Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що уклав шлюб з відповідачкою 21.09.1978 року. Від шлюбу мають двох доньок, які вже повнолітні. Сімейне життя не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Сторони більше двадцяти років проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Шлюб носить формальний характер, а його збереження суперечить їх інтересам. Подальше спільне життя подружжя та примирення між ними неможливе. Відповідачка відмовляється добровільно розірвати шлюб в органах ДРАЦС. Ухвалою суду від 06.05.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам роз`яснено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонами не подано будь-яких заяв, клопотань тощо. Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи. Відповідачка надала заяву про визнання позову, не заперечує проти розірвання шлюбу; строк на примирення не потрібен. Після розірвання шлюбу просила залишити шлюбне прізвище. Не заперечувала щодо розгляду справи в Первомайському міськрайонному суді Миколаївської області, за зареєстрованим місцем проживання позивача. Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги законні, обґрунтовані і підлягають повному задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 21.09.1978 року Ленінським відділом ДРАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області між сторонами було зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 1761, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 04.05.2022 року, виданим Відділом ДРАЦС у м. Первомайську Первомайського району Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до ч.1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до частин 3,4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що шлюбні відносини між подружжям припинені остаточно. Шлюб носить формальний характер. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що відповідно до ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу між сторонами. За таких обставин суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Шлюб між сторонами слід розірвати, при цьому відповідачці після розірвання шлюбу слід залишити шлюбне прізвище " [PERSON] ". Про відшкодування судових витрат позивачем не заявлено.

Outcome: approved