Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

1. Стислий виклад позиції сторін Виконувач обов`язків керівника Жмеринської окружної прокуратури звернуся до суду з позовом в інтересах держави до Копайгородської селищної ради Жмеринського району Вінницької області, [PERSON] з такими позовними вимогами: визнати незаконним та скасувати рішення 32 сесії 7 скликання Супівської сільської ради Барського району від 20.06.2019, яким затверджено [PERSON] технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, і припинити право власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 0520284800:01:002:0043 площею 2,951 га, розташовану на території Супівського старостинського округу Копайгородської селищної об`єднаної територіальної громади Жмеринського району, яке зареєстроване 03.07.2019, номер запису про право власності 32344889. Просив також стягнути з відповідачів на користь Вінницької обласної прокуратури витрати на сплату судового збору в сумі 2270. Позов мотивовано тим, що рішенням Барського районного суду Вінницької області від 05.04.2019 було встановлено факт родинних відносин між [PERSON] і [PERSON] , яка померла [INFO] , і визнано за [PERSON] право власності на спадкове майно у вигляді права на земельну частку (пай), яка належала померлій. На виконання вказаного рішення суду Супівською сільською радою було затверджено [PERSON] технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення сільськогосподарського виробництва, що розташована на території вказаної сільської ради, площею 2,9510 га, кадастровий номер 0520284800:01:002:0043. 03.07.2019 було зареєстровано право власності [PERSON] на зазначену земельну ділянку, а 16.07.2019 було зареєстровано право оренди цієї ділянки за ТОВ «Краєвид Поділля». Постановою апеляційного суду, яка була залишена без змін касаційною інстанцією, за апеляційною скаргою заступника прокурора Вінницької області рішення про встановлення факту родинних відносин і визнання права на земельну частку (пай) за [PERSON] було скасовано, в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Однак відомості про право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку, перебування її в оренді ТОВ «Краєвид Поділля», залишаються у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Прокурор вказував, що прийняте на підставі рішення суду, яке було скасовано як незаконне, рішення Супівської сільської ради суперечить вимогам Конституції України і Земельного кодексу України, є незаконним і підлягає скасуванню. На час звернення із позовом правонаступником Супівської сільської ради Барського району є Копайгородська селищна рада Жмеринського району. У зв`язку із заявленням позову про скасування рішення сільської ради саме Копайгородська селищна рада є належним відповідачем у справі, тому не може бути одночасно із позивачем. Посиланням на вказане прокурор обґрунтовував заявлення ним позову як самостійним позивачем. В обґрунтування порушення інтересів держави та територіальної громади прокурор зазначив, що земля в межах території України є об`єктом права власності Українського народу, водночас, є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Інтереси держави у сфері земельних відносин також полягають у забезпеченні потреби суспільства у володінні, користуванні та розпорядженні землями виключно на підставі закону, а порушення законного порядку спричиняє шкоду інтересам держави і є підставою для втручання органів прокуратури. Оскільки [PERSON] , з урахуванням скасованого рішення суду, не набула спадкових прав на земельну частку (пай) після смерті [PERSON] , то рішення сільської ради порушує державний інтерес щодо законного володіння, користування і розпорядження землями. Крім того, прокурор зазначав, що оскільки право власності на спірну ділянку оформлено за [PERSON] у незаконний спосіб, то у разі скасування реєстрації цього права власності, земельна ділянки знову набуде статусу земель колективної власності (не витребуваних часток (паїв), а Копайгородська селищна рада матиме можливість надання такої земельної ділянки в оренду, і до місцевого бюджету находитиме орендна плата. У разі якщо власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформить до 01.01.2025 право власності на земельну ділянку, то вважатиметься таким, що відмовився від одержання земельної ділянки і селищна рада матиме право звернутися до суду про передачу ділянку у комунальну власність у порядку визнання майна безхазяйним. Щодо підстав для представництва інтересів держави прокурор вказав, що відсутній орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, оскільки рішення, що є предметом спору, приймала Супівська сільська рада (правонаступником якої є Копайгородська селищна рада), яка не може звернутися до суду з позовом про визнання незаконним своїх власних актів, бо в такому випадку позивач і відповідач будуть співпадати в одній особі. Водночас, селищна рада позбавлена повноважень самостійно скасувати спірне рішення у зв`язку з його реалізацією шляхом реєстрації права власності на земельну ділянку за [PERSON] . На підставі вказаного прокурор набуває статусу позивача. Відповідач Копайгородська селищна рада позов не визнала, подала до суду відзив, у якому просила на стадії підготовчого засідання залишити позов без розгляду, або ж відмовити у задоволенні позову через обраний неефективний спосіб захисту. У відзиві також було викладено клопотання про розгляд справи без представника відповідача. Позиція Копайгородської селищної ради мотивована тим, що прокурор не повідомив селищну раду про намір звернутися до суду за захистом інтересів держави, а лише витребовував документи з метою встановлення наявності підстав для представництва. Не зважаючи на те, що прокурор виступив самостійним позивачем, він повинен був дотриматися процедури повідомлення суб`єкта владних повноважень і надати можливість селищній раді відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави. Відповідач також зазначав, що набуття [PERSON] права власності на земельну ділянку згідно з оскаржуваним рішенням Супівської сільської ради відбулося на підставі договірних правовідносин між [PERSON] та територіальної громадою. З огляду на посилання в позові, що спірне рішення сільської ради порушує державний інтерес щодо законного володіння, користування і розпорядження землями, а також право власності територіальної громади на кошти від орендної плати, визначення процесуального становища Копайгородської селищної ради, яка є представником інтересів територіальної громади, відповідачем, суперечить самій суті позову. Крім того, відповідач зазначив, що скасування рішення органу місцевого самоврядування не є ефективним способом захисту, оскільки не призводить до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою. Для витребування нерухомого майна оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування не є ефективним способом захисту прав власника. Обраний прокурором спосіб захисту застосовується за позовами власника або належного користувача земельної ділянки. Відповідач [PERSON] позов також не визнала, подала до суду відзив, у якому просила в задоволенні позову відмовити. Позиція відповідача зводиться до таких аргументів. Зокрема, прокурором не доведено порушення інтересів держави, він є неналежним позивачем у справі. Якщо суд і скасує запис про право власності [PERSON] , то земельна ділянка площею 2,951 га не перестане існувати та не набуде статусу невитребуваної і не перейде до колективної власності. Ще до оформлення відповідачем права власності земельна ділянка вже не мала статусу невитребуваної, оскільки належала померлій [PERSON] згідно з сертифікатом про право на земельну частку (пай) в умовних кадастрових одиницях без визначення меж в натурі (на місцевості) по КСП «За мир». На думку відповідача, земельна ділянка перебувала в статусі приватної ще до її оформлення [PERSON] . Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера. Оспорюваним рішенням сільської ради затверджувалась технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), отже земельна ділянка з кадастровим номером 0520284800:01:002:0043 є такою, що виділена в натурі на місцевості. Прокурором не надано жодного доказу відсутності спадкоємця земельної ділянки. Незаконність рішення органу місцевого самоврядування не становить суспільного інтересу, прокурор вправі оскаржувати рішення органу місцевого самоврядування в частині розпорядження земельними ділянками комунальної форми власності, а спірна ділянка у комунальній власності не перебувала. У відповіді на відзив Копайгородської селищної ради прокурор заперечив аргументи відповідача. Зокрема, зазначив, що прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду повідомити про це відповідного суб`єкта лише тоді, коли той має повноваження здійснювати захист інтересів держави у спірних правовідносинах, але не здійснює чи неналежно їх здійснює. Однак у цій справі Копайгородська селищна рада є відповідачем про визнання незаконним її рішення, а тому не може бути позивачем, чим обґрунтовується відсутність уповноваженого органу у спірних правовідносинах. Крім того, листом від 06.10.2021 Копайгородська селищна рада відповіла прокурору, що не вбачає порушення інтересів держави у ситуації, що є предметом судового розгляду. Відсутні підстави для визначення селищної ради у статусі позивача, оскільки спірна ділянка не належала до комунальної власності і прокурором не заявлялася вимога про її повернення територіальній громаді в особі селищної ради. Прокурор також зазначив, що наведені у відзиві правові позиції Верховного Суду стосуються інших правовідносин, які не є тотожними із спором, що розглядається. Питання правомірності оспорюваного рішення сільської ради безпосередньо залежить від законності судового рішення, на виконання якого воно приймалося. Прокурор стверджував, що ним обраний належний спосіб захисту. У відповіді на відзив [PERSON] прокурор вважав аргументи відповідача необґрунтованими. Вказав, що відповідачем не наведено будь-яких законних підстав належності їй права власності на спірну земельну ділянку. Під час розгляду судової справи було встановлено, що померлій у 1996 році [PERSON] згідно з відповідним сертифікатом належало право на земельну частку (пай) площею 3,70 га в умовних кадастрових одиницях без визначення меж в натурі (на місцевості). До невитребуваних земельних частко (паїв) відносяться земельні частки, на які отриманий сертифікат, але власник сертифікату не вчинив дії щодо виділення земельної частки в натурі (на місцевості). Відтак, у разі скасування реєстрації права власності на ділянку вона знову набуде статусу не витребуваної частки (паю). У судовому засіданні прокурор Барського відділу Жмеринської окружної прокуратури Слободян В. Ю. підтримав поданий позов з підстав, викладених у позовній заяві та відповідях на відзиви ви відповідачів. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися. 2. Рух справи у суді, клопотання учасників, процесуальні дії 04.01.2022 ухвалою суду відкрито провадження у справі і постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. 11.04.2022 від відповідача Копайгородської селищної ради надійшла заява про проведення підготовчого засідання і судового розгляду за відсутності представника селищної ради. 21.04.2022 ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання Копайгородської селищної ради про залишення позову прокурора без розгляду, відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ «Краєвид Поділля» про зупинення провадження у справі, закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті на 17.05.2022. 17.05.2022 розгляд справи по суті було відкладено на 07.06.2022 у зв`язку із неявкою відповідача [PERSON] , яка не подавала заяви про розгляд справи за її відсутності. У судове засідання 07.06.2022 відповідачі і третя особа не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені завчасно належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. Про причини неявки третя особа суд не повідомила. Вмотивованою ухвалою суду від 07.06.2022, яка занесена до протоколу судового засідання, постановлено проводити розгляд справи по суті у зв`язку з повторною неявкою відповідача [PERSON] у судове засідання без поважних причин. Суд виходив з того, що відповідач [PERSON] не надала доказів поважності причин неявки у судові засідання 17.05.2022 і 07.06.2022, які б підтверджували об`єктивну неможливість взяти участь у судовому засіданні. Судовий розгляд було проведено за участі прокурора Барського відділу Жмеринської окружної прокуратури Слободяна В. Ю., який з`явився у судове засідання. 3. Фактичні обставини, встановлені судом, і зміст спірних правовідносин Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 05.04.2019 у справі № 125/314/19 (провадження №2/125/120/2019), копія якого наявна в матеріалах справи, було задоволено позов [PERSON] до Супівської сільської ради Барського району Вінницької області і встановлено факт родинних відносин, а саме те, що [PERSON] є рідною внучкою померлої [INFO] [PERSON] , визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, яке залишилося після померлої [PERSON] , а саме на право на земельну частку (пай) площею 3,70 в умовних кадастрових одиницях без визначення меж в натурі (на місцевості), яка розташована на території Супівської сільської ради Барського району Вінницької області по КСП «За мир» (сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН № 002679). У рішенні суду вказано, що представник Супівської сільської ради позов визнав повністю, не заперечував проти його задоволення. Рішенням 32 сесії 7 скликання Супівської сільської ради Барського району Вінницької області від 20.06.2019 затверджено [PERSON] технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Супівської сільської ради Барського району Вінницької області, площею 2,951 га, кадастровий номер 0520284800:01:002:0043, згідно з рішенням Барського районного суду від 05.04.2019. У пункті 2 рішення сесії рекомендовано [PERSON] зареєструвати право власності на дану земельну ділянку. Вказані обставини підтверджуються наданою позивачем копією рішення 32 сесії 7 скликання Супівської сільської ради Барського району Вінницької області від 20.06.2019. 03.07.2019 на підставі рішення Супівської сільської ради Барського району Вінницької області від 20.06.2019 було зареєстровано право власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 0520284800:01:002:0043 площею 2,951 га у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 32344889. 16.07.2019 на підставі договору оренди землі від 12.07.2019, укладеного між ТОВ «Краєвид Поділля» і [PERSON] , було зареєстровано право оренди ТОВ «Краєвид Поділля» на земельну ділянку з кадастровим номером 0520284800:01:002:0043. Ці обставини підтверджуються інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №292743108 від 28.12.2021. Постановою Вінницького апеляційного суду від 02.07.2020 за апеляційною скаргою заступника прокурора Вінницької області в інтересах держави в особі Супівської сільської ради вказане рішення Барського районного суду Вінницької області від 05.04.2019 було скасовано, у задоволенні позову [PERSON] до Супівської сільської ради Барського району Вінницької області про встановлення юридичного факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно за законом відмовлено. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що, звертаючись до суду з позовом, [PERSON] не надала доказів, які підтверджували б родинний зв`язок між [PERSON] і кимось із її батьків та причини відсутності спадкування ними спадщини після її смерті, а надані докази щодо проживання на момент смерті разом із спадкодавцем не є достатніми, оскільки не містять відомостей, які б дозволили перевірити факт проживання [PERSON] зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Постанова апеляційного суду також мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував відсутність обґрунтованої постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину, а також не перевірив наявність інших спадкоємців, які мають право на спадкове майно, а тому дійшов передчасного висновку про задоволення позову в частині визнання права власності на майно в порядку спадкування. Постановою Верховного Суду від 03.03.2021 залишено без змін вказану постанову Вінницького апеляційного суду від 02.07.2020. Вищенаведене підтверджується наданими прокурором відповідними копіями рішень судів. Згідно з листом Відділу № 4 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 09.12.2021 №190/475-21, копія якого наявна у матеріалах справи, земельну ділянку площею 2,951 га з кадастровим номером 0520284800:01:002:0043 запроектовано згідно з проектом землеустрою організації території земельних часток (паїв) по СТОВ «Нова Водолага» села Супівка Супівської сільської ради Барського району Вінницької області із земель, які підлягали паюванню. Відповідно до розпорядження Барської районної державної адміністрації «Про затвердження протоколу про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) на території Супівської сільської ради» від 30.11.2005 року №523, земельна ділянка з кадастровим номером 0520284800:01:002:0043 площею 2,951 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва включена в додатку №2 до розпорядження Списку громадян власників сертифікатів на території Супівської сільської ради, спадкоємцям яких мали бути видані державні акти на право власності на землю після оформлення спадщини, де за порядковим номером списку 17, із вказанням номеру паю [NUMBER] , зазначена [PERSON] . Ці обставини підтверджуються: копією розпорядження Барської районної державної адміністрації від 30.11.2005 року №523, даними листа Відділу № 4 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 09.12.2021 №190/475-21. Починаючи з 25.10.2020 Супівська сільська рада Барського району Вінницької області є такою, що припинила свої повноваження, і її правонаступником є Копайгородська селищна рада Жмеринського району Вінницької області. Починаючи з вересня 2021 року прокурор, з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді, з посиланням на скасоване рішення суду у справі №125/314/19 витребовував у Копайгородської селищної ради інформацію та документи, що підтверджується листами керівника Жмеринської окружної прокуратури Олега Філімонова на ім`я голови Копайгородської селищної ради від 29.09.2021 №52-2271вих -21, від 08.11.2021 №52-261вих-21. У відповідь на звернення прокурора щодо скасування рішення суду, яким визнано право на пай за [PERSON] , у листі від 06.10.2021 №607 Копайгородська селищна рада повідомила, що підняте прокурором питання щодо порушення інтересів держави знаходиться виключно в компетенції органів прокуратури. 4. Оцінка суду і норми права, застосовані судом 4.1. Щодо підстав для представництва прокурором інтересів держави і належності відповідачів Частиною 3, 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень. Відповідно до частини 4, 5 статті 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. У рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 №3-рп/99 (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) зазначено, що , що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів; інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин; в основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо; інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій; із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. (Пункти 3, 4 мотивувальної частини цього Рішення) Конституція України (статті 13, 14) визначає, що земля, водні ресурси є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. У сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України). Отже, незаконне набуття права власності на землю, що є основним національним багатством і перебуває під особливою охороною держави, порушує інтереси держави, оскільки підриває основи правопорядку і суперечить конституційному принципу законності набуття права власності на землю. В контексті законності набуття права власності і недопущення свавільного привласнення земельних ділянок в обхід визначеної законом процедури, інтереси держави і територіальної громади повністю збігаються. За своєю суттю поданий прокурором позов є продовженням захисту інтересів держави, які були порушені у зв`язку із незаконним набуттям [PERSON] права власності на земельну ділянку. Порушення інтересів держави було підтверджено апеляційним і Верховним Судом у первинному судовому провадженні (йдеться про згадані судові рішення у справі №125/314/19). Однак прокурор був позбавлений можливості у тому провадженні вжити заходів для ефективного відновлення інтересів держави, зокрема, припинити державну реєстрацію неправомірно набутого права власності [PERSON] , оскільки вступив у справу на етапі апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції після виявлення ним порушення інтересів держави. Способом захисту інтересів держави у цій справі прокурор обрав визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування і припинення права власності [PERSON] , вважаючи, що саме таким чином буде захищений державний інтерес щодо недопущення свавільного привласнення землі в обхід встановленої законом процедури. Оскільки Супівська сільська рада, правонаступником якої є Копайгородська селищна рада, є суб`єктом прийняття рішення, яке, на думку прокурора, порушує інтерес держави, то саме цей суб`єкт владних повноважень повинен відповідати за заявленим позовом про незаконність його рішення. Отже, у такій категорії справ порушником інтересів держави є саме орган місцевого самоврядування, відтак здійснювати захист інтересів держави у таких правовідносинах спроможний лише прокурор. Інший уповноважений орган у таких правовідносинах відсутній, оскільки сам цей орган, що порушив принцип належного урядування, не може вважатися суб`єктом, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної захисної діяльності у такого виду правовідносинах. З огляду на те, що рішення органу місцевого самоврядування було реалізовано і стало підставою для реєстрації права власності на земельну ділянку за [PERSON] , то належним співвідповідачем є також особа, яка набула цивільних прав внаслідок прийняття такого рішення. Отже, враховуючи конкретні обставини цієї справи і суть первинного судового процесу (справа №125/314/19 за позовом [PERSON] ) єдиною можливою процесуальною роллю Копайгородської селищної ради є роль відповідача. З наведених мотивів суд відхиляє як безпідставні доводи відповідачів про відсутність порушення інтересів держави і незаконність самостійного звернення прокурора до суду як позивача. Отже, прокурором доведено підстави для звернення до суду у статусі позивача за захистом інтересів держави. Відтак, у такому статусі, маючи намір виступити самостійним позивачем, прокурор не мав обов`язку повідомляти Копайгородську селищну раду про звернення до суду. 4.2. Щодо наявності підстав для скасування оспорюваного рішення і припинення права власності [PERSON] на земельну ділянку Згідно з\~нормами статті\~328\~Цивільного кодексу\~України право\~власності набувається\~на підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема із\~правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до\~норм частини\~1,\~2\~статті 373\~Цивільного кодексу\~України земля\~є основним\~національним багатством,\~що перебуває\~під особливою\~охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них (частина 2 стаття 78 Земельного кодексу України). Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (частина 1 статті 79 Земельного кодексу України). Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру (частина 1 статті 79-1 Земельного кодексу України). Формування земельних ділянок здійснюється визначеними частиною 2 статті 79-1 Земельного кодексу України способами, серед яких за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні\~ділянки підлягають\~державній реєстрації\~у Державному\~земельному кадастрі. Земельна\~ділянка вважається\~сформованою з\~моменту присвоєння\~їй кадастрового\~номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. (Частини 3-5 статті 79-1 Земельного кодексу України) Згідно з частиною 7 статті 79-1 Земельного кодексу України винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. Частиною 9 статті 79-1 Земельного кодексу України передбачено, що земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. У частині 13 статті 79-1 Земельного кодексу України перелічено\~випадки,\~коли земельна\~ділянка припиняє\~існування як\~об`єкт цивільних\~прав,\~а її\~державна реєстрація\~скасовується,\~зокрема в\~разі: поділу\~або об`єднання\~земельних ділянок; скасування\~державної реєстрації\~земельної ділянки\~на підставі\~судового рішення\~внаслідок визнання\~незаконною такої\~державної реєстрації; якщо речове право на земельну ділянку, зареєстровану в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", не було зареєстровано протягом року з вини заявника. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень) (абзац 2 частини 13 вказаної статті). Частиною 1\~статті 81 Земельного кодексу України\~визначені підстави\~набуття громадянами України права власності на земельні ділянки. Зокрема передбачено такі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатна передача із земель державної і комунальної власності; в) приватизація земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). У справі, що розглядається, [PERSON] зареєструвала право власності на земельну ділянку, використовуючи судовий спосіб отримання статусу спадкоємця особи, якій належала земельна частка (пай). Отже, первинною підставою набуття [PERSON] права на земельну (частку) пай було рішення суду у справі №125/314/19, яке потім було скасоване апеляційним судом. Зі змісту постанови Вінницького апеляційного суду від 02.07.2020, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 03.03.2021, вбачається, що були відсутні будь-які законні підстави для набуття [PERSON] права на земельну частку (пай), яка належала померлій [PERSON] . Таким чином, [PERSON] набула права власності на земельну ділянку не за самостійним рішенням органу місцевого самоврядування в порядку безоплатної передачі із земель комунальної власності, приватизації чи на підставі будь-яких цивільно-правових угод, а на підставі рішення, яке було прийнято на виконання рішення суду. Іншими словами, якби рішення суду ухвалено не було, то в органу місцевого самоврядування були б відсутні будь-які підстави виділити [PERSON] земельну ділянку, яка була запроектована згідно з проектом землеустрою організації території земельних часток (паїв) по селу Супівка Супівської сільської ради Барського району Вінницької області із земель, які підлягали паюванню, і конкретно розподілена [PERSON] згідно із протоколом розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв). Отже, оскільки на момент затвердження розпорядженням Барської районної державної адміністрації Вінницької області протоколу про розподіл земельних ділянок [PERSON] уже померла, то оформити у власність земельну ділянку з кадастровим номером 0520284800:01:002:0043 мали право лише спадкоємці [PERSON] , і лише після оформлення ними своїх спадкових прав відповідно до вимог чинного законодавства. Таким чином, оскільки рішення сільської ради прийнято на виконання рішення Барського районного суду Вінницької області від 05.04.2019 у справі №125/314/19, то питання його правомірності безпосередньо залежить від законності цього судового рішення. Наведене дає підстави для висновку, що оскільки вказане рішення суду було визнано незаконним та скасовано, і його незаконність підтверджена остаточним рішенням найвищої судової інстанції, то рішення Супівської сільської ради від 20.06.2019 не може вважатися законним і підлягає скасуванню. Крім того, оскільки право власності [PERSON] було набуто на підставі рішення суду, яке в подальшому визнано незаконним, то її право власності на земельну ділянку є таким, що набуто неправомірно без законних підстав. Відповідно до чинного законодавства діє принцип реєстраційного підтвердження права власності на земельні ділянки, тому допоки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно залишаються актуальними відомості про реєстрацію права власності [PERSON] , вона може користуватися правомочностями власника земельної ділянки. Водночас, відповідно до абзаців першого, другого, третього частини 3 статті 26 Закону України «Про державну\~реєстрацію юридичних\~осіб,\~фізичних осіб\~-\~підприємців та\~громадських формувань» (в редакції, чинній з 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Зміст нової редакції зазначеної правової норми свідчить про те, що, на відміну від частини 2 статті 26 згаданого Закону у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, чинна редакція встановлює такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи: 1) судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; 2) судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; 3) судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Таким чином,\~з 16.01.2020\~законодавець виключив\~такий спосіб\~захисту порушених\~речових прав\~як скасування\~запису про\~проведену державну\~реєстрацію права.\~Отже,\~застосування такого\~способу судового\~захисту в\~практичному аспекті\~не зможе забезпечити і гарантувати позивачу відновлення порушеного права, а значить не спроможний надати особі ефективний захист її прав. Відтак, належним способом захисту і відновлення інтересів держави шляхом позбавлення особи, яка незаконно набула право власності на земельну ділянку, правомочностей власника, є саме скасування рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого право власності було зареєстровано, з одночасним припинення права власності [PERSON] на земельну ділянку. Без скасування цього незаконного рішення, яким затверджувалася технічна документація особі, котра не мала права на її виготовлення і виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості), неможливе повернення земельної ділянки до попереднього правового стану. Так, відповідно до статті 9 Закону України «Про порядок\~виділення в\~натурі (на\~місцевості)\~земельних ділянок\~власникам земельних\~часток (паїв)» підставами для\~виділення земельних\~ділянок у\~натурі (на\~місцевості)\~власникам земельних\~часток (паїв)\~є рішення\~відповідної сільської,\~селищної,\~міської ради. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Згідно із\~статтею 3\~названого Закону\~результат розподілу\~земельних ділянок\~між власниками\~земельних часток\~(паїв)\~у межах\~одного сільськогосподарського\~підприємства оформляється\~відповідним протоколом,\~що підписується\~власниками земельних\~часток (паїв),\~які взяли\~участь у\~їх розподілі.\~До протоколу\~про розподіл\~земельних ділянок\~між власниками\~земельних часток\~(паїв)\~додаються проект\~землеустрою щодо\~організації території\~земельних часток\~(паїв),\~список осіб,\~які взяли\~участь у\~їх розподілі. Протокол про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою і є підставою для прийняття рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та державної реєстрації права власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв). В редакції закону станом на 2005 рік протокол про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) міг бути затверджений також районною державною адміністрацією. Встановлення меж\~земельних ділянок\~у натурі\~(на\~місцевості)\~власникам земельних\~часток (паїв)\~здійснюється на\~підставі проектів\~землеустрою щодо\~організації території\~земельних часток\~(паїв),\~технічної документації\~із землеустрою\~щодо інвентаризації\~земель або\~технічної документації\~із землеустрою\~щодо встановлення\~(відновлення)\~меж земельної\~ділянки в\~натурі (на\~місцевості). Земельні ділянки, які будуть використовуватися їх власниками, самостійно закріплюються межовими знаками встановленого зразка кожна окремо. (стаття 11 Закону). Згідно з нормами статті 13 Закону України «Про порядок\~виділення в\~натурі (на\~місцевості)\~земельних ділянок\~власникам земельних\~часток (паїв)», нерозподіленою\~земельною ділянкою\~є земельна\~ділянка,\~яка відповідно\~до проекту\~землеустрою щодо\~організації території\~земельних часток\~(паїв)\~увійшла до\~площі земель,\~що підлягають\~розподілу,\~але відповідно\~до протоколу\~про розподіл\~земельних ділянок\~не була\~виділена власнику\~земельної частки\~(паю). Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості). Відтак, коли в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно будуть внесені відомості про припинення права власності [PERSON] на спірну земельну ділянку, то відбудеться повернення до попереднього правового стану, в якому перебувала ділянка до ухвалення скасованого рішення суду, а саме матиме статус сформованої земельної ділянки, розподіленої померлому власнику земельної частки (паю), яка не виділена в натурі спадкоємцю померлої особи. Тобто в розумінні абзацу 2 статті 13 Закону України «Про порядок\~виділення в\~натурі (на\~місцевості)\~земельних ділянок\~власникам земельних\~часток (паїв)» земельна ділянка, яка є сформованою, знову набуде статусу невитребуваної земельної частки (паю). Оскільки встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) відбулося на підставі рішення органу місцевого самоврядування про затвердження відповідної технічної документації, яке визнається незаконним і скасовується, то земельну ділянку не можна вважати такою, що має статус виділеної в натурі, оскільки немає особи, якій вона виділена. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позов прокурора є обґрунтованим, ним обрано ефективний спосіб захисту, відтак позов підлягає задоволенню повністю. 5. Розподіл судових витрат між сторонами Відповідно до частини 1,2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог . Оскільки позов задоволено повністю, то з відповідачів на користь Вінницької обласної прокуратури слід стягнути витрати на сплату судового збору в сумі по 1135 гривні з кожного.

Outcome: approved