Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи її тим, що 06.12.2014 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгород, реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений відповідний актовий запис за №600. Від даного шлюбу у подружжя народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначає, що причиною розпаду сім`ї стало те, що вони не сходяться характерами та поглядами на подружнє життя. Внаслідок цього в сім`ї постійно виникають непорозуміння, і сторони, як подружжя, на певному етапі сімейних відносин, повністю втратили взаєморозуміння та взаємоповагу одне до одного. Тому Позивачка вирішила, що надалі не має сенсу зберігати такі сім`ю та подружні стосунки, які існують тільки формально, а фактично розпались, отже бажає розірвати цей шлюб. Строк для примирення Позивачка просить не надавати, оскільки такий позитивних результатів не дасть і застосування судом такого заходу для примирення подружжя буде недоцільним через те, що наразі [PERSON] та [PERSON] віддалились одне від одного, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Рішення розірвати даний шлюб є виваженим і не є проявом емоцій. За таких обставин, позивач просить суд шлюб, який був укладений 06.12.2014 року, між нею та [PERSON] , розірвати. У судове засідання [PERSON] не з`явилася, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена своєчасно і належним чином, однак її представник адвокат Бондарєва О.С. подала нотаріально посвідчену заяву [PERSON] про розгляд справи у відсутності позивачки, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задоволити. Відповідач [PERSON] у судове засіданні не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином, однак надав суду нотаріально посвідчену заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить шлюб розірвати. Дослідивши матеріали справи, подані сторонами заяви зокрема, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Як вбачається з виданого свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 06.12.2014 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгород, реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений відповідний актовий запис за №600. Від даного шлюбу у подружжя народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що сторони мають протилежні погляди на життя, спільного господарства не ведуть та останнім часом подружнім життям не проживають. Спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам як позивачки так і відповідача. Приписами ст.110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Спору щодо поділу спільного майна подружжя та визначення місця проживання дитини сторонами не заявлялося. Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між сторонами, слід розірвати. У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 496,20 грн. судового збору. У відповідності до вимог ч.1 ст.142 ЦПК України, у зв`язку із визнанням відповідачем позову, з державного бюджету також належить повернути на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 496,20 грн. судового збору.

Outcome: approved