Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що є власником квартири [ADDRESS] , право власності на яку виникло в нього на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 22.01.2016 року, укладеного між ним та [PERSON] . Зокрема, 14.05.2013 року між ними було укладено договір позики, в забезпечення виконання зобов`язань за яким також 14.05.2012 року було укладено договір іпотеки, згідно умов якого в іпотеку передано квартиру [ADDRESS] , що належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 14.05.2013 року. 22.01.2016 року між ними було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, на підставі якого позивач набув право власності на зазначену вище квартиру. 28.02.2020 року власники квартир у будинку [ADDRESS] провели зібрання щодо необхідності створення в будинку об`єднання співвласників багатоквартирного будинку. З приводу вказаних обставин він дізнався, що на першому та другому поверхах будинку за територіальною громадою м.Дніпра в особі Дніпровської міської ради на праві комунальної власності закріплені нежитлові приміщення, зокрема, нежитлове приміщення [ADDRESS], площею 92,9 кв.м; нежитлове приміщення [ADDRESS] площею 154,5 кв.м; нежитлове приміщення [ADDRESS], площею 275,6 кв.м. Також йому було повідомлено, що інформація про нежитлові приміщення, які перебувають у комунальній власності територіальної громади міста, закріплені в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Звернувшись до реєстрів, він отримав інформацію про те, що нежитлове приміщення [ADDRESS] площею 154,5 кв.м, зареєстроване в житловому будинку [ADDRESS] з 17.07.2019 року за територіальною громадою м.Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради, а підставою виникнення права власності зазначений протокол загальних зборів ТОВ «ГАЛЛІЙ» від 28.01.2014 року, рішення органу місцевого самоврядування №15/47 від 29.01.2014 року. 30.07.2020 року позивач та інші співвласники квартир звернулись до Дніпровської міської ради з приводу замовлення та проведення технічної інвентаризації житлового будинку [ADDRESS] для підтвердження обставин відсутності нежитлових приміщень [ADDRESS] в межах першого та другого поверхів цього будинку; вирішення питання про склад житлового будинку (загальний перелік квартир, допоміжних приміщень, як неподільного майна та нежитлових приміщень) та прийняття рішення про склад житлового будинку; проведення огляду та технічної інвентаризації будинку за попереднім завчасним повідомленням заявників, інших власників та його поточного балансоутримувача; надання інформації чи дійсно нежитлові приміщення [ADDRESS] реконструйовано у житлові приміщення - квартири; чи приймались квартири [ADDRESS] до експлуатації у передбаченому законом порядку, з наданням наявних документів; чи вирішувались питання щодо відчуження за рішенням органу місцевого самоврядування нежитлових приміщень [ADDRESS], з наданням відповідних документів. Проте, станом на 03.08.2020 року Дніпровською міською радою не вчинено жодних дій, спрямованих на встановлення обставин фактичної відсутності нежитлових приміщень [ADDRESS],18 в складі житлового будинку [ADDRESS] . Також позивач зазначив, що враховуючи те, що право власності у [PERSON] виникло на підставі договору купівлі-продажу від 14.05.2013 року, тобто до прийняття Дніпропетровською міською радою рішення №15/47 від 29.01.2014 року, а право власності позивача виникло 22.01.2016 року, при тому, що право власності за територіальною громадою зареєстроване 17.07.2019 року, державний реєстратор Одринська О.В. на виконання п.1 ч.3 ст.30 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», маючи інформацію про те, що на одному й тому є першому поверсі, одного й того ж житлового будинку наявні два окремі об`єкти нерухомого майна, зокрема, квартира [ADDRESS] , площею 154,5 кв.м, а також нежитлове приміщення [ADDRESS] площею 154,5 кв.м, не перевірив та не з`ясував обставин того, що між заявленими Дніпровською міською радою та вже зареєстрованими за [PERSON] речовими правами наявні суперечності. За наслідками з`ясування цих обставин, державний реєстратор зобов`язаний був відмовити Дніпровській міській раді у державній реєстрації права власності на нежитлове приміщення [ADDRESS] . Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд скасувати рішення державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 47911360 від 23.07.2019 року, а також скасувати запис про право власності/довірчої власності за номером 32515468. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 06.08.2020 року позов було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено останню до розгляду за правилами загального позовного провадження. Також ухвалою суду від 06.08.2020 року було відмовлено в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову. Ухвалою від 11.01.2021 року провадження по справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у господарській справі №904/4475/20. Ухвалою від 29.06.2021 року провадження по справі було поновлено та призначено її до подальшого судового розгляду. Протокольною ухвалою від 08.10.2021 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено останню до розгляду по суті. Протокольною ухвалою від 17.01.2022 року в порядку ст.55 ЦПК України в якості правонаступника померлого позивача [PERSON] було залучено [PERSON] . У наданому відзиві на позов представник Дніпровської міської ради посилався на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що рішення Дніпровської міської ради №15/47 від 29.01.2014 року «Про об`єкти права комунальної власності територіальної громади м.Дніпропетровська», яке є підставою реєстрації права власності за територіальною громадою м.Дніпра в особі Дніпровської міської ради на нежитлове приміщення [ADDRESS] , є незаконним та винесено з порушеннями. Крім того, відповідно до листа Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради №4/9-1317 від 16.09.2020 року у реєстрі об`єктів права комунальної власності територіальної громади м.Дніпра за адресою: [ADDRESS] , є записи про об`єкти нерухомого майна, які перебувають на балансі КП «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпровської міської ради, зокрема: нежитлове приміщення [ADDRESS] в житловому будинку літ.А-4 на першому поверсі, загальною площею 154,5 кв.м. Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради не розглядалось питання та не готувались документи щодо зміни правового режиму нежитлового приміщення [ADDRESS] . 29.09.2020 року Управлінням з питань комунальної власності Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради надано додаткову інформацію, відповідно до якої переобладнання або реконструкція нежитлового приміщення [ADDRESS] за час перебування на балансі КП «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпровської міської ради не проводилась та звернень не надходило. Нежитлове приміщення [ADDRESS] використовувалось під проектно-вишукувальний інститут згідно з договором оренди від 20.08.2008 року №366-УКВ/08, укладеного з попереднім балансоутримувачем та який було розірвано за рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.02.2012 року у справі №28/5005/1730/2011. Таким чином, рішення №15/47 від 29.01.2014 року було прийняте відповідно до законодавства України, з дотриманням всіх необхідних процедурних норм. Посилаючись на вказані обставини, представник Дніпровської міської ради просив відмовити в задоволенні позову. В своїй заяві про вступ у справу в порядку ст.56 ЦПК України та письмових поясненнях прокурор посилався на те, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Згідно матеріалів справи позивач, яким придбано самовільно захоплене та незаконно переобладнане нежитлове приміщення, що належить територіальній громаді м.Дніпра з 2003 року, намагається скасувати запис про право власності дійсного власника за відсутності для цього жодних правових підстав. Відповідно до ст.128 ЦК УРСР 1963 року. Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникало з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Тобто, право власності на нерухоме майно до 2004 року виникало з моменту фактичної передачі об`єкту нерухомого майна набувачеві. Рішенням Дніпропетровської міської ради №11/13 від 19.11.2003 року було прийнято у комунальну власність міста обласні житлово-комунальні підприємства «Південне», «Центральний», «Лівобережжя» з майном, будівлями і спорудами, що перебувають на їх балансі, та внесено зазначені об`єкти нерухомого майна до Переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади міста. Відповідно до п.49 переліку житлового фонду ОЖКП «Південне», що передаються до комунальної громади м.Дніпропетровська станом на 01.08.2003 року, до комунальної власності передано в цілому житловий будинок [ADDRESS] , введений в експлуатацію в 1901 році, загальною площею 1202,04 кв.м. Згідно поетажних планів будівлі А-4 за адресою: [ADDRESS] , складених в 1975 та 1989 роках, на першому поверсі знаходяться нежитлові приміщення [ADDRESS], а на другому поверсі - нежитлове приміщення [ADDRESS], на третьому та четвертому поверхах розташовані житлові квартири. З вказаних поетажних планів чітко видно, що на першому та другому поверхах будівлі не існує жодних квартир, а розташовані виключно нежитлові приміщення. Будинок [ADDRESS] в цілому прийнятий на баланс КП «Житлове господарство Кіровського району» Дніпропетровської міської ради 01.04.2004 року відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради №277 від 22.01.2004 року. На час передачі в ньому знаходились нежитлові приміщення [ADDRESS], які відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради №36/80 від 27.08.2010 року, з 31.03.2011 року передані на баланс КП «Бюро обліку майнових прав з нерухомістю» та в подальшому в 2012 році передані на баланс КП «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпропетровської міської ради. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2012 року у справі №38/5005/11447/2012 було відкрито провадження у справі про банкрутство КП «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпровської міської ради. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.07.2013 року у цій справі було затверджено мирову угоду, відповідно до якої КП «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпровської міської ради зобов`язалось в якості відступного передати ТОВ «Солярис» 96 об`єктів нерухомого комунального майна, які перебували на балансі підприємства, у т.ч. нежитлове приміщення [ADDRESS] загальною площею 154,5 кв.м, розташоване на першому поверсі в житловому будинку літ.А-4 по [ADDRESS] . 27.07.2013 року між ТОВ «Солярис» та ТОВ «Галій» було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення [ADDRESS] . Прокуратурою Дніпропетровської області було внесено апеляційну скаргу на ухвалу від 24.07.2013 року, після чого мирова угода була визнана недійсною ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.09.2013 року на підставі заяви ТОВ «Солярис». Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.10.2013 року у справі №38/5005/11447/2012, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду від 22.07.2014 року, було частково задоволено апеляційну скаргу прокурора та припинено провадження у справі про банкрутство КП «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпровської міської ради. Вироком Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13.08.2014 року у справі №201/8471/14-к [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.365-2 КК України. Зокрема, вироком встановлено, що засуджена [PERSON] , будучі арбітражною керуючою КП «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпровської міської ради, уклала мирову угоду про відчуження комунального майна за відсутності правових підстав, чим спричинила збитки територіальній громаді м.Дніпропетровська. Після визнання недійсною мирової угоди, укладеної у справі №38/5005/11447/2012, прокурором Кіровського району м.Дніпропетровська до Господарського суду Дніпропетровської області було подано позов про витребування у ТОВ «Галій» на користь територіальної громади м.Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради нежитлового приміщення [ADDRESS] (справа №904/149/14). Під час розгляду вказаної справи судом, ТОВ «Галій» 28.01.2014 року на загальних зборах учасників товариства прийняло рішення про передачу у комунальну власність територіальної громади м.Дніпропетровська нерухомого майна, що безпідставно було відчужено в процедурі банкрутства КП «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпровської міської ради, у т.ч. нежитлового приміщення [ADDRESS] . Рішенням сесії VІ скликання Дніпровської міської ради №15/47 від 29.01.2014 року визначено, що об`єкти нерухомого майна згідно з додатком, є об`єктами комунальної власності територіальної громади м.Дніпропетровська, зокрема і спірне нежитлове приміщення. 06.02.2014 року між ТОВ «Галій» та Дніпровською міською радою складено акт приймання-передачі, відповідно до якого ТОВ «Галій», діючи на виконання рішення №15/47 від 29.01.2014 року передало у комунальну власність м.Дніпропетровська, а КП «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпровської міської ради прийняло та облікувало на балансі нежитлове приміщення [ADDRESS] у житловому будинку літ.А-4 по [ADDRESS] . Після винесення рішення №15/47 від 29.01.2014 року та підписання акту прийому-передачі з ТОВ «Галій», міською радою 16.04.2014 року зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності територіальної громади м.Дніпропетровська на нежитлове приміщення [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 103847312101). Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду від 15.02.2016 року у справі №175/207/16 було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживача, визнання договору недійсним, за відсутності будь-якого правового спору з Дніпропетровською міською радою, без жодних правових підстав та без залучення останньої до участі у справі, припинено право власності територіальної громади м.Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради на нежитлове приміщення [ADDRESS] , скасовано державну реєстрацію права власності за №5918508 від 16.04.2014 року, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним №103847312101 та зобов`язано державного реєстратора закрити розділ в Державному реєстрі речових прав на вказане нерухоме майно. На підставі вказаного рішення суду 21.03.2016 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. внесено записи про припинення права власності територіальної громади м.Дніпропетровська на нежитлове приміщення [ADDRESS] . Ухвалою Дніпропетровського районного суду від 24.05.2016 року заочне рішення від 15.02.2016 року було скасовано, а ухвалою від 08.06.2016 року позовну заяву залишено без розгляду. В зв`язку з цим, Дніпровська міська рада 23.07.2019 року поновила незаконно скасований запис про право власності на нежитлове приміщення [ADDRESS] , скасування якого є предметом оскарження за позовом [PERSON] . Крім того, Дніпропетровською обласною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні №420160414440000039 від 02.08.2016 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, за фактом заволодіння шляхом шахрайства об`єктами комунального майна - нежитловими приміщеннями [ADDRESS] . В ході досудового розслідування Дніпровська міська рада визнана потерпілою та встановлено, що на підставі договору оренди №366-УКВ/08 від 20.08.2008 року, укладеного між Управлінням комунальної власності Дніпропетровської міської ради та ПП «Сервіс-Буд» в особі директора [PERSON], було передано в оренду нежитлове приміщення [ADDRESS] загальною площею 139,3 кв.м, розташоване на першому поверсі будинку [ADDRESS] . Вказаний договір було розірвано на підставі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.02.2012 року у справі №28/5005/17370/2011. Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 07.09.2012 року у справі №0418/5790/2012 було задоволено зустрічний позов [PERSON] до ФОП [PERSON] та, зокрема, визнано дійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення [ADDRESS] , укладений 30.01.20212 року між ПП «Сервіс-Буд» та [PERSON] , а також визнано за останнім право власності на квартиру [ADDRESS] . На підставі вказаного рішення державним реєстратором Ковальову Л.Т. видано свідоцтво про право власності на квартиру № [NUMBER] від 01.02.2013 року. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.10.2013 року рішення суду першої інстанції від 07.09.2012 року було скасовано та в задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовлено в повному обсязі. При цьому, запис про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] скасовано не було, оскільки на час винесення рішення судом апеляційної інстанції квартира [ADDRESS] за договором купівлі-продажу від 02.02.2013 року була відчужена [PERSON] на користь [PERSON] , а останнім за договором купівлі-продажу від 14.05.2013 року відчужена [PERSON] . Рішенням Дніпропетровського районного суду від 20.02.2014 року у справі №175/400/14 було задоволено позов [PERSON] до ТОВ «Солярис» про визнання добросовісним набувачем квартири [ADDRESS] . Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.10.2014 року рішення суду першої інстанції від 20.02.2014 року було скасовано, а в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Таким чином, право власності на квартиру [ADDRESS] у [PERSON] виникло незаконно, на підставі скасованого судового рішення, а неодноразове відчуження вказаного майна не може бути засобом легалізації права, що суперечить нормам діючого законодавства щодо незаконно переобладнаного та самовільно захопленого комунального майна. Також прокурор посилався на обрання позивачем неналежного способу захисту права, з огляду на положення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зокрема ст.26 вказаного Закону. В судове засіданні позивач [PERSON] , після його залучення до участі у справі в якості правонаступника первісного позивача [PERSON] , а також представник позивача, не з`явились, про поважність причин своєї неявки не повідомили. Представник Дніпровської міської ради та прокурор просили відмовити в задоволенні позову з підстав, наведених ними у відзиві та письмових поясненнях, відповідно. Інший відповідач - державний реєстратор Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Одринська О.В., за неодноразовими викликами до суду не з`явилась, про причини неявки не повідомила, відзиву на позов не надала. З приводу неодноразової неявки позивача та його представника суд враховує, що позивач [PERSON] був обізнаний про наявність в провадженні суду розглядаємої цивільної справи, про що свідчить подане ним клопотання про залучення до участі у справі в якості правонаступника. Інтереси [PERSON] представляв адвокат Гармидер А.А. на підставі ордеру від 23.02.2022 року, який до цього також представляв інтереси первісного позивача [PERSON] . Про день та час слухання справи позивач повідомлявся шляхом направлення судових повісток за місцем проживання, а також за допомогою СМС-повідомлень, за адресою та номером мобільного телефону, що були ним зазначені у поданому клопотанні про залучення до участі у справі. Представник позивача - адвокат Гармидер А.А., про день та час слухання справи повідомлявся також шляхом направлення СМС-повідомлень. Будучі обізнаними про наявність в провадженні суду розглядаємої цивільної справи, про день та час призначених судових засідань, останні до суду повторно не з`явились, про поважність причин своєї неявки не повідомили. З огляду на це, враховуючи стадію судового розгляду, зокрема проведення підготовчих дій по справі та закриття підготовчого провадження, вирішення під час нього всіх заяв та клопотань сторін, а також враховуючи, що неодноразова неявка сторони позивача та не повідомлення про поважність причин такої неявки призводить до затягування розгляду справи, порушує права інших учасників, суд вважає за можливе провести подальший розгляд справи по суті за відсутності позивача та його представника. З урахуванням вищенаведеного, суд також вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача-1. Заслухавши пояснення представника відповідача-2 та прокурора, перевіривши доводи, викладені сторонами в заявах по суті справи та дослідивши матеріали останньої, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, ст.15 ЦК України встановлено право кожної особи звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Способи захисту цивільних прав та інтересів встановлені ч.2 ст.16 ЦК України. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.325 ЦК України суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Статтею 327 ЦК України встановлено, що у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Частиною 2 ст.332 ЦК України встановлено, що особа, яка самочинно переробила чужу річ, не набуває право власності на нову річ і зобов`язана відшкодувати власникові матеріалу його вартість. З матеріалів справи вбачається, а також встановлено судовими рішеннями у справах №38/5005/11447/2012, №904/149/14, №28/5005/17370/2011, №0418/5790/2012, №175/207/16, №175/400/14, №904/4475/20, що є у відкритому доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень, що рішенням Дніпропетровської міської ради №11/13 від 19.11.2003 року було прийнято у комунальну власність міста обласні житлово-комунальні підприємства «Південне», «Центральний», «Лівобережжя» з майном, будівлями і спорудами, що перебувають на їх балансі, та внесено зазначені об`єкти нерухомого майна до Переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади міста. Відповідно до п.49 переліку житлового фонду ОЖКП «Південне», що передаються до комунальної громади м.Дніпропетровська станом на 01.08.2003 року, до комунальної власності передано в цілому житловий будинок [ADDRESS] , введений в експлуатацію в 1901 році, загальною площею 1202,04 кв.м. Згідно поетажних планів будівлі А-4 за адресою: [ADDRESS] , складених в 1975 та 1989 роках, на першому поверсі знаходяться нежитлові приміщення [ADDRESS], а на другому поверсі - нежитлове приміщення [ADDRESS], на третьому та четвертому поверхах розташовані житлові квартири. Будинок [ADDRESS] в цілому прийнятий на баланс КП «Житлове господарство Кіровського району» Дніпропетровської міської ради 01.04.2004 року відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради №277 від 22.01.2004 року. На час передачі в ньому знаходились нежитлові приміщення [ADDRESS], які відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради №36/80 від 27.08.2010 року, з 31.03.2011 року передані на баланс КП «Бюро обліку майнових прав з нерухомістю» та в подальшому в 2012 році передані на баланс КП «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпропетровської міської ради. На підставі договору оренди №366-УКВ/08 від 20.08.2008 року, укладеного між Управлінням комунальної власності Дніпропетровської міської ради та ПП «Сервіс-Буд» в особі директора [PERSON], було передано в оренду нежитлове приміщення [ADDRESS] загальною площею 139,3 кв.м, розташоване на першому поверсі будинку [ADDRESS] . Вказаний договір було розірвано на підставі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.02.2012 року у справі №28/5005/17370/2011. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2012 року у справі №38/5005/11447/2012 було відкрито провадження у справі про банкрутство КП «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпровської міської ради. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.07.2013 року у цій справі було затверджено мирову угоду, відповідно до якої КП «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпровської міської ради зобов`язалось в якості відступного передати ТОВ «Солярис» 96 об`єктів нерухомого комунального майна, які перебували на балансі підприємства, у т.ч. нежитлове приміщення [ADDRESS] загальною площею 154,5 кв.м, розташоване на першому поверсі в житловому будинку літ.А-4 по [ADDRESS] . 27.07.2013 року між ТОВ «Солярис» та ТОВ «Галій» було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення [ADDRESS] . Прокуратурою Дніпропетровської області було внесено апеляційну скаргу на ухвалу від 24.07.2013 року, після чого мирова угода була визнана недійсною ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.09.2013 року на підставі заяви ТОВ «Солярис». Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.10.2013 року у справі №38/5005/11447/2012, яка набрала законної сили, було частково задоволено апеляційну скаргу прокурора та припинено провадження у справі про банкрутство КП «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпровської міської ради. Після визнання недійсною мирової угоди, укладеної у справі №38/5005/11447/2012, прокурором Кіровського району м.Дніпропетровська до Господарського суду Дніпропетровської області було подано позов про витребування у ТОВ «Галій» на користь територіальної громади м.Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради нежитлового приміщення [ADDRESS] (справа №904/149/14). Під час розгляду вказаної справи судом, ТОВ «Галій» 28.01.2014 року на загальних зборах учасників товариства прийняло рішення про передачу у комунальну власність територіальної громади м.Дніпропетровська нерухомого майна, що безпідставно було відчужено в процедурі банкрутства КП «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпровської міської ради, у т.ч. нежитлового приміщення [ADDRESS] . Рішенням сесії VІ скликання Дніпровської міської ради №15/47 від 29.01.2014 року визначено, що об`єкти нерухомого майна згідно з додатком, є об`єктами комунальної власності територіальної громади м.Дніпропетровська, зокрема і спірне нежитлове приміщення. 06.02.2014 року між ТОВ «Галій» та Дніпровською міською радою складено акт приймання-передачі, відповідно до якого ТОВ «Галій», діючи на виконання рішення №15/47 від 29.01.2014 року передало у комунальну власність м.Дніпропетровська, а КП «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпровської міської ради прийняло та облікувало на балансі нежитлове приміщення [ADDRESS] у житловому будинку літ.А-4 по [ADDRESS] . Після винесення рішення №15/47 від 29.01.2014 року та підписання акту прийому-передачі з ТОВ «Галій», міською радою 16.04.2014 року зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності територіальної громади м.Дніпропетровська на нежитлове приміщення [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 103847312101). Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15.02.2016 року у справі №175/207/16 було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживача, визнання договору недійсним. Вказаним рішенням, зокрема, припинено право власності територіальної громади м.Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради на нежитлове приміщення [ADDRESS] , скасовано державну реєстрацію права власності за №5918508 від 16.04.2014 року, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним №103847312101 та зобов`язано державного реєстратора закрити розділ в Державному реєстрі речових прав на вказане нерухоме майно. На підставі вказаного рішення суду 21.03.2016 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. внесено записи про припинення права власності територіальної громади м.Дніпропетровська на нежитлове приміщення [ADDRESS] . Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24.05.2016 року заочне рішення від 15.02.2016 року було скасовано, а ухвалою від 08.06.2016 року позовну заяву залишено без розгляду. В зв`язку з цим, Дніпровська міська рада 23.07.2019 року поновила скасований за рішенням суду запис про право власності на нежитлове приміщення [ADDRESS] . Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 07.09.2012 року у справі №0418/5790/2012 було задоволено зустрічний позов [PERSON] до ФОП [PERSON] та, зокрема, визнано дійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення [ADDRESS] , укладений 30.01.20212 року між ПП «Сервіс-Буд» та [PERSON] , а також визнано за останнім право власності на квартиру [ADDRESS] . На підставі вказаного рішення державним реєстратором Ковальову Л.Т. видано свідоцтво про право власності на квартиру № [NUMBER] від 01.02.2013 року. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.10.2013 року рішення суду першої інстанції від 07.09.2012 року було скасовано та в задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовлено в повному обсязі. За договором купівлі-продажу від 02.02.2013 року квартира [ADDRESS] була відчужена [PERSON] на користь [PERSON] , а останнім за договором купівлі-продажу від 14.05.2013 року відчужена [PERSON] . Рішенням Дніпропетровського районного суду від 20.02.2014 року у справі №175/400/14 було задоволено позов [PERSON] до ТОВ «Солярис» про визнання добросовісним набувачем квартири [ADDRESS] . Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.10.2014 року рішення суду першої інстанції від 20.02.2014 року було скасовано, а в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Крім того, 14.05.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, в забезпечення виконання зобов`язань за яким між останніми також 14.05.2012 року було укладено договір іпотеки, згідно умов якого в іпотеку передано квартиру [ADDRESS] , що належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 14.05.2013 року. 22.01.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, на підставі якого за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] . 08.10.2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання (догляду), згідно якого останньому передано у власність квартиру [ADDRESS] . Згідно поетажних планів будівлі А-4 за адресою: [ADDRESS] , складених в 1975 та 1989 роках, вбачається, що на першому поверсі знаходяться нежитлові приміщення [ADDRESS], а на другому поверсі - нежитлове приміщення [ADDRESS], на третьому та четвертому поверхах розташовані житлові квартири. Таким чином, з вказаних поетажних планів чітко видно, що на першому та другому поверхах будівлі не існувало жодних квартир, а були розташовані виключно нежитлові приміщення. Будинок [ADDRESS] в цілому прийнятий на баланс КП «Житлове господарство Кіровського району» Дніпропетровської міської ради 01.04.2004 року відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради №277 від 22.01.2004 року. На час передачі в ньому знаходились нежитлові приміщення [ADDRESS], які відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради №36/80 від 27.08.2010 року, з 31.03.2011 року передані на баланс КП «Бюро обліку майнових прав з нерухомістю» та в подальшому в 2012 році передані на баланс КП «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпропетровської міської ради. Таким чином, судом встановлено, що на підставі рішення Дніпропетровської міської ради №11/13 від 19.11.2003 року будинок [ADDRESS] , у т.ч. нежитлове приміщення [ADDRESS] було передано та прийнято у комунальну власність міста. Тому, у відповідності до ст.128 ЦК УРСР, який був чинний на той час, з моменту передачі спірного майна, останнє перейшло у комунальну власність територіальної громади м.Дніпра в особі Дніпровської міської ради. Також судом встановлено, що заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15.02.2016 року у справі №175/207/16, на підставі якого було припинено право власності територіальної громади м.Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради на нежитлове приміщення [ADDRESS] та скасовано відповідні записи, було скасовано ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24.05.2016 року, а ухвалою від 08.06.2016 року позовну заяву залишено без розгляду. Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 07.09.2012 року у справі №0418/5790/2012, яким було задоволено зустрічний позов [PERSON] до ФОП [PERSON] та, зокрема, визнано дійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення [ADDRESS] , укладений 30.01.20212 року між ПП «Сервіс-Буд» та [PERSON] , а також визнано за останнім право власності на квартиру [ADDRESS] , було скасовано рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.10.2013 року та в задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовлено в повному обсязі. В зв`язку з цим, державним реєстратором за Дніпровською міською радою 23.07.2019 року було поновлено запис про право власності на нежитлове приміщення [ADDRESS] . Тобто, під час розгляду справи встановлено, що спірне нежитлове приміщення [ADDRESS] з 2003 року перебувало у комунальній власності, а подальша реєстрація права власності на нього була проведена за [PERSON] за відсутності для цього правових підстав, на підставі скасованого судового рішення. Не будучі власником цього майна, останній не мав права його відчужувати, а тому подальше неодноразове відчуження спірного майна за вказаних обставин не може бути засобом легалізації права та не свідчить про набуття права власності позивачем на спірне майно у передбаченому законом порядку. За вказаних обставин, які свідчать про належність спірного майна до комунальної власності територіальної громади м.Дніпра в особі Дніпровської міської ради з 2003 року, незаконність його подальшого відчуження та реєстрації права власності за іншими особами, у т.ч. первісним позивачем [PERSON] , суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі за їх безпідставністю. Крім того, ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» встановлено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Таким чином, заявлені позивачем позовні вимоги про скасування рішення державного реєстратора та запису про право власності без одночасного заявлення вимог про визнання, зміну чи припинення речових прав, не є належним способом захисту прав, оскільки не відповідають приписам ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень». Тому, в задоволенні позову також слід відмовити з цих підстав. Відповідно до ст.141 ЦПК України та враховуючи відмову в задоволенні позову, понесені позивачем по справі судові витрати покладаються на останнього. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed