Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із позовною заявою до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 06 серпня 2019 року\~ між ним та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] отримала в борг грошові кошти в сумі 252000 грн., що еквівалентно 10000 доларів США, які вона зобов`язалася повернути не пізніше 06 серпня 2020 року. Відповідно до п.5 договору позики, якщо [PERSON] своєчасно не поверне в строк до 06 серпня 2020 року отриману суму коштів вона зобов`язується сплатити\~ позивачу неустойку в подвійному розмірі від суми позики. Цього ж дня, в забезпечення\~ договору позики\~ між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки, за яким, як засіб забезпечення виконання зобов`язань позичальника, визначено предмет іпотеки, а саме: квартира [ADDRESS] . Оскільки відповідач борг за договором позики не повертає, 17 червня 2021 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з письмовою вимогою щодо повернення отриманих нею коштів, однак [PERSON] від повернення боргу ухиляється та на звернення позивача не реагує. Відтак, звернувся до суду з позовом в якому просить у рахунок погашення заборгованості [PERSON] за договором позики від 06 серпня 2019 року у розмірі 252000 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки за договором від 06 серпня 2019 року, шляхом продажу на прилюдних торгах в межах\~ процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», визначивши початкову ціну на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом\~ оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. У судове засідання позивач не з`явився. Представник позивача надав суду заяву в якій розгляд справи просить проводити без його участі та участі позивача, на задоволенні позову наполягає. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, відзиву на позов у встановлений судом строк до суду не подала. За таких обставин суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача розгляд справи проведено в порядку заочного розгляду, передбаченого гл. 11 ЦПК України, про що судом постановлено ухвалу. Судом встановлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу виконання зобов`язань. 06 серпня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було\~ укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] передав у позику [PERSON] грошові кошти в сумі 252000 грн., що еквівалентно 10000 доларів США, а [PERSON] зобов`язалася повернути їх позикодавцю в повному обсязі не пізніше 06 серпня 2020 року. Відповідно до п.5 договору позики, якщо [PERSON] своєчасно не поверне в строк до 06 серпня 2020 року отриману суму коштів вона зобов`язується сплатити\~ позивачу неустойку в подвійному розмірі від суми позики. На забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, 06 серпня 2019 року\~ між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В. за реєстровим №1087, відповідно до якого [PERSON] передала в іпотеку наступне нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на підставі договору дарування. Право власності [PERSON] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом\~ про реєстрацію права власності №35914094 від 03.04.2019. Позивач стверджує, що умови договору позики відповідач не виконала та кошти, в обумовлені у договорі строки, не повернула. Згідно із вимогами ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно із вимогами ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Вимогами ч.1 ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України - якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором. Як вбачається з матеріалів справи відповідач не виконала своїх зобов`язань по поверненню суми позики в розмірі 252000 грн. у визначений договором позики від 06 серпня 2019 року термін, тобто до 06 серпня 2020 року. Відповідно до підпункту 5.1 договору іпотеки, у разі невиконання основного зобов`язання за договором позики іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно п.5.2 договору іпотекодержатель\~ не менш ніж у тридцятиденний термін попередити\~ про звернення стягнення\~ на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Пунктом 6 даного договору встановлено, що у разі невиконання основного зобов`язання\~ договір передбачає право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі\~ на підставі договору купівлі-продажу таким чином: у порядку, передбаченому законом, іпотекодержатель надсилає вимогу\~ іптекодавцю про усунення порушення та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї умови. Якщо протягом встановленого в п.5.2 договору строку вимога залишається без задоволення, іпотекодержатель\~ вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. З огляду на ч.ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України визначені вимоги до форми договору позики, а саме: договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18 вересня 2013 року (справа №6-63цс13) щодо застосування норм права, яка згідно з чинним цивільним процесуальним законодавством має ураховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Верховний Суд України дійшов аналогічних висновків за результатами перегляду справ №6-50цс16, №6-1967цс15. За правилом ч.2, 3 ст.545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Правовий аналіз ст.545 ЦК України дає підстави вважати, що держатель оригінала боргового документа є належним кредитором у зобов`язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий борговий документ. Відповідно до правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 707/2606/16-ц (провадження № 61-28762св18), від 26 вересня 2018 року у справі № 483/1953/16-ц (провадження № 61-33891св18), від 27 червня 2018 року у справі № 712/14562/17-ц (провадження № 61-26174св18), статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Оригінал вказаної заяви наявний у позивача, його копія, яка додана до позовної заяви, відповідає оригіналу. Це свідчить про існування правовідносин за договором позики між сторонами у справі та про невиконання відповідачем свого зобов`язання щодо повернення позики у визначений строк. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» , іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з ст. 3 ЗУ «Про іпотеку», іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до ч.1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно з ч.1 ст. 7 ЗУ «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Відповідно до п. 8.6 іпотечного договору, у зв`язку з домовленістю сторін щодо позасудового врегулювання, під час\~ укладення цього договору іпотекодавець передає іпотекодержателю усі необхідні\~ документи для укладення договору купівлі-продажу від свого імені у разі невиконання або неналежного\~ виконання зобов`язання, а саме: договір дарування та технічний паспорт. Однак, у відповідності до постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц визначено, що за змістом припису частини другої статті 35 Закону визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону) - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону) - якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону, не передбачили (передбачили тільки можливість передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону). Відповідно до ч. 4 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею ст.35 ЗУ «Про іпотеку» встановлено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] направив на адресу [PERSON] лист від 17 червня 2021 року з вимогою про повернення грошових коштів у загальному розмірі 252000\~ грн., що еквівалентно 10000 доларів США. Однак, [PERSON] на вимоги [PERSON] не реагує та борг не повертає. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, враховуючи, що заявлений позивачем спосіб захисту відповідає змісту порушених прав позивача, та враховуючи ту обставину, що доказів протилежного відповідач суду не надала та умови договору не виконала,\~ приходить до висновку про існування правових підстав у [PERSON] на звернення стягнення на іпотечне майно. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані, зокрема, з витратами на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом справи. На підтвердження здійснення витрат пов`язаних з розглядом справи позивачем надано попередній розрахунок з описом наданих адвокатом послуг, квитанцію про сплату 1000 грн. витрат на правничу допомогу. На підтвердження сплати судового збору позивачем подано квитанцію на суму 5040 грн. 00 коп. Відтак, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України вказані витрати підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі.

Outcome: approved