Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-02 00:00:00

Позивач звернувся до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 26 180, 00 грн щомісячно, покликаючись що відповідач не бере участі у вихованні та утриманні дочки. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Шашуріній Г.О. Ухвалою судді від 14 березня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено строк 15 днів з дня вручення ухвали подати до суду у відповідності до вимог ст.178 ЦПК України відзив на позовну заяву. Витребувано у Головному управлінні ДПС у Львівській області інформацію з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми нарахованих та отриманих доходів, суми нарахованих та сплачених податків щодо відповідача [PERSON] за період з 01.01.2021 року до 30.09.2021 року включно. Витребувано у Головному центрі обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію про перетинання державного кордону України [PERSON] за останні п`ять років, у період з 04.12.2016 року до 03.12.2021 року включно. Відповідачу вказана ухвала разом з позовною заявою з додатками двічі направлялась за його зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою: [ADDRESS] , проте конверти повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». У порядку п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України відповідач вважається таким, якому вручено судове рішення, відзив на позов не подав, жодних заяв/клопотань відповідачем не заявлено. Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13 ст.7 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов наступного висновку. Позивач та відповідач є батьками малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , про що 18 лютого 2009 року складено відповідний актовий запис № 959, що підтверджується, свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 18 лютого 2009 року. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Франківського районного суду м.Львова від 05 квітня 2017 року. Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї і реєстрації № 27, виданої 15 грудня 2021 року ОСББ «КНЯЖНА-7» дитина проживає з матір`ю, за адресою: [ADDRESS] . Згідно з ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Виходячи з положень ст.ст.141, 181, 182 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (2 618 грн) і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому, за ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Указане кореспондується із вимогами ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», якою передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Наведені положення закону дають підстави для висновку, що аліменти - це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього, разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є в обох із батьків, і має бути рівним, та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі, необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який мала дитина до виникнення спору про стягнення аліментів та їх розмір, і який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, її гармонійного розвитку, з врахуванням визначеного законом розміру прожиткового мінімуму на дитини, її потреб, зважаючи на обов`язок обох батьків брати участь в матеріальному утриманні дитини. Так, звертаючись до суду із позовом про стягнення аліментів на дитину віком 13 років, позивач покликається про достатній дохід відповідача, який може сплачувати аліменти у сумі 26 180 та наявність у нього нерухомості, проте вона, скориставшись професійною правничою допомогою адвоката, не обґрунтувала та не надала жодних доказів, що є її процесуальним обов`язком, згідно із ст.ст.12, 81 ЦПК України, у підтвердження визначених ст.182 СК України, про стан здоров`я та матеріальне становище дитини, не надала жодних доказів щодо її працевлаштування та доходу, проте надано безліч квитанцій про оплату комунальних послуг. При цьому, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.12 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Однак ураховуючи однозначну необхідність у витратах на гармонійний розвиток дитини до її повноліття, рівність батьків у матеріальному утриманні, ураховуючи матеріальне становище відповідача та виходячи із засад справедливості, добросовісності і розумності сімейного законодавства (ч.9 ст.7 СК України), з відповідача слід стягувати аліменти на користь позивача на утримання їх малолітньої дитини у розмірі 6 000 грн щомісячно. Указаний розмір не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами підстав для стягнення аліментів в іншому розмірі. Покладення обов`язку матеріально забезпечувати неповнолітню дитину винятково на батька є порушенням норм закону. Отже, позов підлягає частковому задоволенню. У відповідності до вимог ч.1 ст.79, ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 09 лютого 2022 року та в порядку ч.1 ст.430 ЦПК України допускається негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Розмір аліментів у твердій грошовій сумі щорічно підлягає індексації відповідно до закону (ч.2 ст.184 СК України). Також, позивачем заявлено про відшкодування за рахунок відповідача 14 500 грн витрат на професійну правничу допомогу. У підтвердження понесених судових витрат представником позивача подано: договір № 01/12/2021 від 01 грудня 2021 року (далі договір) про надання правової допомоги, протокол узгодження вартості послуг за договором, нормативи часу на виконання окремих видів робіт за договором, опис робіт (наданих послуг) за договором. Вивчивши подані докази в підтвердження понесення судових витрат у сумі 14 500 грн, такі ґрунтуються на положеннях ст.137 ЦПК України, неспівмірності таких не встановлено, адже стороною відповідача відповідне клопотання не заявлено. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами - ч.6 ст.137 ЦПК України. Відтак з урахуванням часткового задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 324 грн витрат на професійну правничу допомогу, пропорційно задоволенню позовних вимог (14 500*6 000/26 180). Оскільки, позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір», то за приписами ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає до стягнення 227,5 грн судового збору, пропорційно задоволених позовних вимог (992,4*6 000/26 180).

Outcome: approved