Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-01 00:00:00

Позивачка 22.02.2022 р. звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на двох малолітніх дітей. Зааявлений позов обґрунтовувала тим, що у шлюбі з відповідачем народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з нею у с. Клубівці Івано-Франківського району Івано-Франківської області. Відповідач після фактичного припинення шлюбних відносин проживає окремо від сім`ї та припинив надавати матеріальне утримання дітям, хоча має таку можливість, оскільки здоровий, інших дітей не має. Просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на двох малолітніх дітей у розмірі 3000 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подання позову до досягнення дітьми повноліття. Позивачка у поданій суду заяві просила справу розглянути у її відсутності, позов підтримала і просив його задоволити, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, не повідомив суду про причини неявки, не подав відзиву. За наявності сукупності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що у шлюбі сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Сторони разом не проживають, малолітні діти проживають разом з матір`ю по [ADDRESS] . Відповідач після фактичного припинення шлюбних відносин з позивачкою проживає окремо від сім`ї та не надає належного матеріального утримання дітям, у зв`язку з чим порушуються права малолітніх дітей сторін на належне утримання з боку батька, на належний рівень життя, необхідний для їх гармонійного всебічного розвитку. При вирішенні спору суд застосовує наступні норми права. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.), ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до вимог ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності з вимогами ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 1 ст.184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При вирішенні спору суд відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України враховує наступні обставини: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дітей сторін, зокрема те, що діти здорові, перебувають на утриманні матері; 2) стан здоров`я відповідача, що є задовільним, та матеріальне становище відповідача, розмір доходу якого невідомий; 3) інших дітей відповідач не має, має батька-пенсіонера; 3-1) відсутність даних щодо наявності у відповідача рухомого і нерухомого майна, грошових коштів. З урахуванням викладеного суд визначає до стягнення з відповідача щомісячний розмір аліментів у твердій грошовій сумі 2000 грн. на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Визначений судом розмір аліментів перевищує мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину відповідного віку, який на даний час складає 1309 грн. (50 % від прожиткового мінімуму 2618 грн.). З урахуванням вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з огляду на те, що позивачка звільнена від сплати судового збору згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звідповідача слід стягнути 992,40 грн. судового збору в дохід державного бюджету. На підставі наведеного, відповідно до ст. 3, 27 Конвеції ООН про права дитини від 20.11.1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.),ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., ст. 180, 181, 182, 184 СК України, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved