Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання двох неповнолітніх дітей. Свої позовні вимоги мотивує тим, що між нею та відповідачем шлюб укладено 02 листопада 2017 року та зареєстровано у Тячівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Україна за актовим записом № 236. Від даного шлюбу в них є двоє неповнолітніх дітей: син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалося, позаяк у них різні характери та погляди на життя, вони втратили почуття довіри та поваги одне до одного. З відповідачем не проживають разом та не ведуть спільного господарства. Подальше сумісне життя і збереження сім`ї вважає недоцільним та неможливим, примирення не бажає, а тому, просить шлюб, укладений між нею та відповідачем, розірвати та визначити місце проживання двох неповнолітніх дітей. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 06 лютого 2020 року відкрито провадження по справі. При відкритті провадження до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області. Призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Позивач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову підтримала та просить шлюб між нею та відповідачем розірвати. Уточнила вимоги про визначення місця проживання дітей та просить місце проживання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , визначити по місцю її проживання за адресою: [ADDRESS] , а місце проживання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , визначити по місцю проживання батька [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав та просить шлюб розірвати. Також визнав у повному обсязі позовні вимоги про визначення місця проживання неповнолітніх дітей та просить місце проживання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , визначити по місцю проживання позивача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а місце проживання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , визначити по його місцю проживання за адресою: [ADDRESS] . Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: органу опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області в судове засідання не з"явився з невідомої суду причини, хоч належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому суд розглянув справу у його відсутності. Заслухавши пояснення позивача, відповідача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, який було зареєстровано у Тячівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Україна за актовим записом № 236. Вказана обставина також підтверджена копією свідоцтва про шлюб. У цьому шлюбі у сторін [PERSON] та [PERSON] є двоє неповнолітніх дітей: син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] , що також підтверджено копіями свідоцтв про їх народження. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося. Про це свідчать ті обставини, що вони тривалий час сімейних стосунків не підтримують та разом не проживають. Враховуючи наведене, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Так, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «М. С. проти України» (рішення від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13) вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В судовому засіданні відповідач [PERSON] визнав у повному обсязі позовні вимоги про визначення місця проживання їх з позивачем [PERSON] неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , та суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Зважаючи на визнання відповідачем [PERSON] обставин позову щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , то суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визначення їх місця проживання підлягають до задоволення. У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати в розмірі 840, 80 гривень (Вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Outcome: approved