Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-22 00:00:00

30 серпня 2021 року [PERSON] звернулася до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини. Позовна заява мотивована тим, що з 29 березня 2002 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, та мають трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Наразі вирішується питання щодо розірвання шлюбу. Понад 2,5 місяців сторони спільно не проживають, не ведуть спільне господарство, через скоєння відповідачем домашнього насильства в сім'ї по відношенню до позивача та дітей, що встановлено рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.07.2021. Сім'я проживала за адресою: [ADDRESS] , однак позивач разом з дітьми була зареєстрована за адресою місця проживання її батьків, а саме: [ADDRESS] , та в даний час там проживають. Діти протягом трьох років знаходяться на утриманні родини позивача, відповідач ніякої допомоги на їх утримання не надає, ПП «Технобудресурс», де він працював директором та засновником протягом багатьох років перебуває в замороженому стані, наймані працівники відсутні, заробітна плата не нараховується. Також, відповідач не піклується про здоров`я дітей, їх фізичний та духовний розвиток, систематично вчиняє психологічне, фізичне, економічне домашнє насилля відносно дітей та позивача. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.07.2021, видано обмежувальний припис з забороною наближатися відповідачу до позивача, та [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , строком до 01 січня 2022 року. В даний час позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, займається виховання дітей, стежить за станом їх здоров`я, розвитком. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просила суд визначити місце проживання малолітнього сина з нею за адресою їх реєстрації. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, день та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Представник третьої особи Міхальцова В.А. надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в заочному порядку, позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження сторони перебувають у шлюбі з 29 березня 2002 року, та мають трьох спільних дітей, а саме: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.27-29). Згідно довідки відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, позивач разом з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області № 216/4309/21 від 21.07.2021, за заявою позивача видано обмежувальний припис, та заборонено відповідачу наближатися на відстань меншу ніж 100 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалої особи [PERSON] , та її дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; заборонено відповідачу особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонено відповідачу вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою [PERSON] , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Строк дії обмежувального припису визначено до 01 січня 2022 року (а.с.10-13). Позивач перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради та отримує допомогу при народженні дитини та допомогу на дітей, які виховуються у багатодітних сім`ях, що підтверджується довідкою Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради м. Кривого Рогу від 17.06.2021 (а.с.21). Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.09.2021, яке набрало законної сили 26.10.2021, розірвано шлюб між позивачем та відповідачем (а.с.69). У відповідності до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно вимог ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Частиною 4 статті 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Актом обстеження умов проживання служби у справах дітей виконкому Центрально-Міської районної у місті ради від 18.10.2021 встановлено, що умови проживання за адресою: [ADDRESS] , задовільні, всі кімнати будинку облаштовані необхідними меблями та побутовою технікою, житловий будинок з усіма комунальними зручностями. Для малолітнього [PERSON] відведена окрема кімната у будинку з усіма необхідними меблями для дитини відповідного віку. За вищевказаною адресою проживають: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.70). Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ від 07.12.2006). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (МАМСНUR v UKRAINE, № 10383/09, § 100 ЄСПЛ від 16.07.2015). Таким чином, судом встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, тому суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду, становить 908 грн, та підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved