Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, Ужгородський міський відділ Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Івано-Франківськ) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. У позовній заяві позивач посилається на те, що 12 вересня 2017 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович вчинив виконавчий напис за № 12929 про стягнення з громадянина [PERSON] [INFO] мешканця [ADDRESS] на користь ПАТ КБ Приват Банк код ЄДРПОУ 14360570 заборгованість в сумі 17695.23 грн. за кредитним договором б/н від 20.06.2014 р. У суму заборгованості 17695.23 грн. включено: заборгованість за тілом кредиту 291,50 грн., заборгованість за відсотками в сумі 12 684.91 грн, заборгованість з пені та комісії в сумі 3400 грн., заборгованість за штрафами в сумі 500 грн. заборгованість за штрафами, відсоток від заборгованості в сумі 818.52 грн. витрати за вчинення напису в сумі 1800 грн. Вказує, що строк за яким проводиться стягнення становить 1137 днів тобто з 30.06.2014 р. по 31.07.2017 р. Зазначає, що про існування оскаржуваного виконавчого напису позивач довідався з постанови про відкриття виконавчого провадження від 09.01.2018 р., оскільки по адресі [ADDRESS] не проживає з 2015 року а тому не мав можливості отримувати будь-яку кореспонденцію. Позивач вважає виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню виходячи з наступного. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений Постановою КМ України від 29.06.1999 № 1172 і станом на день виникнення спірних правовідносин передбачав стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, для чого нотаріусу подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника і встановлюють прострочення виконання зобов`язання (п. 1 пп. «а», «б»). Наголошує, що на час виникнення спірних правовідносин законодавство не передбачало такого способу захисту прав кредитора, як вчинення нотаріусом на стягнення боргу виконавчого напису на не посвідченій нотаріально кредитній угоді, якою є кредитний договір б/н від 20.06.2014 р. Зміни до зазначеного переліку документів, що уможливлювали б стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса за кредитним договором, були внесені Постановою КМ України від 26.11.2014 № 662, коли перелік було доповнено розділом 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», згідно із яким за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису подаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашений заборгованості (п. 2 пп. «а», «б»). Вказує, що станом на 12.09.2017р. чинна редакція Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року не дозволяла вчинення виконавчих написів на кредитних договорах. Наголошує, що як зазначено у виконавчому написі, при заборгованості в сумі 291.50 грн. банк протиправно нарахував відсотки на суму 12684.91 грн. Щодо нарахування штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн. та 818.82 грн. (відсоток від суми заборгованості) позивач зазначає наступне. Вказує, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Також зазначає, що неустойка обчислюється виключно від суми невиконаного, неналежно або несвоєчасно виконаного зобов`язання, а не від суми позову. Позивач вказує також на те, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Крім того, у заяві від 20.06.2014 р. підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Зазначає, що за таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умов та правил банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Позивач окремо наголошує, що у цій справі щодо визнання напису таким що не підлягає виконанню, визначальним є те, що він вчинений на правочині непосвідченому нотаріально та також поза межами строків визначених ст. 88 ЗУ Про нотаріат. На підставі вищевикладеного просить суд визнати таким що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса від 12 вересня 2017 року вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичом за № 12929 про стягнення з [PERSON] [INFO] , РНКОПП [NUMBER] мешканця [ADDRESS] на користь Публічного акціонерного товариства Приват Банк код ЄДРПОУ та ГФ 14360570 заборгованість за кредитним договором б/н від 20.06.2014 р. в сумі 17695 (сімнадцять тисяч, шістсот дев`яносто п`ять) грн. 23 коп та вирішити питання про судові витрати по справі відповідно до ст. 141 ЦПК України. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.11.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою. Постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів надіслано учасникам справи. 23.12.2020 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області відмовлено в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову. 12.02.2021 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області задоволено заяву позивача про витребування доказів. Постановлено витребувати від Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» (юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д; код ЄДРПОУ 14360570; адреса для кореспонденції: 49094, м.\~Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 30) належним чином завірені копії які подавалися приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Швець\~Р.О. для вчинення виконавчого напису про стягнення з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) заборгованості за кредитним договором б/н від 20.06.2014 в сумі 17\~695,23 грн., та витребувати від Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича (01001, м.\~Київ, вул. Лютеранська, буд. 3, нежилі прим. з №1 по №5 (група прим. №31) (в літ А), офіс 31) належним чином завірені копії документів, на підставі яких 12.09.2017 ним вчинено виконавчий напис №\~12929 про стягнення з [PERSON] ( [INFO] , мешканця [ADDRESS] ) на користь ПАТ КБ «Приватбанк» (код ЄДРПОУ - 142360570) заборгованості за кредитним договором б/н від 20.06.2014 в сумі 17\~695,23 грн. Ухвала Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.02.2021 року Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «Приват Банк» виконана не була, хоча згідно з рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення зі штрих кодовими ідентифікаторами 4930103355291 та 4930014525183 була отримана одержувачем 26.02.2021 року та 24.02.2021 року відповідно. Про необхідність виконання зазначеної ухвали Публічному акціонерному товариству Комерційний Банк «Приват Банк» неодноразово надсилалися листи, а саме лист від 26.04.2021 року та лист від 26.10.2021 року. У зв`язку з невиконанням Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «Приват Банк» ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.02.2021 року, ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.11.2021 року до нього було застосовано заходи процесуального примусу, а саме стягнуто штраф у сумі 4540 грн. (чотири тисячі п`ятсот сорок гривень). 17.11.2021 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, при цьому представник позивача подав до суду заяву, згідно з якою просить розглянути справу по суті без їх участі. Зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» у судове засідання не з`явився повторно, хоча про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином шляхом надіслання судових повісток про виклик рекомендованими поштовими відправленнями, про причини неявки не повідомлено, відзив на позов не подано, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. у судове засідання не з`явивася, однак, подав заяву про розгляд справи без його участі. Представник третьої особи Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) у судове засідання не з`явився, хоча про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином шляхом надіслання судових повісток про виклик рекомендованими поштовими відправленнями, про причини неявки не повідомлено, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. З матеріалів\~справи вбачається,\~що 12.09.2017\~року приватним\~нотаріусом Київського\~міського нотаріального\~округу Швецем\~Русланом Олеговичем\~вчинено виконавчий\~напис за\~№ 12929\~про стягнення\~з [PERSON] \~ [INFO] \~мешканця [ADDRESS] \~не сплаченої\~в строк\~за Кредитним\~договором №б/н\~від 20.06.2014\~року.\~Строк за\~який проводиться\~стягнення згідно\~даного виконавчого\~напису \~1137\~днів,\~а саме:\~з 20.06.2014\~року по\~31.07.2017\~року.\~Сума,\~що підлягає\~стягненню,\~становить 17695.23\~грн.\~та складається\~з заборгованості\~за тілом\~кредиту у\~розмірі 291,50\~грн.;\~заборгованості за\~відсотками у\~розмірі 12684,91\~грн.;\~заборгованості з\~пені та\~комісії у\~розмірі 3400,00\~грн.;\~заборгованості по\~штрафам (фіксована\~частина)\~у розмірі\~500,00\~грн.;\~заборгованості по\~штрафам (відсоток\~від суми\~заборгованості)\~у розмірі\~818,82\~грн. Витрати за вчинення виконавчого напису в сумі 1800 гривень 00 копійок. На виконання ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.02.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Русланом Олеговичем суду надано належним чином завірені копії документів, на підставі яких 12.09.2017 року ним вчинено виконавчий напис №\~12929 про стягнення з [PERSON] ( [INFO] , мешканця [ADDRESS] ) на користь ПАТ КБ «Приватбанк» (код ЄДРПОУ - 142360570) заборгованості за кредитним договором б/н від 20.06.2014 в сумі 17\~695,23 грн, а саме: зазначений вище виконавчий напис; заяву представника Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» О.В. Балашова від 16.08.2017 року, про вчинення виконавчого напису; анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку; розрахунок заборгованості за договором №б/н від 20.06.2014, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON] , станом на 31.07.2017; письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором №б/н від 20.06.2014 року; список згрупованих поштових відправлень з описом вкладення; Довіреність №2124-К-Н-Н, якою [PERSON] уповноважений серед іншого подавати нотаріальним органам заяву про вчинення виконавчого напису, а також документи та їх копії, що підтверджують заборгованість та передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №1172; копію паспорта [PERSON] . Відповідач так і не надав суду жодних документів, які були витребувані згідно ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.02.2021 року. Станом на момент вчинення виконавчого напису (12.09.2017 року) «Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 (далі Перелік), містив розділ 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», яким він був доповнений згідно постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 р. №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Проте постановою Київського\~апеляційного адміністративного\~суду від\~22.02.2017\~року у\~справі №826/20084/14\~визнано незаконною\~та нечинною\~постанову Кабінету\~Міністрів України\~№ 662\~від 26.11.2014\~року «Про\~внесення змін\~до переліку\~документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів» в частині, а саме: п.2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року за результатами розгляду касаційних скарг Кабінету Міністрів України та публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 вказана постанова залишена без змін. Таким чином, судом було скасовано п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, відповідно до якого встановлювалася можливість здійснювати стягнення за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Постановою Великої палати Верховного суду від 20.06.2018 року у справі № 826/20084/14 рішення Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року залишено без змін. Отже, станом на момент вчинення виконавчого напису (12.09.2017 року), розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку був нечинним. В той же ж час, на момент вчинення виконавчого напису Перелік містив розділ 1 «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами». Згідно п.п. «а», «б» п.1 зазначеного вище розділу 1 Переліку, для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Цих вимог дотримано не було. Ненадання заявником необхідних документів приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису мало наслідком порушення нотаріусом при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису п. 2 ч. 1 ст.\~49\~Закону України\~«Про нотаріат» та п. 1 Глави 13 Порядку № 296/5, згідно з яким на нотаріуса покладається обов`язок відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Проте, незважаючи на вказані вимоги закону, відповідач звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, а приватний нотаріус в свою чергу всупереч правилам, встановленим Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, вчинив виконавчий напис від 12.09.2017 року №12929. Щодо правомірності одночасного нарахування штрафу та пені, як виду цивільно-правової відповідальності, суд дійшов наступного виснову. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України ). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України ). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21.10.2015 року № 6-2003цс15, постанові від 11.10.2017 року у справі №347/1910/15-ц. Згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат» Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. При цьому ст.\~50\~Закону України\~«Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника\~- це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення проводиться у безспірному порядку. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі необхідно перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Щодо позиції позивача про недотримання відповідачем вимог щодо стандартної (типової) форми при укладенні договору приєднання, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.pb.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Такої правові позиції містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц. В той же ж час, в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк» навіть не надав ні нотаріусу, ні суду Витяг з Тарифів та Витяг з Умов договору. Згідно з ч. 4 ст.\~263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат». Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а вимоги позивача визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і підтверджені документально судові витрати у вигляді судового збору у сумі 840,80 грн..

Outcome: approved