Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-23 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача та просив стягнути з [PERSON] на свою користь витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування в сумі 8866,99 грн. та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 26.07.2018 року по вул. Солом`янська, 15 в м. Києві автомобілем марки Daewoo Lanos, д.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] здійснено ДТП, у результаті якої застрахований АТ «СК «ІНГО» автомобіль MITSUBISHI Pajero Sport, д.н. [NUMBER] , отримав механічні пошкодження. Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 31.08.2018 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. ДТП визнано страховою подією, з настанням якої виникає обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування. На умовах договору страхування, АТ «СК «ІНГО» відшкодовує фактичну вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, тому на підставі рахунку № [NUMBER] від 09.10.2018 року, рахунку №Ев.0004265 від 30.10.2018 року, відповідно до страхового акту №1806994 від 15.11.2018 року було сплачено страхове відшкодування в розмірі 108866,99 грн., що підтверджується платіжним дорученням №8639 від 29.11.2018 року. Автомобіль Daewoo Lanos, д.н. [NUMBER] був забезпечений, а цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована в АТ «СГ «ТАС» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів №АМ/5597134. Ліміт страхової відповідальності 100000,00 грн., франшиза 0,00 грн. Враховуючи те, що розмір завданих збитків перевищує ліміт відповідальності страховика за полісом №АМ/5597134, то відповідно до ст. 1194 ЦК України на відповідача покладається обов`язок відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди та страховою сумою в розмірі 8866,99 грн. На підставі викладеного просив позов задовольнити. Вважає, що відповідно до ст.ст. 993, 1191 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» відповідач зобов`язаний відшкодувати в порядку регресу матеріальну шкоду в сумі 121904,78 грн. На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 13.07.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. У встановлений ухвалою строк відзив від відповідача не надійшов. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання бійцівських порід тощо , що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" N 6 від 27.03.92р.: «Володілець джерела підвищеної небезпеки не відповідає за шкоду, заподіяну цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, а не з його вини. Особи, які вчинили ці протиправні дії, відшкодовують шкоду за правилами відповідальності володільців джерел підвищеної небезпеки, а коли цьому сприяла винна поведінка володільця (не була забезпечена належна охорона і т.п.), відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, може бути покладено на особу, що протиправно заволоділа цим джерелом, і на його володільця відповідно до ступеня вини кожного з них». Згідно вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (абз. 4 п. 4 Постанови). Судом встановлено, що 26.07.2018 року по вул. Солом`янська, 15 в м. Києві автомобілем марки Daewoo Lanos, д.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] здійснено ДТП, у результаті якої застрахований АТ «СК «ІНГО» автомобіль MITSUBISHI Pajero Sport, д.н. [NUMBER] , отримав механічні пошкодження. Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 31.08.2018 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії водія [PERSON] вочевидь не відповідали вимогам ПДР України, а тому він, як особа, що керував автомобілем Daewoo Lanos, д.н. [NUMBER] , є єдиною винною особою дії якої призвели до ДТП. Встановлено, що автомобіль MITSUBISHI Pajero Sport, д.н. [NUMBER] був застрахований власником у АТ «СК «ІНГО» на підставі договору страхування №250575977.18. Внаслідок ДТП автомобілю MITSUBISHI Pajero Sport, д.н. [NUMBER] було завдано механічних пошкоджень. ДТП було визнано страховою подією, з настанням якої виник обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування. На умовах договору страхування, АТ «СК «ІНГО» відшкодовує фактичну вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, тому на підставі рахунку №J8500035996 від 09.10.2018 року, рахунку №Ев.0004265 від 30.10.2018 року, відповідно до страхового акту №1806994 від 15.11.2018 року було сплачено страхове відшкодування в розмірі 108866,99 грн., що підтверджується платіжним дорученням №8639 від 29.11.2018 року. Автомобіль Daewoo Lanos, д.н. [NUMBER] був забезпечений, а цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована в АТ «СГ «ТАС» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів №АМ/5597134. Ліміт страхової відповідальності 100000,00 грн., франшиза 0,00 грн. Враховуючи те, що розмір завданих збитків перевищує ліміт відповідальності страховика за полісом №АМ/5597134, то відповідно до ст. 1194 ЦК України на відповідача покладається обов`язок відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди та страховою сумою в розмірі 8866,99 грн. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно вимог ст. ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти в розмірі 8866,99 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2270,00 грн.

Outcome: approved