційний Суд України у Рішенні від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 також зазначив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами. У рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) дійшов висновку про те, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю в поводженні, яка порушувала ст.14 Конвенції, у поєднанні зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції. При цьому Суд зауважив, що у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника, що призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункти 51-54). У рішенні від 08.07.2004 року у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров`я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за ст.1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права. Отже, у вказаних рішеннях Конституційного Суду України та ЄСПЛ застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може пов`язуватися з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й громадян, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв`язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов`язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України. Практика Європейського суду з прав людини, яка є частиною українського законодавства, розглядає пенсії з точки зору права власності. Так, у вже згадуваному рішенні у справі «Пічкур проти України» ЄСПЛ зазначив, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, обумовлені або не обумовлені попередньою сплатою внесків, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію ст.1 Першого протоколу, для осіб, що відповідають вимогам такого законодавства. Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліменти, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Згідно з ч.1 ст.46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Відповідно до ч.2 ст.46 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Статтею 52 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у ч.2 ст.36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Положення ч.3 ст.52 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та ст.1227 ЦК України узгоджуються із положенням Закону України "Про пенсійне забезпечення", де в ч.1 ст.91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини. Згідно зі статями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положення ч.1 ст.46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину, оскільки позивач успадкував належні спадкоємцю суми пенсії у відповідності до положень ст.1227 ЦК України у тому розмірі, в якому спадкодавець мала право на їх виплату на момент своєї смерті. Дата звернення спадкоємця до органу Пенсійного фонду України з вимогою про виплату нарахованої за життя спадкодавця пенсії не впливає на розмір виплат та не надає органам Пенсійного фонду України права на обмеження цих виплат. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] у м.Алчевськ Луганської області. Свідоцтво про смерть [PERSON] серія [NUMBER] видано 03.04.2021 року Овідіопольським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 19.10.2021 року приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Куркан Н.Ф. та зареєстрованого у реєстрі за №2228, спадкоємцем майна померлої [PERSON] є її онук [PERSON] .. Спадщина, на яку видане зазначене свідоцтво, складається з недоотриманих пенсійних виплат у сумі 47169,93 гривень, що належали [PERSON] , розмір який підтверджено довідкою управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 30.09.2021 року за №1500-0401-8/122274. У листі управління Пенсійного фонду України в Одеській області на адресу позивача №19783-20328/Ш-04/8-1500/21 від 25.10.2021 року зазначено, що за матеріалами електронної пенсійної справи [PERSON] виплата пенсії за місцем її перебування на обліку проведена по 31.07.2014 року, починаючи з 01.08.2014 року пенсія [PERSON] за місцем її проживання: [ADDRESS] не нараховувалась. Оскільки позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в Одеській області за отриманням недоодержаної пенсії бабусі 19.10.2021 року, в ч.1 силу ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» недоодержана пенсія як спадщина була виплачена йому за період з 18.10.2020 року по 31.07.2020 року, тобто за три роки до дня звернення. Розмір недоотриманої за життя [PERSON] пенсії з 01.08.2014 року по 27.09.2018 року становить 70759,11 гривень. Зазначені фактичні обставини справи підтверджуються матеріалами справи, а сторонами жодним чином не спростовуються та взаємно визнаються. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» було затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей та установлено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. При цьому міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, місцевим державним адміністраціям було вказано до 01.12.2014 року забезпечити переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Місто Алчевськ Луганської області було включено до вказаного переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. При таких обставинах суд вважає, що нараховані [PERSON] суми пенсії не були нею отримані з причин, які від неї не залежали, а в силу ч.2 ст.46 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування станом на 09.07.2020 року ці кошти мали бути їй виплачені за минулий час без обмеження будь-яким строком у розмірі 116737,15 гривень. При цьому суд критично оцінює всі інші заперечення відповідача проти позову, оскільки вони також не засновані на законі та ним спростовуються. Так, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин положення Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та постанова Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», оскільки спадкодавець за часів свого життя статусу внутрішньо переміщеної особи не набувала, а згідно з преамбулою Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» цей Закон відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів саме внутрішньо переміщених осіб. Водночас, ч.1 ст.3 вказаного Закону встановлює, що громадянин України за обставин, визначених у ст.1 цього Закону (збройний конфлікт, тимчасова окупація, повсюдні прояви насильства та порушень прав людини, надзвичайні ситуації природного чи техногенного характеру тощо), має право на захист від примусового внутрішнього переміщення або примусового повернення на покинуте місце проживання, що враховується судом. Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у її постанові від 20.09.2018 року у справі №243/3505/16-ц 20 відсутність реєстрації в якості внутрішньо переміщеної особи не може бути підставою для невиплати нарахованих страхових виплат особі, що проживає на непідконтрольній Україні території. Положення Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» також не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки спадкодавець не проживала на тимчасово окупованій території в сенсі визначеному ч.1 ст.3 зазначеного Закону в тій її редакції, яка діяла до внесення змін Законом №2217-IX від 21.04.2022 року. На той час для цілей застосування цього Закону тимчасово окупована територія України визначалась як: 1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; 2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; 3) повітряний простір над територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини. Враховуючи вказані норми матеріального права та встановлені фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суд дійшов висновку щодо задоволення позову [PERSON] , оскільки останній успадкував належні спадкодавцю суми пенсії у відповідності до положень ст.1227 ЦК України у тому розмірі, у якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент своєї смерті. Тому з відповідача на користь позивача в порядку спадкування за законом після смерті бабусі [PERSON] має бути стягнуто розмір недоотриманої нею за життя пенсії з 01.08.2014 року по 27.09.2018 року у розмірі 70759,11 гривень. Судові витрати. У зв`язку з розглядом справи позивач поніс грошові витрати в розмірі 908,00 гривень з оплати судового збору, які через повне задоволення позовних вимог відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача у зазначеному розмірі.

Outcome: approved