Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іванової Олени Павлівни, про визнання недійсним договорів, скасування рішення про проведення державної реєстрації. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 09.06.2006 між [PERSON] та АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» укладено кредитний договір № СМ-302/142/2006 на суму 330 000 доларів США. В забезпечення виконання зобов"язань за вказаним кредитним договором, 09.06.2006 між [PERSON] та АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» укладено договір іпотеки №PCL-302/142/2006 (другої черги), посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Тараненко Л.О. та зареєстрованого в реєстрі під №2032. Відповідно до умов якого, [PERSON] передала в іпотеку банку належну їй частину адміністративної будівлі цеху №3 з побутовими приміщеннями, загальною площею 703,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі Договору іпотеки приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Тараненко Л.О. накладено заборону відчуження предмету іпотеки, що зареєстровано в реєстрі для реєстрації заборон відчуження нерухомого майна за №9 та в Реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження: 3319950. Відомості про іпотеку було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису про іпотеку: 38903468 (спеціальний розділ). Також, в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №1, 09.06.2006 АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» було укладено два договори поруки: з [PERSON] та ТОВ «Бізнес сувеніри», які зобов`язалися солідарно відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання зобов`язань [PERSON] за Кредитним договором №1. 08.05.2007 між [PERSON] та АКБ «Райффайзенбанк Україна» правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір №CM-SME302/100/2007 на суму 65 000 доларів США (Кредитний договір№2). Додатковим договором №1 до Договору іпотеки, посвідченого 08.05.2007 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Тараненко Л.О. за реєстрованим №1409, внесено зміни до Договору іпотеки, а саме: предметом іпотеки забезпечується виконання зобов`язань [PERSON] за Кредитним договором №1 та Кредитним договором №2. У забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №2, 08.05.2007 АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» було укладено два договори поруки: з [PERSON] та ТОВ «Бізнес сувеніри», які зобов`язалися солідарно відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання зобов`язань [PERSON] за Кредитним договором №2. 28.02.2008 між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №CM-SME302/088/2008 за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 65 000 доларів США (Кредитний договір№3). Додатковим договором №3 до Договору іпотеки, посвідченого 28.02.2008 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Тараненко Л.О. та зареєстрованого в реєстрі під №844 внесено зміни до Договору іпотеки, згідно з якими предметом іпотеки забезпечується виконання зобов`язань [PERSON] за Кредитним договором №1, Кредитним договором №2 та Кредитним договором №CM-SME302/041/2007 від 08.02.2007, договором про надання овердрафту №OD-SME302/024/2008 від 23.01.2008 та виконання зобов`язань [PERSON] за Кредитним договором №3. Для забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов`язань за Кредитним Договором №3 між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено договір поруки №CR-SME302/088/2008 від 28.02.2008, відповідно до якого [PERSON] прийняла на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] боргових зобов`язань перед банком. В подальшому, 12.11.2010 між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, предметом якого було право вимоги, зокрема за Кредитними договорами №1-3. Того ж дня, між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір про відступлення права вимоги, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. та зареєстровано в реєстрі під № 8893. 13.11.2020 із інформаційного витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивач дізналася, що іпотекодержателем предмета іпотеки зареєстровано за ТОВ «Діджи Фінанс». За результатами проведеного електронного аукціону між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Діджи фінанси» було укладено Договір факторингу №б/н від 28.10.2010, предметом якого є саме вимоги за Кредитними договорами №1,2,3; Договір про відступлення права вимоги за Договором іпотеки №PCL-302/142/2006 (другої черги), посвідченого 09 червня 2006 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Тараненко Л.О. за реєстраційним №2031, укладеного між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Діджи Фінанс» та посвідчений 29 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іванової Оленою Павлівною №376. Позивач, на підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України, вважає що Договір факторингу та Договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки є недійсними, а рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 54838647 від 29.10.2020, внесене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою О.П. підлягає скасуванню з наступних причин. Предметом спірного Договору факторингу є право грошової вимоги до [PERSON] та [PERSON] , яке на дату укладення спірного Договору факторингу не було дійсним (була відсутня). При цьому, відсутність дійсності права вимоги за Кредитними договорами №1,2,3 має наслідком і відсутність дійсної вимоги за Договором про відступлення права вимоги за договором іпотеки. ТОВ «Факторинг Україна» втратило право вимоги щодо стягнення заборгованості за Кредитними договорами №1,2,3, а отже, таке право вимоги не було дійсним на момент укладання Договору факторингу і не могло бути передане ТОВ «Діджи Фінанс». Так, в провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська перебувала №401/6656/12, предметом спору в якій було, зокрема, вимога ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] , [PERSON] , ТОВ «Бізнес сувеніри» про стягнення солідарно: з [PERSON] , ТОВ «Бізнес сувеніри» суму заборгованості за Кредитним договором №1 у розмірі 274 158,19 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 14 червня 2013 року - 2 191 346,41 грн.; та з [PERSON] , [PERSON] суму заборгованості за Кредитним договором №2 у розмірі 57 837,80 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 14 червня 2013 року - 462 297,54 грн. Після неодноразового перегляду справи постановою Верховного Суду від 09.07.2020 у справі №401/6656/12, яка має преюдиціальне значення по відношенню до вказаної справи рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19.02.2019, якими у задоволенні позовних вимог ТОВ «Факторинг Україна» до [PERSON] , [PERSON] , ТОВ «Бізнес сувеніри» про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено, залишено без змін. Обставини щодо неможливості примусового стягнення заборгованості за Кредитним договором №3 встановлені рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.12.2013 у справі №201/9219/13, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.01.2015, які мають преюдиційне значення для даної справи. Даннимм рішеннями відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Факторинг Україна» до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором №3. Тобто, грошові вимоги за Кредитними договорами №1,2.3, які є предметом оспорюваного Договору факторингу, були відсутні на дату укладання такого договору, оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, у справах №201/9219/13, №401/6656\\12, відмовлено ТОВ «Факторинг Україна» у стягнення заборгованості за за Кредитними договорами №1,2.3. Крім того, вимога щодо звернення стягнення на предмет іпотеки не є дійсною у зв`язку зі спливом строку примусового стягнення на предмет іпотеки. Також, Договір факторингу не містить умови щодо плати фактору (ТОВ Діджи Фінанс» за надання факторингових послуг, яка є істотною умовою договору, а тому такий договір не відповідає вимогах законодавства. Права та обов`язки сторін за Договором факторингу та Договором про відступлення права вимоги за договором іпотеки не виникли, оскільки на виконання таких договорів не передано документи, що підтверджують виникнення у ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відповідних прав вимоги до позивача. Згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивач дізналася, що іпотеко держателем предмета іпотеки зареєстровано за ТОВ «Діджи Фінанс», запис за №38903468 підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54838647 від 29.10.2020 10:37:45 здійснене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою О.П.. Позивач, вважає, що дане рішення підлягає скасуванню, оскільки укладення недійсного правочину не створює юридичних наслідків, а тому рішення про державну реєстрацію обтяження підлягає скасуванню. Крім того, оскаржуванні договори не містять відомостей про підставу набуття ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права вимог до [PERSON] , а тому на думку позивача, державна реєстрація проведена з порушенням вимог чинного законодавства. На підставі зазначеного, та з урахуванням уточненої позовної заяви в останній редакції, позивач просить, визнати недійсним Договір факторингу №б/н від 28 жовтня 2020 року, укладений між ТОВ «ОТП Факторинг Україна та ТОВ «Діджи Фінанс; визнати недійсним Договір про відступлення права вимоги за Договором іпотеки №PCL-302/142/2006 (другої черги), посвідченого 09 червня 2006 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Тараненко Л.О. за реєстраційним №2031, укладеного між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Діджи Фінанс» та посвідчений 29 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іванової Оленою Павлівною №376; скасувати державну реєстрацію прав ТОВ «Діджи Фінанс» як іпотеко держателя об`єкта нерухомості: частина адміністративної будівлі цеху №3 з побутовими приміщеннями, загальною площею 703,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, проведену на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер;54838647 від 29.10.2020 10:37:45, прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Оленою Павлівною (номер запису про іпотеку: 38903468 (спеціальний розділ) та стягнути з відповідачів судові витрати. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.11.2020, вищезазначена цивільна справа надійшла в провадження судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська Богун О.О. Ухвалою від 04.01.2021 відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити за правила загального позовного провадження та призначено по справі підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 10.02.2021 задоволено клопотання позивача щодо витребування доказів, а саме витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іванової О.П. належним чином завірену копію нотаріальної справи щодо посвідчення 29.10.2020 «Договору про відступлення права вимоги за Договором іпотеки №PCL-302/142/2006 (другої черги), посвідченого 09 червня 2006 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Тараненко Л.О. за реєстраційним №2031, зареєстрованого в реєстрі за № 376 та належним чином посвідчену копію реєстраційної справи (реєстраційний номр майна 7512999) сформованої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іванової О.П. за результатом державної реєстрації в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 29.10.2020, ТОВ «Діджи Фінанс» (ідентифікаційний код юридичної особи 42649746) як іпотеко держателя майна: частини адміністративної будівлі цеху №3 з побутовими приміщеннями, загальною площею 703,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ( номер запису про іпотеку: 38903468 (спеціальний розділ); рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер від 29.10.2020 року 10:37:45). Ухвалою суду від 27.11.2020 забезпечено шляхом заборони всім державним реєстраторам, зокрема, але не включно, державним та приватним нотаріусам, вчинення реєстраційних дій (прийняття будь-яких рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та_або внесення будь-яких записів (змін) до державного реєстру речових прав на нерухоме майно) стосовно об`єкту нерухомого майна: частина адміністративної будівлі цеху №3 з побутовими приміщеннями загальної площею 703,1 кв.м. за адресою:Дніпропетровська [ADDRESS] . у тому числі щодо зміни власника такого об`єкту нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , адреса реєстрації місця проживання - [ADDRESS] ). Ухвалою суду від 26.04.2022 закрито підготовче провадження по справі та справу призначено о розгляду по суті позовних вимог. 06 червня 2022 року справу розглянуто по суті та ухвалено рішення. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] надала пояснення аналогічні змісту позовних вимог, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Крім того, представником позивача надано до суду письмові пояснення по суті позовних вимог. (том №2 а.с.70-75) Представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, надавши до суду відзив на позов в якому просили відмовити позивачу [PERSON] у задоволенні позовних вимог. (том №1 а.с.82-84, 207-210). Представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, про причини не явки суд не повідомив. Представник відповідача - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, надавши до суду відзив на позов в якому просила відмовити позивачу [PERSON] у задоволенні позовних вимог. (том №1 а.с.53-55). Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини приходить до наступного. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. Судом встановлено, що 09.06.2006 між [PERSON] та АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» укладено кредитний договір № СМ-302/142/2006 на суму 330 000 доларів США. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 09.06.2006 між [PERSON] та АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» укладено договір іпотеки №PCL-302/142/2006 (другої черги), посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Тараненко Л.О. та зареєстрованого в реєстрі під №2032. Відповідно до умов якого, [PERSON] передала в іпотеку банку належну їй частину адміністративної будівлі цеху №3 з побутовими приміщеннями, загальною площею 703,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі Договору іпотеки приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Тараненко Л.О. накладено заборону відчуження предмету іпотеки, що зареєстровано в реєстрі для реєстрації заборон відчуження нерухомого майна за №9 та в Реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження: 3319950. Відомості про іпотеку було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису про іпотеку: 38903468 (спеціальний розділ). Також, в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №1 09.06.2006 АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» було укладено два договори поруки: з [PERSON] та ТОВ «Бізнес сувеніри», які зобов`язалися солідарно відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання зобов`язань [PERSON] за Кредитним договором №1. 08.05.2007 між [PERSON] та АКБ «Райффайзенбанк Україна» правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір CM-SME302/100/2007 на суму 65 000 доларів США (Кредитний договір№2). Додатковим договором №1 до Договору іпотеки, посвідченого 08.05.2007 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Тараненко Л.О. за реєстрованим №1409, внесено зміни до Договору іпотеки, а саме: предметом іпотеки забезпечується виконання зобов`язань [PERSON] за Кредитним договором №1 та Кредитним договором №2. У забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №2 08.05.2007 АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» було укладено два договори поруки: з [PERSON] та ТОВ «Бізнес сувеніри», які зобов`язалися солідарно відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання зобов`язань [PERSON] за Кредитним договором №2. 28.02.2008 між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №CM-SME302/088/2008 за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 65 000 доларів США (Кредитний договір№3). Додатковим договором №3 до Договору іпотеки, посвідченого 28.02.2008 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Тараненко Л.О. та зареєстрованого в реєстрі під №844 внесено зміни до Договору іпотеки, згідно з якими предметом іпотеки забезпечується виконання зобов`язань [PERSON] за Кредитним договором №1, Кредитним договором №2 та Кредитним договором №CM-SME302/041/2007 від 08.02.2007, договором про надання овердрафту №OD-SME302/024/2008 від 23.01.2008 та виконання зобов`язань [PERSON] за Кредитним договором №3. Для забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов`язань за Кредитним Договором №3 між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено договір поруки №CR-SME302/088/2008 від 28.02.2008, відповідно до якого [PERSON] прийняла на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] боргових зобов`язань перед банком. В подальшому, 12.11.2010 між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, предметом якого було право вимоги, зокрема за Кредитними договорами №1-3. Того ж дня, між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір про відступлення права вимоги, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. та зареєстровано в реєстрі під № 8893. 13.11.2020 із інформаційного витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивач дізналася, що іпотекодержателем предмета іпотеки зареєстровано за ТОВ «Діджи Фінанс». За результатами проведеного електронного аукціону між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Діджи фінанси» було укладено Договір факторингу №б/н від 28.10.2010, предметом якого є саме вимоги за Кредитними договорами №1,2,3 та Договір про відступлення права вимоги за Договором іпотеки №PCL-302/142/2006 (другої черги), посвідченого 09 червня 2006 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Тараненко Л.О. за реєстраційним №2031, укладеного між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Діджи Фінанс» та посвідчений 29 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іванової Оленою Павлівною №376, які позивач, відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, вважає недійсними. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 ст. вказаної статті визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Згідно положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 06.11.2009, № 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Пунктом 2 Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.03.2016 № 388, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.04.2016 за № 606/28736, метою цього Положення є визначення порядку організації продажу активів (майна), що включені до ліквідаційної маси банку, що ліквідується, у тому числі визначення принципів та критеріїв черговості продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, які застосовуються при формуванні як планів продажу активів (майна) на рівні банків, що ліквідуються, так і пропозицій з продажу окремих активів/пулів активів. Згідно п. 1 р. VІ Положення, на відкритих торгах (аукціоні) можуть продаватися такі види майна банку, що ліквідується: основні засоби, майно банку у вигляді цілісного майнового комплексу, майно банку, щодо обороту якого встановлено обмеження, дебіторська заборгованість, права вимоги. Таким чином, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ Банк Фінанси та Кредит з дня початку процедури ліквідації Банку здійснює відчуження права вимоги боргу за кредитними договорами за договорами забезпечення виконання зобов`язання таких вимог, які належать Банку, на відкритих торгах (аукціоні). Разом з тим, відповідно до п. 1 ч. 1 с. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом (ст. 513 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитодавця у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором. В результаті відкритих торгів (аукціону) з продажу права вимоги за кредитним договором забезпечення, які оформлені протоколом електронних торгів №ua-ps-2020-09-07-000025-2 від 30.09.2020, між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір про відступлення права вимоги від 29.10.2020, відповідно до якого Банк відступив ТОВ «Діджи Фінанс», а останній набув належні Банку права вимоги до позичальника. Згідно абз. 2 п. 5 VII Положення, у разі встановлення, що переможець відкритих торгів (аукціону) з продажу прав вимоги або за договором забезпечення виконання зобов`язання є боржником та/або поручителем за такими договорами, уповноважена особа Фонду інформує про це Фонд і результати відкритих торгів (аукціону) скасовуються. Гарантійний внесок такому переможцю відкритих торгів (аукціону) не повертається. В свою чергу, зобов`язання позивача за кредитним договором та договорами забезпечення не підпадають під заборону визначену ч.1 ст. 515 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до положень ст. 627 ЦК України сторони є вільні в укладенні договору та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч.4 ст.656 ЦК України, до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Відповідно до ч.3 ст.656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачами під час укладання оспорюваного договору, було дотримано вимог цивільного законодавства щодо змісту та форми вчиненого правочину, їх воля була спрямована на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договором. Позивачем протягом розгляду справи не надано доказів того, що вказаний договір було укладений з порушенням вимог законодавства. Щодо розмежування договору факторингу та відступлення права вимоги, суд вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18), договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у Законі. За договором факторингу фактор передає грошові кошти клієнту, за що отримує право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а клієнт - отримує грошові кошти, за що передає право вимоги до боржника та сплачує плату за отримані кошти. При цьому, відповідно до пункту 51 постанови Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18), в якій проведено розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу, зазначено, що зі змісту статей 2, 512-518 ЦК України можна зробити висновок, що учасниками цесії можуть бути будь-яка фізична або юридична особа. Таким чином, для укладення Договору про відступлення прав вимоги покупець права вимоги не повинен в обов`язковому порядку мати статус фінансової установи та мати відповідний дозвіл (ліцензію). Зазначене узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 16.03.2021року по справі № 906/1174/18. Так, Велика Палата Верховного Суду, зокрема, зазначила: 48 Отже, договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом № 2664-ІІІ умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги. 49. З наведеного вбачається, що договір відступлення права вимоги та договір факторингу можуть мати схожі умови, проте їх правова природа, предмет та мета укладення суттєво відрізняються. 50. Вирішуючи виключну правову проблему щодо розмежування правочину відступлення права вимоги та договору факторингу, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що слід виходити з наведених вище суттєвих ознак указаних договорів, які відрізняють договір відступлення права вимоги від договору факторингу. 51. Так, якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу. 52. Якщо укладений договір відступлення права вимоги містить умови, які притаманні виключно договору факторингу, або навпаки, то суд має з`ясувати, який саме договір укладений сторонами, з урахування всієї сукупності його суттєвих ознак. 57. Отже, відступлення права вимоги може відбуватись, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни. Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути обумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не свідчить про наявність фінансової послуги, яка надається новим кредитором попередньому. 58. Зміст зобов`язання, у якому відступається право вимоги (оплата за поставлений товар, надану послугу, повернення наданих коштів тощо), не впливає на оборотоздатність цього майнового права, тому не має вирішального значення для відмежування договору відступлення права вимоги від договору факторингу. Крім того, у зазначеній постанові від 16.03.2021 року у справі № 906/1174/18 Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок про те, що відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами є можливим не тільки на користь фінансових установ за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 грудня 2020 року у справі № 640/14873/19 суд прийшов до наступних висновків: Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. У той же час процедура припинення банку як юридичної особи проводиться у порядку, передбаченому Законом України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб № 4452- VI, і ця процедура здійснюється з метою захисту прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Положення нормативно-правових актів, якими врегульовано процедуру ліквідації банку, допускають продаж майна банку, який перебуває в стадії виведення з ринку (ліквідації), шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання на конкурсних засадах будь-яким суб`єктам правовідносин, у тому числі без статусу банку або фінансової установи. Положення Закону України Про систему гарантування вкладів Фізичних осіб та прийняті на його виконання нормативно-правові акти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, які не містять заборони щодо придбання Фізичними особами майна неплатоспроможного банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення, є пріоритетними щодо інших нормативних актів України. Крім того, позивач, звертаюсь із цим позовом до суду зазначила, що оспорюваним договором, стороною якого вона не була, були порушені її права, але у відповідності до вимог ст.ст.76-81 ЦПК України жодних доказів цьому позивачем надано суду не було. У відповідності до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними роз`яснено, що правочин може бути визнано недійсним лише з підстав, визначених законом, а за умовами п.26 вказаної постанови ПВСУ вказано про те, що особами, які беруть участь у справі про визнання правочинів недійсними є насамперед сторони правочину. Правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як заінтересовані особи (статті 215, 216 ЦК України). З огляду на зазначені приписи, кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була його стороною. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Саме по собі порушення сторонами договору при його укладенні окремих вимог закону не може бути підставою для визнання його недійсним, якщо судом не буде встановлено, що укладеним договором порушено право чи законний інтерес позивача і воно може бути відновлене шляхом визнання договору недійсним. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. Такої позиції дійшов Верховний Суд в постанові від 29.07.2020 р. у справі №143/1525/17-ц. Судом встановлено, що відповідачами ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» при укладенні оспорюваного правочину дотримані вимоги законодавства, а жодних доказів того, що укладеним правочином порушено права та законні інтереси позивача, не надано. Таким чином, відсутні підстави для визнання недійсними Договору факторингу №б/н від 28 жовтня 2020 року, укладений між ТОВ «ОТП Факторинг Україна та ТОВ «Діджи Фінанс та Договору про відступлення права вимоги за Договором іпотеки №PCL-302/142/2006 (другої черги), посвідченого 09 червня 2006 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Тараненко Л.О. за реєстраційним №2031, укладеного між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Діджи Фінанс» та посвідчений 29 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іванової Оленою Павлівною №376. Вимоги позивача про скасувати державної реєстрації прав ТОВ «Діджи Фінанс» як іпотекодержателя об`єкта нерухомості: частина адміністративної будівлі цеху №3 з побутовими приміщеннями, загальною площею 703,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, проведену на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54838647 від 29.10.2020 10:37:45, прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Оленою Павлівною (номер запису про іпотеку: 38903468 (спеціальний розділ) також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від вимоги про визнання Договору факторингу та Договору про відступлення права вимоги недійсним, в задоволенні якої судом було відмовлено. Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку у сукупності, суд, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, вважає що вимоги позову не підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed