Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-15 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання протиправним дій відповідача по відмові у проведенні перерахунку оплати за спожитий газ та зобов`язання відповідача провести перерахунок оплати за спожитий природний газ з 23,6 куб.м на 10,5 куб.м. з часу нарахування. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що як мешканець та власник квартири [ADDRESS] , являється споживачем природного газу, що надається у квартиру відповідачем для користування газовою плитою та водонагрівачем. Оскільки в квартирі відсутній лічильник газу, оплата нею за спожитий газ проводиться відповідно до норм, передбачених Кодексом газорозподільних систем, затвердженим Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 за №2494, тобто за 10,5 м.куб. на одну особу за місяць. Однак, у зв`язку із прийняттям Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» від 16.06.2016, відповідачем її було повідомлено про необхідність встановлення за кошти відповідача газового лічильника, а у випадку відмови від встановлення доведено до відома, що об`єм спожитого природного газу буде визначатися за граничними об`ємами споживання в граничному обсязі споживання 23,6 куб.м. на одну особу на місяць. Після цього, протягом 2017 року, працівники відповідача декілька разів приходили до неї до дому з метою встановлення газового лічильника в приміщенні кухні. Проте, з визначеним місцем встановлення газового лічильника вона не погоджувалася, оскільки недостатня відстань між стіною та меблями кухні не дозволяла встановити лічильник без руйнування її майна, а саме предметів кухонної мебелі. Вона просила працівників відповідача надати їй технічні умови встановлення газового лічильника, а також віднайти технічну можливість його встановлення в іншому місці без пошкодження її майна. Однак, усі її прохання були залишені без уваги. Натомість працівниками відповідача було складено акти від 29.09.2017 та 06.11.2017 про ненадання нею згоди на встановлення лічильника та недопуск працівників відповідача у квартиру, а в подальшому розпочато нарахування оплату послуг газопостачання виходячи із обсягу споживання 23,6 м.куб. на одну особу на місяць. Вважає такі дії відповідача не правомірними, а нарахування в зазначеному об`ємі газоспоживання безпідставним, оскільки таке рішення відповідачем прийнято на підставі недостовірних та суперечливих документах. Зокрема, в акті від 29.09.2017 зазначено, що нею не надано згоди на встановлення лічильника, однак не зазначено причини, на які вона посилалась у своїх поясненнях вимагаючи надати технічні умови на установку газового лічильника, враховуючи малу відстань від стінки кухонної шафи до стіни кухні. В акті від 06.11.2017 зазначено про те, що вона не надала доступу у квартиру працівникам відповідача, в той же час долучено матеріали фото-відеофіксації, проведеної у квартирі цими ж працівниками, що саме по собі спростовує твердження, зазначені в акті. В подальшому вона протягом тривалого часу неодноразово зверталася до відповідача з вимогою припинити безпідставне нарахування оплату послуг газопостачання виходячи із обсягу споживання 23,6 м.куб. на одну особу на місяць, однак отримувала лише формальні відписки про відсутність підстав для здійснення перерахунку через її відмову від встановлення газового лічильника. А тому просить позов задоволити. Ухвалою суду від 15.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та відкрито провадження у справі. Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, яким просить відмовити у задоволенні позову. Зокрема зазначив, що у відповідності до чинних положень Кодексу газорозподільних систем, відмова побутового споживача в доступі до об`єкта побутового споживача, який розраховується за нормами споживання, внаслідок чого Оператор ГРМ не здійснив за власний рахунок встановлення лічильника газу такому споживачу, є підставою для зміни встановленого режиму нарахування об`ємів (обсягів) розподіленого природного газу цьому споживачу. При цьому така відмова є безумовною, а зміна встановленого режиму нарахування здійснюється у відповідності до Додатку 15 Кодексу виходячи з граничних обсягів споживання. В даному випадку, виходячи із типу та комбінації газового обладнання в квартирі позивача - плита газова та водонагрівач, граничний обсяг споживання становить 23,6 м.кв. З врахуванням наведеного, оскільки актами від 29.09.2017 та 06.11.2017 зафіксовано відмову позивача від встановлення газового лічильника за рахунок відповідача, роз`яснено їй наслідки такої відмови, а тому вважають правомірними свої дії щодо здійснення позивачу зміни режиму нарахування об`ємів (обсягів) розподіленого природного газу. З врахуванням наведеного, а також того, що законних підстав для зміни позивачу оплати за спожитий природний газ з 23,6 куб.м на 10,5 куб.м. з часу нарахування не існує, тому просить відмовити у задоволенні позову за його безпідставністю. Позивач надано суду заперечення на відзив, якими підтримала доводи щодо обґрунтованості заявлених вимог з аналогічних мотивів, викладених у позовній заяві. Вивчивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України. Судом безспірно встановлено, що позивач [PERSON] являється споживачем природного газу, послуги з постачання якого надаються відповідачем за місцем її проживання в квартирі [ADDRESS] . При цьому, встановлено, що по даний час в квартирі прилад обліку - лічильник газу споживання не встановлено, облік споживання газу розраховується за нормами споживання газу з урахуванням усіх газових приладів і пристроїв, встановлених у квартирі споживача. Як встановлено судом з позиції сторін, викладених у позові, а також підтверджуються листами відповідача від 31.01.2018 (а.с.10) та від 27.07.2021 (а.с.12), з врахуванням встановлених у квартирі позивача газових приладів і пристроїв: плити газової та водонагрівача, облік споживання газу позивачем розраховувався за нормами споживання газу 10,5 м.куб. на одну особу на місяць, а з 01.12.2017 збільшено до 23,6 м.куб. газу на одну особу на місяць. При цьому встановлено, що така зміна режиму та обсягу нарахування послуг газопостачання зумовлена внаслідок відмови позивача у доступі представників відповідача до об`єкта споживача для встановлення за власний рахунок відповідача лічильника газу споживачу, що зафіксовано двома актами від 29.09.2017 та від 06.11.2017. Дійсно, як вбачається із акту від 29.09.2017, складеного працівниками відповідача (а.с.3), позивачем [PERSON] було відмовлено у наданні згоди на встановлення лічильника газу в приміщенні квартири [ADDRESS] . На звороті акту зазначено пояснення позивача щодо відмови у наданні згоди на встановлення лічильника, що на її думку полягає у відсутності технічної можливості встановлення лічильника через недостатню відстань між стіною та кухонними меблями, а також не наданням працівниками відповідача технічних умов на встановлення лічильника. Іншим актом від 06.11.2017 (а.с.5), працівниками відповідача зафіксовано повторну відмову позивача у наданні доступу у квартиру [ADDRESS] для встановлення лічильника газу з аналогічних підстав. З вказаними актами позивач була належним чином ознайомлена. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2494, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1379/27824, затверджено Кодекс газорозподільних систем, який визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем. Так, п.3 Глави 4 Розділ ІХ Кодексу визначено, що якщо побутовий споживач за договором розподілу природного газу не забезпечений лічильником газу, фактичний об`єм спожитого (розподіленого) природного газу по об`єкту побутового споживача за відповідний календарний місяць визначається за нормами споживання. В той же час, якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником газу (індивідуальним або загальнобудинковим), відмовляється від його встановлення за рахунок Оператора ГРМ (що підтверджується актом про порушення, складеним відповідно до вимог глави 5 розділу XI цього Кодексу), фактичний об`єм спожитого (розподіленого) природного газу по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 19 до цього Кодексу. Згідно з додатком №19 до цього Кодексу для типу та комбінації обладнання - плита газова та водонагрівач, застосовується граничний обсяг споживання 23,6 м.куб. з одиницею виміру людино-місяць. Крім цього, згідно з п.п.5 п.2 Глави 2 Розділу ХІ Кодексу, до порушень, внаслідок яких Оператор ГРМ змінює встановлений режим нарахування об`ємів (обсягів) розподіленого природного газу споживачу, належить: відмова в доступі до об`єкта побутового споживача, який розраховується за нормами споживання, внаслідок чого Оператор ГРМ не здійснив за власний рахунок встановлення лічильника газу побутовому споживачу. Таким чином, оскільки позивач являється побутовим споживачем газу, який не забезпечений лічильником газу (індивідуальним або загальнобудинковим), та двічі протягом вересня-листопада 2017 року відмовилася від його встановлення за рахунок Оператора ГРМ АТ «Львівгаз», що нею фактично не заперечується, і що підтверджується складеними актами від 26.09.2017 та 06.11.2017, відповідачем на законних підставах, починаючи з 01.12.2018 визначається фактичний об`єм спожитого (розподіленого) природного газу за кожен наступний календарний місяць за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 19 до цього Кодексу. Тобто, для позивача, враховуючи Тип та комбінацію обладнання у її квартирі - плита газова та водонагрівач, застосовується граничний обсяг споживання 23,6 м.куб. з одиницею виміру людино-місяць. При цьому, слід зазначити, що чинними нормами законодавства передбачено обов`язок оператора ГРМ у такий спосіб змінити раніше встановлений режим нарахування об`ємів (обсягів) розподіленого природного газу споживачу незалежно від причин відмови споживача від встановлення лічильника газу за рахунок оператора ГРМ, а тому обґрунтування позивача щодо причин ненадання нею згоди на встановлення представниками відповідача лічильника газу, юридичного значення не мають. А тому в задоволенні позову слід відмовити за його безпідставністю.

Outcome: dismissed