Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-07 00:00:00

03.02.2022 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся представник позивача [PERSON] адвокат Смук Михайло Ілліч з позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця», в якій позивач просить суд: - визнати протиправним та скасувати наказ №184/ОС від 09.12.2021 року про відсторонення від роботи [PERSON] , [INFO] , за підписом начальника Виробничо-технологічного підрозділу станції Нижньодніпровськ-Вузол, структурного підрозділу «Дніпровська дирекція залізничних перевезень», Регіональної філії «Придніпровська залізниця», АТ «Укрзалізниця» Швеця А.О.; - зобов`язати Акціонерне товариство «Українська залізниця» нарахувати та виплатити [PERSON] , [INFO] , середній заробіток за весь час відсторонення останньої від роботи, починаючи з 09.12.2021 року по день фактичного поновлення на робочому місці. І. Стислий виклад позиції учасників справи. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] представник позивача зазначив, що позивач не погоджується з оскаржуваним наказом та вважає його протиправним, оскільки ним порушено низку її конституційних прав. При цьому представник позивача вказав, що наказ МОЗ України від 04.10.2021 року №2153 не містить положень про обов`язковість профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2, а лише затверджує Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням. На думку представника позивача, закон чітко визначив, що за епідемічними показниками повноваження на прийняття рішення про обов`язкове щеплення належить санітарному лікарю, а не МОЗ України без належної на те компетенції. Єдиним нормативно-правовим актом, який визначає перелік обов`язкових щеплень є Календар профілактичних щеплень в Україні, затверджений наказом МОЗ України №595 від 16.09.2011 року. Проте серед переліку обов`язкових щеплень відсутнє щеплення проти короновірусної хвороби. Також представник позивача зазначив, що з 09.12.2021 року по дату пред`явлення позову позивач була відсторонена від роботи та перебувала у вимушеному прогулі. Тому позивач звертає до відповідача і позовну вимогу про зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час відсторонення від роботи. У встановлений судом строк 07.06.2022 року представник відповідача подав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що заперечує проти задоволення позовних вимог та просить суд відмовити у їх задоволенні. Також представник відповідача зазначив, що позивач є працівником підприємства, що включене до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави. Проте позивач не пройшла обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19, не має протипоказань до вакцинації, тому керівник відповідача був зобов`язаний відсторонити позивача від роботи, відповідно до діючого законодавства України. Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то загальним правилом такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили суд їх задовольнити, підстави звернення до суду із позовом пояснили суду таким чином, як про це зазначено вище. Також позивач зазначила, що вона працює у Регіональній філії «Придніпровська залізниця» та з 01.03.2022 року її вже було поновлено на роботі. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 04.02.2022 року було залишено без руху позовну заяву та надано позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви. 21.02.2022 року представник позивача усунув недоліки позовної заяви належним чином та у повному обсязі. Ухвалою суду від 28.02.2022 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано у Акціонерного товариства «Українська залізниця» належним чином засвідчені копії: наказу №184/ОС від 09.12.2021 року за підписом начальника виробничо-технологічного підрозділу станція Нижньодніпровськ-Вузол Структурного підрозділу «Дніпропетровська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» Швеця Андрія Олександровича (з підписом [PERSON] про ознайомлення); довідки про доходи [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за останні два місяця (жовтень, листопад) 2021 року. Ухвалою суду від 28.02.2022 року було виправлено описку в резолютивній частині ухвали суду про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 28.02.2022 року та вказано правильно: « [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] )», замість неправильного: « [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] )». У судове засідання, призначене на 08.06.2022 року, з`явились позивач та її представник. Представник відповідача у судове засідання не з`явилась, належним чином була повідомлена про час, дату та місце проведення судового засідання, подала до суду відзив на позовну заяву. Суд, заслухавши думку позивача та її представника, на підставі положень статей 128, 223 ЦПК України розглянув справу за відсутності представника відповідача за наявними у матеріалах справи письмовими доказами. У судовому засіданні 08.06.2022 року судом були заслухані усні пояснення позивача та її представника, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи, заслухані заключні слова позивача та її представника. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] з 24.07.2017 року була переведена на посаду оператора сортувальної гірки 6 розряду станції Нижньодніпровськ-Вузол Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», що підтверджується копією трудової книжки позивача. Листом від 29.11.2021 року з додатком (лист-ознайомлення) за підписом заступника директора Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» керівників структурних підрозділів Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» було повідомлено, зокрема, про необхідність проінформувати (ознайомити) всіх працівників (без винятку) структурних підрозділів про: необхідність отримання обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, можливі місця (пункти) проведення обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, список пунктів щеплень та центрів масової вакцинації, правові наслідки відмови або ухилення від обов`язкового проведення профілактичного щеплення, під підпис з листом-ознайомлення, що додається, усіх працівників (без винятку) в термін до 03.12.2021 року. У судовому засіданні позивач зазначила, що її не було ознайомлено з листом-ознайомлення, копію пустого бланку якого долучено до вказаного вище листа. 07.12.2021 року працівники Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», в тому числі і позивач [PERSON] , подали начальнику станції Нижньодніпровськ-Вузол Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» заперечення про розпорядження (повідомлення) про надання до відділу кадрів документу, який підтверджує вакцинацію однією чи кількома дозами вакцини від COVID-19. Наказом від 09.12.2021 року №184/ос Виробничо-технологічного підрозділу станції Нижньодніпровськ-вузол Структурного підрозділу «Дніпровської дирекції залізничних перевезень» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» «Про відсторонення від роботи» з 09.12.2021 року від роботи було відсторонено, в тому числі і позивача [PERSON] , оператора сортувальної гірки 6 розряду станції Нижньодніпровськ-Вузол, яка ознайомилась із наказом та підписала його із запереченнями. Відповідно до довідки про доходи Структурного підрозділу «Дніпровської дирекції залізничних перевезень» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 30.05.2022 року, позивач [PERSON] дійсно працює на посаді оператора сортувальної гірки 6 розряду станції Нижньодніпровськ-Вузол, та за період: жовтень 2021 року листопад 2021 року отримала заробітну плату у загальному розмірі 29928,20 грн, а саме: у жовтні 2021 року 17152,53 грн; у листопаді 2021 року 12775,67 грн. Наказом від 25.02.2022 року №72/н Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», з 24.02.2022 року для працівників підрозділів Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» було введено режим простою. Наказом від 01.03.2022 року за №45/ос Виробничо-технологічного підрозділу станції Нижньодніпровськ-вузол Структурного підрозділу «Дніпровської дирекції залізничних перевезень» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» «Про допуск до роботи», [PERSON] , оператора сортувальної гірки 6 розряду станції Нижньодніпровськ-Вузол, яка була відсторонена від роботи у зв`язку з відмовою вакцинуватися проти COVID-19, було допущено до роботи з 01.03.2022 року до завершення воєнного стану в Україні. Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу визнання незаконним та скасування наказу №184/ОС від 09.12.2021 року про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час відсторонення від роботи, ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до статті 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Згідно з частиною 1 статті 24 Конституції України, не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Статтею 43 Конституції кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Зміст права на працю, закріпленого положеннями частин першої і другої статті 43 Конституції України, крім вільного вибору праці, включає також відповідні гарантії реалізації цього права. Статтею 8 Конституції України встановлено, що\~ в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. За приписами частини 1 статті 46 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП), відсторонення працівників від роботи роботодавцем допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 01 квітня 2020 року, справа №761/12073/18 , провадження №61-13444св19, відсторонення працівника від роботи це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати. Відсторонення від\~роботи можливе\~лише у\~випадках,\~що передбачені\~законодавством.\~Про це\~оголошується наказом\~або розпорядженням\~керівника підприємства,\~установи чи\~організації,\~і про\~це працівник\~повинен бути\~повідомлений.\~Термін відсторонення\~встановлюється до\~усунення причин,\~що його\~зумовили.\~Працівник має\~право оскаржити\~наказ про\~відсторонення від\~роботи у\~встановленому законом\~порядку. Разом з тим за змістом\~статті 46 КЗпП України\~допускається відсторонення працівника або у випадках, перелічених у статті, або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним нормативним документом. Так, відповідно до положень статей 7, 27 Закону України від 24.02.1994 року №4004-ХІІ «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» (в редакції, чинній станом на 07.12.2021 року), підприємства, установи і організації зобов`язані: за пропозиціями посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби розробляти і здійснювати санітарні та протиепідемічні заходи; у випадках, передбачених санітарними нормами, забезпечувати лабораторний контроль за виконанням вимог цих норм щодо безпеки використання (зберігання, транспортування тощо) шкідливих для здоров`я речовин та матеріалів, утворюваних внаслідок їх діяльності викидів, скидів, відходів та факторів, а також готової продукції; на вимогу посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби надавати безоплатно зразки використовуваних сировини і матеріалів, а також продукції, що випускається чи реалізується, для проведення державної санітарно-епідеміологічної експертизи; виконувати розпорядження і вказівки посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби при здійсненні ними державного санітарно-епідеміологічного нагляду; усувати за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби від роботи, навчання, відвідування дошкільних закладів осіб, які є носіями збудників інфекційних захворювань, хворих на небезпечні для оточуючих інфекційні хвороби, або осіб, які були в контакті з такими хворими, з виплатою у встановленому порядку допомоги з соціального страхування, а також осіб, які ухиляються від обов`язкового медичного огляду або щеплення проти інфекцій, перелік яких встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я; негайно інформувати органи державної санітарно-епідеміологічної служби про надзвичайні події і ситуації, що становлять загрозу здоров`ю населення, санітарному та епідемічному благополуччю; відшкодовувати у встановленому порядку працівникам і громадянам шкоду, завдану їх здоров`ю внаслідок порушення санітарного законодавства. Власники підприємств, установ і організацій та уповноважені ними органи зобов`язані забезпечувати їх необхідними для розробки та здійснення санітарних та протиепідемічних (профілактичних) заходів санітарними нормами. Профілактичні щеплення з метою запобігання захворюванням на туберкульоз, поліомієліт, дифтерію, кашлюк, правець та кір в Україні є обов`язковими. Обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи. У разі необґрунтованої відмови від щеплення за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби вони до роботи не допускаються. Групи населення та категорії працівників, які підлягають профілактичним щепленням, у тому числі обов`язковим, а також порядок і терміни їх проведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Контроль за відповідністю імунобіологічних препаратів, що застосовуються в медичній практиці, вимогам нормативно-правових актів і міжнародних стандартів та забезпечення ними закладів охорони здоров`я здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері контролю якості та безпеки лікарських засобів, у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Відповідно до пункту «б» статті 10 Закону України від 19.11.1992 року №2801-ХІІ «Основи законодавства України про охорону здоров`я», громадяни України зобов`язані у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення. Згідно з частинами 1, 2 статті 12 Закону України від 06.04.2000 року №1645-ІІІ «Про захист населення від інфекційних хвороб», профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Наказом МОЗ України від 04.10.2021 року №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», відповідно до статті 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», пункту 8 Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №267, та з метою забезпечення епідемічного благополуччя населення України, попередження інфекцій, керованих засобами специфічної профілактики, затверджено «Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням». Згідно з\~Переліком професій,\~виробництв та\~організацій,\~працівники яких\~підлягають обов`язковим\~профілактичним щепленням\~(в\~редакції,\~чинній станом\~на день\~відмови позивача\~вакцинуватися,\~згідно з\~запереченнями від\~07.12.2021\~року,\~тобто станом\~на 07.12.2021\~року),\~обов`язковим\~профілактичним щепленням\~проти гострої\~респіраторної хвороби\~COVID-19,\~спричиненої коронавірусом\~SARS-CoV-2,\~на період\~дії карантину,\~встановленого Кабінетом\~Міністрів України\~з метою\~запобігання поширенню\~на території\~України гострої\~респіраторної хвороби\~COVID-19,\~спричиненої коронавірусом\~SARS-CoV-2,\~підлягають працівники: 1.\~Центральних органів\~виконавчої влади\~та їх\~територіальних органів; 2.\~Місцевих державних\~адміністрацій та\~їх структурних\~підрозділів; 3. Закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності. Відповідно до вимог статей 12,\~81 ЦПК України,\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень статей 76,\~77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, що містять інформацію щодо предмета доказування. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з роз`ясненнями, наданими в пункту 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Частиною 2\~статті 78 ЦПК України\~встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналіз викладеного вище вказує, що станом на день виникнення спірних правовідносин 07.12.2021 року, коли зокрема позивач надала свої заперечення проти вакцинації, Перелік, затверджений наказом МОЗ України від 04.10.2021 року №2153, не містив обов`язку для працівників АТ «Українська залізниця», як об`єкта державної власності, що має стратегічне значення для економіки та безпеки держави, здійснювати щеплення від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. А тому оскаржуваний наказ від 09.12.2021 року про відсторонення позивача від роботи, прийнятий з урахуванням акта від 03.12.2021 року про відмову позивача підписати лист-ознайомлення щодо обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19, є протиправним та підлягає скасуванню. Крім того, суд враховує твердження позивача про те, що з листом-ознайомлення, пустий бланк якого міститься в матеріалах справи, позивача не було ознайомлено. Відповідно до вимог частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає\~ негайне виконання рішень у справах про, зокрема, присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. За правилами, встановленими статтею 117 КЗпП, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Розрахунок середнього заробітку визначений Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі Порядок). Абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували події, з якою пов`язана відповідна виплата. За приписами абзацу першого пункту 8 Порядку обчислення виплат провадиться шляхом множення середньоденного (погодинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (погодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочих днів на число відпрацьованих робочих днів. Так, враховуючи те, що відсторонення позивача від роботи мало наслідком припинення виплати їй заробітної плати за спірний період, суд доходить висновку про те, що за час затримки розрахунку з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середня заробітна плата за період з 09.12.2021 року по день допуску до роботи 01.03.2022 року у загальному розмірі 39904,27 грн. При цьому середньоденна заробітна плата позивача розраховується судом наступним чином: 17152,53 грн (заробітна плата за жовтень 2021 року) + 12775,67 грн (заробітна плата за листопад 2021 року) = 29928,20; 29928,20 грн : 42 (кількість робочих днів в жовтні та листопаді 2021 року) = 712,58 грн. Період з 09.12.2021 року по день допуску до роботи 01.03.2022 року є періодом затримки розрахунку, що становить 56 робочих днів. Тому сума середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при відстороненні позивача від роботи становить: 712,58 грн х 56 = 39904,27 грн (з утриманням з цієї суми обов`язкових платежів і зборів). Відповідно до вимог статті 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині присудження позивачу середньої заробітної плати за час відсторонення від роботи у межах одного місяця у сумі 13539,02 грн (1 місяць з 09.12.2021 року по 09.01.2022 року 19 робочих днів; 712,58 грн х 19 робочих днів = 13539,02 грн). V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат. З огляду на викладене вище, суд вважає за необхідне задовольнити у повному обсязі позовні вимоги [PERSON] до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця», та визнати протиправним, скасувати наказ Виробничо-технологічного підрозділу станції Нижньодніпровськ-вузол Структурного підрозділу «Дніпровської дирекції залізничних перевезень» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» № 184/ОС від 09.12.2021 року «Про відсторонення від роботи» в частині відсторонення від роботи з 09.12.2021 року [PERSON] , оператора сортувальної гірки 6 розряду станції Нижньодніпровськ-Вузол, стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» на користь [PERSON] середню заробітну плату за час її відсторонення від роботи за період з 09.12.2021 року по день допуску до роботи 01.03.2022 року у загальному розмірі 39904,27 грн. З урахуванням вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved