Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-24 00:00:00

В січні 2022 року позивач [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, мотивуючи тим, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 05.11.2010 року. Від шлюбу мають повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . [PERSON] проживає разом з нею. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2014 року стягнуто з [PERSON] аліменти на доньку [PERSON] , однак [INFO] [PERSON] виповнилося 18 років, стягнення аліментів припинено. Повнолітня [PERSON] , [INFO] , навчається на 2 курсі національного аграрного університету денної форми навчання і закінчує навчання 31.06.2024 року. Вона не в змозі самостійно утримувати їхню спільну доньку, у зв`язку з тим, що їй необхідні кошти на проїзд до місця навчання, проживання, одяг, харчування, підручники тощо. Влада навчається, не працює і в зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач є працездатним за віком та має можливість надавати матеріальну допомогу, на час навчання. Просила суд стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання повнолітньої донька [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання, в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 гривень, щомісячно, на час навчання доньки, але не більше ніж до досягнення нею 23-річного віку ( а. с. 1-7 ). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.01.2022 року ( а. с. 20) головуючим суддею визначено суддю Орєхова О.І. та матеріали справи передані для розгляду. Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання ( перебування ) такої фізичної особи. 24 січня 2022 року здійснено запит стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача ( а. с. 24 ). 22 лютого 2022 року за вх. № 8152 судом отримано з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо зареєстрованого місця проживання ( перебування ) відповідача ( а. с. 25 ). Згідно отриманої інформації [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно ч. 1 ст. 187 ЦПК України якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановлено законом порядку місце проживання ( перебування ) фізичної особи - відповідача. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна. У зв`язку із перебуванням головуючого судді у відпустці, що підтверджується відповідними наказами ( а. с. 26, 27 ), інформація про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо зареєстрованого місця проживання ( перебування ) відповідача отримано останнім в березні 2022 року. Ухвалою судді 28 березня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін на 27 квітня 2022 року ( а. с. 28-29 ). 27 квітня 2022 року судове засідання було відкладено на 25 травня 2022 року ( а. с. 37 ) у зв`язку із клопотанням представника відповідача ( а. с. 33, 34-36 ). 10 травня 2022 року за вх. № 13614 судом отримано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив суд відмовити в позові. 24 травня 2022 року за вх. № 15608 судом отримано заява від позивача, в якій остання просила долучити до матеріалів справи копію договору № А-1/270-2020 від 15.09.2020 року про навчання у закладі вищої освіти та копію договору про надання платної освітньої послуги від 15.09.2020 року. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, 06.04.2022 року за вх. № 10141 судом отримано заяву, в якій остання просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимори підтримує в повному обсязі та у разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує щодо заочного розгляду справи ( а. с. 31 ). Представник відповідача [PERSON] - адвокат Дудник А.В., який діє на підставі Ордеру ( а. с. 34 ) та Договору про надання правових послуг адвоката від 10.04.2022 року ( а. с. 35 ) в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог позивача, просив відмовити в позові, оскільки позивачем не було у відповідності до вимог ЦПК України належним чином підтверджено обставини, викладені в позовній заяві. Крім того, звертав увагу, що відповідач є підприємець, однак згідно податкової декларації за перший квартал 2022 року його прибуток склав нуль. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч. 1 ст. 2 ЦПК України ). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 листопада 2010 року було розірвано ( а. с. 13 ). Вказане судове рішення набрало законної сили 16.11.2010 року. Встановлено, що від шлюбу у подружжя народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , про що в матеріалах справи свідчить повторна копія свідоцтва про народження, Серія [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області від 17 вересня 2009 року, актовий запис № 19, де батьками останньої вказано [PERSON] та [PERSON] ( а. с. 12 ). 14 лютого 2014 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області булло вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень, щомісячно, починаючи з 13.12.2013 року до досягнення дитиною повноліття ( а. с. 8 ). Зазначене судове рішення набрало законної сили 25.02.2014 року. З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 21.11.2018 року вбачається, що прізвище позивача до державної реєстрації шлюбу було [PERSON] , після державної реєстрації шлюбу [PERSON] ( а. с. 14 ). Наявними в матеріалах справи свідоцтвами про зміну імені, позивач та донька [PERSON] змінили прізвища на [PERSON] ( а. с. 11, 15 ). Встановлено, що [PERSON] , [INFO] досягла повноліття, тому стягнення аліментів на її утримання з відповідача [PERSON] припинені. Звертаючись до суду з вказаними вимогами, позивач зазначає, що дитина продовжує навчатися, їй одній без допомоги батька складно забезпечити належний рівень утримання їхньої доньки, тому вимушена звернутися з вищевказаними вимогами в судовому порядку. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини третьої статті 199 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають: той з батьків, з ким проживає дочка, син, які продовжують навчання; безпосередньо дочка, син, які продовжують навчання. Встановлено, що [PERSON] , [INFO] проживає разом із матір`ю позивачем по справі та перебуває на її утриманні, що не було спростовано з боку представника відповідача в судовому засіданні під час розгляду даної справи. Відповідно Довідки про фактичне місце проживання особи та членів її сім`ї, виданої [PERSON] 30.12.2021 року за № 02-27-874 Фурсівською сільською радою Білоцерківського району Київської області вбачається, що остання зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає: [ADDRESS] ( а. с. 16 ). З Довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої 15.11.2021 року Центром надання адміністративних послуг, за відомостями Фурсівської сільської ради [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ( а. с. 17 ). Тобто, позивач та її донька [PERSON] проживають разом за однією адресою. Враховуючи вимоги статті 199 СК України позивач [PERSON] , як мати [PERSON] , з якою проживає остання, має право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів. Згідно з ч.2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положення ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Так, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежного від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка або син, а також самі дочка або син, які продовжують навчання. Згідно з статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів із урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів із одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів:1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Зазначена правова позиція висловлена у Постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц. У відповідності до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Отже, обов`язковою умовою стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини є навчання, право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Навчання, крім побутових витрат, також потребує значних коштів на придбання літератури, методичного матеріалу, щоденного виділення коштів на харчування та транспорт. Аналогічна правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, при чому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків З довідки за вих. № 1799 від 01.12.2021 року, яка видана Білоцерківським національним аграрним університетом [PERSON] вбачається, що вона дійсно є студентом ІІ курсу агробіотехнічного факультету денної форми навчання. Освітній рівень: бакалавр, Спеціальність: геодезія та землеустрій. Термін навчання з 01.09.2020 року по 31.06.2024 року. Навчання здійснюється за контрактом ( а. с. 9 ). Крім того, навчання підтверджується Договором № А-1/270-2020 про навчання у закладі вищої освіти від 15.09.2020 року та Договором про надання платної освітньої послуги від 15.09.2020 року. Зазначені договори були укладені між Білоцерківським національним аграрним університетом та [PERSON] , яка діє як законний представник в інтересах [PERSON] . Звертаючись до суду з вищевказаними вимогами, позивач наголошувала, що вона не в змозі самостійно утримувати доньку, вона несе витрати по сплаті за навчання доньки, надає кошти на проїзд до місця навчання, проживання, одяг, харчування, підручники тощо. Як встановлено в судовому засіданні відповідач не надає допомоги доньці під час навчання. Отже, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] , [INFO] є повнолітньою, навчається на денній формі навчання, а відтак потребує матеріальної допомоги, оскільки саме по собі перебування на денній формі навчання свідчить про неможливість її працевлаштування впродовж часу навчання. Встановлено, що [PERSON] , [INFO] знаходиться на утриманні позивача [PERSON] , що не спростовано з боку представника відповідача в судовому засіданні під час розгляду даної цивільної справи. Встановлено в судовому засіданні та не спростованого представником відповідача, що відповідач [PERSON] є приватним підприємцем, працює, є здоровою людиною, не має інвалідності та на його утриманні не перебувають інші особи, у зв`язку з чим має можливість утримувати дитину. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України). За змістом вищенаведеної норми суд визначає аліменти у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором за заявою одержувача аліментів, і водночас змінює спосіб стягнення аліментів за позовом одержувача аліментів. При цьому закон не визначає необхідних умов чи підстав для визначення чи зміни способу стягнення аліментів, - визначення способу стягнення аліментів є виключно правом одержувача аліментів. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові Цивільного касаційного суду Верховного Суду від 04.07.2018 р. по справі № 490/4522/16-ц. Такий правовий висновок міститься і в постанові КЦС ВС від 11.03.2020 № 759/10277/1 (61-22317св19). Позивач [PERSON] звертаючись до суду з вищевказаною позовною заявою просила суд стягнути з відповідача аліменти саме у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 гривень. Крім того, як встановлено в судовому засіданні та не спростовано, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, тому у суду є всі підстави для застосування положень частини першої статті 184 СК України. Однак, звертаючись до суду з вимогами про стягнення аліментів, позивач просила стягнути з відповідача аліменти в розмірі 5000 гривень. Але, з боку позивача не було надано до суду жодного належного та допустимого доказу тому, що відповідач спроможній сплачувати аліменти в зазначеному розмірі та відповідно для цього має дохід. Окрім того, визначаючи розмір аліментів, його розрахунок здійснено у позовній заяві, позивач зазначала, що загальний розмір витрат щомісячно складає: вартість навчання 12 900 гривень на рік, щомісячна оплата 1075 грн.; витрати на проїзд до м. Біла Церква з с Трушки Білоцерківського району Київської області на місяць складають 1120 грн.; витрати на навчання ( канцелярські товари ) 500 грн., харчування 3500 грн., товари гігієни 1500 грн., одяг та взуття 3000 грн., всього 10 695 грн. Однак, жодного належного доказу підтвердження таких витрат з боку позивача, останньою суду не надано. Заперечуючи вимоги позивача в повному обсязі, відповідач зазначав, що в нього відсутня можлива наявність надавати таку допомогу, оскільки він підприємець та за перший квартал 2022 року не отримав жодного доходу, що підтверджується податковою декларацією. Однак, суд не може погодитися з доводами відповідача в повному обсязі, оскільки відповідач здорова, працездатна людина, не має на утримання інших непрацездатних осіб, про що було встановлено в судовому засіданні під час розгляду справи, а тому має можливість працювати. Відсутність доходу від підприємницької діяльності, на що посилається відповідач, не можна вважати поважною причиною для усунення від виконання батьківських обов`язків по наданню матеріальної допомоги дитині, яке в цьому потребує. З боку відповідача не було надано жодного доказу тому, що його дитина, яка продовжує навчання [PERSON] не потребує такої допомоги. До того ж, відсутність доходу від підприємницької діяльності не позбавляє відповідача можливості знайти та займатися іншою роботою. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України). Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина, і цей обов`язок також розповсюджується на позивача. При визначенні суми, яку потребує донька відповідача на період навчання, суд враховує обставини, визначені в ст. 182 СК України, а саме стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, розмір прожиткового мінімуму, який існує в державі для працездатних осіб на час винесення судом рішення, а також суд враховує розмір ймовірної вартості витрат на оплату переїзду до місця навчання та у зворотному напрямку; на засоби індивідуальної гігієни, на харчування та на одяг дитини. Таким чином, при визначенні розміру аліментів суд враховує взаємний обов`язок батьків по утриманню дитини, встановлені обставини справи, оцінює надані докази в їх сукупності та дійшов висновку щодо можливості стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання в розмірі, який є справедливим і не буде накладати непропорційний фінансовий тягар на відповідача, вважає за необхідним зменшити і визначити аліменти, які підлягають стягненню з відповідача в розмірі 2 500 гривень. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому, враховуючи вищенаведені обставини, матеріальне становище дитини та батька, матеріальне становище платника аліментів, розмір прожиткового мінімуму, який існує в державі для працездатних осіб на час винесення судом рішення, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] , [INFO] підлягають стягненню аліменти на користь позивача [PERSON] , [INFO] , на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 гривень, для дитини відповідного віку, починаючи з 21 січня 20202 року, і до закінчення навчання, тобто до 31.06.2024 року, але не пізніш ніж до досягнення донькою двадцяти трьох років. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Дана правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 462/4973/15-ц. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 992,40 гривень ( дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок ). Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial