Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-15 00:00:00

У жовтні 2018 року Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Чаруківська сільська рада Луцького району Волинської області, про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності та поділ земельної ділянки. Постановою Верховного Суду від 13 січня 2021 року було касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 вересня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року скасувати в частині вирішення позовних вимог про поділ житлового будинку, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині постанову Волинського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року залишити без змін. Верховний Суд у вказаній Постанові зазначив, що заява про залишення позовних вимог про поділ в натурі житлового будинку без розгляду не була подана до початку розгляду справи по суті і матеріали справи не містять доказів того, що відповідне клопотання було заявлене позивачем, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про залишення цих позовних вимог без розгляду. За таких обставин висновок суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про поділ в натурі житлового будинку є передчасним. Після повернення справи до Луцького міськрайонного суду Волинської області розгляд останньої в частині вирішення позовних вимог про поділ житлового будинку було призначено на 29 березня 2021 року. В обґрунтування позовної вимоги щодо поділу житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , Позивач посилається на те, що зазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами перебуває у спільній часткові власності [PERSON] та [PERSON] . Згідно з довідкою в Реєстрі прав власності на нерухоме майно Ѕ частка зазначеного житлового будинку зареєстрована 08 вересня 2004 року за Позивачем, а інша Ѕ частки зареєстрована 10 квітня 2009 року за Відповідачем. Ураховуючи викладене, [PERSON] просила виділити їй в натурі Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами відповідно до належної їй частини: сходи а1, а2; відкрита веранда «а», площею 8,0 кв.м., коридор 1-1, площею 3,1 кв.м., ванна 1-5, площею 4,7 кв.м., кімната 1-3, площею 10,7 кв.м., кімната 1-4, площею 17,3 кв.м., по хліву (сарай Б1), Ѕ частину (площа хліва 60 кв.м.). Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 червня 2021 року було призначено судову експертизу у справі, на вирішення якої поставлено питання: -Яка дійсна ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ?Чи є технічна можливість провести виділ Ѕ частини нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] ? Оплату за проведення експертизи покладено на Позивача. Провадження у справі зупинено. 27 серпня 2021 року ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області було повторно направлено матеріали справи для проведення експертизи. 10 листопада 2021 р. з експертної установи надійшов лист з матеріалами експертизи, з якого слідує, що справа була повернута до суду у зв`язку із незадоволенням клопотання експерта про заключення договору проведення судової будівельно-технічної експертизи та нездійснення оплати за неї. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 листопада 2021 року було поновлено провадження у справі та призначено її до судового розгляду. У призначене на 16 травня 2022 року судове засідання сторони не з`явилися. Третя особа у судове засідання не з`явилась також, хоча були належним чином повідомлена про місце, дату та час розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомила, будь-яких клопотань, заяв від неї не надійшло. Суд бере до уваги, що Сторонами було неодноразово подано заяви про розгляд справи без їх участі. Згідно із ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У відповідності до вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та подані докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог, установив таке. Відповідно до договору купівлі-продажу від 18 грудня 1992 року № 4483 [PERSON] на праві власності належить Ѕ частини домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Інша Ѕ частина вказаного домоволодіння належить [PERSON] на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданим Чаруківською сільською радою Луцького району Волинської області на підставі рішення виконавчого комітету від 25 грудня 2008 року № 98. Також дана обставина стверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 42913977 від 28.08.2015 року, яка міститься в матеріалах справи. Разом з тим, позивач та відповідач проживають у спірному будинку. Договір про порядок користування приміщеннями будинковолодіння між співвласниками, якими є сторони у справі, не укладався. Відповідачі користуються приміщеннями будинковолодіння на власний розсуд. Водночас, факт проживання позивачів в будинку не впливає на реалізацію інших їхніх прав як його співвласників. Покликаючись на викладені обставин, Позивач просить суд виділити в натурі відповідно до приналежних 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] . Також Позивач наполягає на тому, що при наявності права власності на Ѕ частки домоволодіння, зазначена частка не виділена в натурі. Згідно зі ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Згідно ч.1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Частиною 3 статті 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України від 04.10.1991 «Про застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» на вирішення справи про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частку будинку з самостійними виходами (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення. З`ясувати наявність технічної можливості поділу будинку в натурі можливо лише при наявності спеціальних знань в галузі будівництва, якими відповідно володіють експерти в області судової будівельно-технічної експертизи. З урахуванням вищевикладеного, предмета спору в цій справі, заявленої Позивачем по справі позовної вимоги, з метою з`ясування усіх обставин по справі, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі будівництва, судом було призначено судову будівельно-технічну експертизу. Разом з тим, Позивачем не було укладено договір про проведення судової будівельно-технічної експертизи та не здійснено оплати за неї, що стверджується листом ескпертної установи від 10 листопада 2021 року. Суд констатує, що в розглядуваному випадку технічну можливість поділу будинковолодіння може підтвердити лише проведена судова будівельно-технічна експертиза, оформлена відповідним висновком, який у матеріалах справи відсутній. Водночас, суд самостійно позбавлений можливості провести поділ житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, оскільки для цього необхідні спеціальні знання. Згідно ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.ст. 80 і 81 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Тому, дослідивши та оцінивши представлені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про неможливість за даних обставин реального поділу житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог щодо поділу вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України у разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed