Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-18 00:00:00

в жовтні 2018 року [PERSON] та [PERSON] , яка діяла в інтересах неповнолітніх [PERSON] , [INFO], та [PERSON] , [INFO], звернулися до суду із позовом до Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області та [PERSON] , в якому порушували питання про визнання права власності на спадкове майно після смерті [INFO] [PERSON] , зокрема на житловий будинок [ADDRESS] , дві земельні ділянки: площею 0,1102 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 3221886001:03:238:0158 та площею 0,0351 га для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер 3221886001:03:238:0159, а також просили визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26 березня 2015 року видані Вишгородською районною державною нотаріальною конторою на ім`я [PERSON] . [INFO] позивачка [PERSON] померла. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 05 червня 2019 року провадження в даній справі зупинено до залучення правонаступника позивачки [PERSON] 21 лютого 2020 року ухвалою Вишгородського районного суду Київської області провадження в цій справі поновлено, до участі у даній справі в якості позивача залучено правонаступника померлої [INFO] [PERSON] - [PERSON] . Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 26 квітня 2021 року замінено відповідача Новопетрівську сільську раду Вишгородського району Київської області на його правонаступника Петрівську сільську раду Вишгородського району Київської області. 07 лютого 2022 року ухвалою судового засідання до провадження прийнята уточнена позовна заява [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] до Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, в якій позивачі просили: -визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] з відповідними господарськими будівлями та спорудами (господарські будівлі зблоковані - «Б», навіс - «В», баня - «Г», погріб з шийкою - «Е», убиральня - «К», ворота - «1», вимощення - «3», огорожа - «4», хвіртка - «5», огорожа - «6») по [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] ; -визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/4 частину за кожним житлового будинку [ADDRESS] з відповідними господарськими будівлями та спорудами (господарські будівлі зблоковані - «Б», навіс - «В», баня - «Г», погріб з шийкою - «Е», убиральня - «К», ворота - «1», вимощення - «3», огорожа - «4», хвіртка - «5», огорожа - «6») по [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] ; -визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 26 березня 2015 року, видане Вишгородською районною державною нотаріальною конторою Київської області, зареєстроване в реєстрі за №2-271, згідно якого [PERSON] отримав у спадок земельну ділянку площею 0,0351 га, кадастровий номер 3221886001:03:238:0159, місце розташування: [ADDRESS] , цільове призначення: 01.03, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення; вид використання: для ведення особистого селянського господарства; -визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 26 березня 2015 року, видане Вишгородською районною державною нотаріальною конторою Київської області, зареєстроване в реєстрі за №2-275, згідно якого [PERSON] отримав у спадок земельну ділянку площею 0,1102 га, кадастровий номер 3221886001:03:238:0158, місце розташування: [ADDRESS] , цільове призначення: 02.01, категорія земель: землі житлової та громадської забудови; вид використання: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); -визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0351 га, кадастровий номер 3221886001:03:238:0159, місце розташування: [ADDRESS] , цільове призначення: 01.03, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення; вид використання: для ведення особистого селянського господарства; -визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/4 частину за кожним земельної ділянки площею 0,0351 га, кадастровий номер 3221886001:03:238:0159, місце розташування: [ADDRESS] , цільове призначення: 01.03, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення; вид використання: для ведення особистого селянського господарства; -визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1102 га, кадастровий номер 3221886001:03:238:0158, місце розташування: [ADDRESS] , цільове призначення: 02.01, категорія земель: землі житлової та громадської забудови; вид використання: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); -визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/4 частину за кожним земельної ділянки площею 0,1102 га, кадастровий номер 3221886001:03:238:0158, місце розташування: [ADDRESS] , цільове призначення: 02.01, категорія земель: землі житлової та громадської забудови; вид використання: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Вимоги мотивували тим, що хоча [PERSON] та [PERSON] і перебували в зареєстрованому шлюбі, житловий будинок [ADDRESS] , як і земельні ділянки кадастровий номер 3221886001:03:238:0158 та кадастровий номер 3221886001:03:238:0159 належали [PERSON] особисто, з чим за життя повністю погоджувалася і його дружина [PERSON] (первісна позивачка у справі), яка ніколи не заявляла своїх прав, як переживша дружина на спільне майно, а навпаки відмовилася від нього і від прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Крім того посилалися на те, що в рішенні Вишгородського районного суду Київської області від 14 грудня 2015 року у справі № 363/4750/15-ц не враховано думку третьої особи - [PERSON] , яка своєю заявою погодилась з позовними вимогами [PERSON] та не надано правової оцінки заяві [PERSON] , яка наявна в матеріалах спадкової справи № 583/2013, відкритої після смерті [PERSON] , якою [PERSON] відмовилася від виділення їй 1/2 частки з майна, яке значиться за померлим відповідно до вимог ст. 60, 70 СК України, оскільки воно є його особистою власністю. Тому, спадкове майно у вигляді житлового будинку за адресою [ADDRESS] підлягає розподілу між позивачами, як спадкоємцями після смерті [PERSON] , у відповідності до заповітів, які останній склав за життя. Оскільки за життя [PERSON] не зареєстрував в право власності на спірний житловий будинок, в позасудовому порядку у позивачів не має можливості оформити право власності на нього. Крім того, Вишгородською районною державною нотаріальною конторою Київської області Прокопенку О.М. видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки площею 0,0351 га, кадастровий номер 3221886001:03:238:0159, місце розташування: [ADDRESS] , цільове призначення: 01.03, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення; вид використання: для ведення особистого селянського господарства та площею 0,1102 га, кадастровий номер 3221886001:03:238:0158, місце розташування: [ADDRESS] , цільове призначення: 02.01, категорія земель: землі житлової та громадської забудови; вид використання: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Однак при їх видачі Вишгородською районною державною нотаріальною конторою Київської області не враховано заповіти [PERSON] від 26 березня 2008 року зареєстровані в реєстрі за № 339 та № 338, відповідно до яких половину вищезазначених земельних ділянок спадкодавець заповів своєму сину [PERSON] , а іншу половину - своїм онукам [PERSON] та [PERSON] , які на день відкриття спадщини були малолітніми та відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину. Враховуючи зазначене, свідоцтва про право на спадщину за заповітом видані [PERSON] на земельні ділянки за кадастровими номерами 3221886001:03:238:0158 та 3221886001:03:238:0159 мають бути визнані недійсними, а спадкове майно в цій частині перерозподілене між спадкоємцями у відповідності до заповітів. Представник позивачів подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив про задоволення позову з підстав викладених в уточненій позовній заяві. Позивачі подали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, просили про задоволення позову, обставини викладені в уточненій позовній заяві підтримали в повному обсязі. Представник відповідача подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечив. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] з 01 січня 1960 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва серії [NUMBER] від 01 січня 1960 року. [INFO] [PERSON] помер, що вбачається зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 17 жовтня 2013 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому нерухоме майно, зокрема на: -житловий будинок [ADDRESS] з відповідними господарськими будівлями та спорудами (господарські будівлі зблоковані - «Б», навіс - «В», баня - «Г», погріб з шийкою - «Е», убиральня - «К», ворота - «1», вимощення - «3», огорожа - «4», хвіртка - «5», огорожа - «6») по [ADDRESS] ; -земельну ділянку площею 0,0351 га, кадастровий номер 3221886001:03:238:0159, місце розташування: [ADDRESS] , цільове призначення: 01.03, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення; вид використання: для ведення особистого селянського господарства; -земельну ділянку площею 0,1102 га, кадастровий номер 3221886001:03:238:0158, місце розташування: [ADDRESS] , цільове призначення: 02.01, категорія земель: землі житлової та громадської забудови; вид використання: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); -земельну ділянку площею 1,6386 га, кадастровий номер 3221886000:03:116:0392, цільове призначення: ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області. За життя [PERSON] склав три заповіти посвідчені 26 березня 2008 року секретарем виконавчого комітету Новопетрівської сільської ради Вишгородського району та зареєстровані в реєстрі за №№337, 338 та 339. Відповідно до вищезазначених заповітів [PERSON] заповів своєму синові [PERSON] : -земельну ділянку площею 1,6386 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, по [ADDRESS] ; -половину земельної ділянку площею 0,145 га: для ведення особистого підсобного господарства - 0,035 га та для будівництва та обслуговування житлового будинку - 0,110 га, розташованої по [ADDRESS] ; -половину житлового будинку площею 77.6 кв.м., розташованого по [ADDRESS] , -а своїм онукам [PERSON] та [PERSON] у рівних частинах заповів: -половину земельної ділянку площею 0,145 га: для ведення особистого підсобного господарства - 0,035 га та для будівництва та обслуговування житлового будинку - 0,110 га, розташованої по [ADDRESS] ; -половину житлового будинку площею 77.6 кв.м., розташованого по [ADDRESS] Оскільки на час відкриття спадщини онуки померлого [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] були малолітніми, останні вважаються такими, що прийняли спадщину відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України. Інший спадкоємець майна померлого [PERSON] за заповітом - його син [PERSON] у встановлений ст. 1270 ЦК України строк подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] не має, що підтверджується матеріалами спадкової справи №583/2013 від 13 грудня 2013 року, зокрема заявою дружини померлого [PERSON] - [PERSON] від 13 грудня 2013 року, згідно якої остання, усвідомлюючи значення своїх дій та маючи можливість керувати ними, розуміючи обставини, які мають для неї істотне значення, без застосування до неї фізичного та психологічного тиску з боку інших осіб, за її справжню волею відмовилась від обов`язкової частки спадщини, яка залишилась після смерті її чоловіка [PERSON] та відмовилася від виділення їй 1/2 частки з майна, яке значиться за померлим [PERSON] , відповідно до вимог ст. 60, 70 СК України, оскільки воно є його особистою власністю. Відмовилася [PERSON] і від визнання за нею будь-яких спільних прав на майно, як переживша дружина, оскільки вважала, що нерухоме майно належало чоловікові особисто. 26 березня 2015 року [PERSON] звернувся до Вишгородської районної державної нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті [INFO] батька [PERSON] 26 березня 2015 року [PERSON] державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори видано свідоцтва про право власності за заповітом на: -земельну ділянку площею 1,6386 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3221886000:03:116:0392, розташованої в с. Нові Петрівці, Вишгородського району, Київської області; -земельну ділянку площею 0,0351 га, кадастровий номер 3221886001:03:238:0159, місце розташування: [ADDRESS] , цільове призначення: 01.03, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення; вид використання: для ведення особистого селянського господарства; -земельну ділянку площею 0,1102 га, кадастровий номер 3221886001:03:238:0158, місце розташування: [ADDRESS] , цільове призначення: 02.01, категорія земель: землі житлової та громадської забудови; вид використання: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). У зв`язку із відсутністю у померлого [PERSON] правоустановчих документів на житловий будинок [ADDRESS] [PERSON] звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із позовною заявою до Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, треті особи - [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування, в якій просив визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] право власності на Ѕ частину спірного житлового будинку. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 14 грудня 2015 року встановлено, що житловий будинок та господарські споруди за адресою: [ADDRESS] побудовано в 1972-1990 роках, зареєстрований на [PERSON] , що підтверджується дослідженими в судовому засіданні витягами з погосподарської книги Новопетрівської сільської ради, де зазначено час будівництва будинку, а також, що [PERSON] , являвся головою двору. За таких обставин вбачається, що право власності покійного [PERSON] на житловий будинок було зареєстровано у встановленому на той час порядку шляхом внесення відповідного запису до погосподарської книги Новопетрівської сільської ради. Крім того суд дійшов висновку, що оскільки [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] , то спадкове майно після його смерті складається з 1/2 частини домоволодіння, а інша 1/2 частина домоволодіння має належати [PERSON] , й за таких обставин позивач [PERSON] має право на успадкування 1/4 частини спірного житлового будинку. Вказаним рішенням, що набрало законної сили, за [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] . [INFO] дружина [PERSON] - [PERSON] померла, що вбачається зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 12 березня 2019 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, зокрема грошові кошти у вигляді недоотриманої пенсії за березень 2019 року в розмірі 2 255 грн. 39 коп. Спадкоємцем після смерті [PERSON] став її син - [PERSON] , який у встановлений ст. 1270 ЦК України строк подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] не має, що підтверджується матеріалами спадкової справи №175/2019 від 22 липня 2019 року. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або заповітом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). Як передбачено ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. На підставі ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Частиною першою ст. 1241 ЦК України передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Як убачається з ч. 1, 4, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Згідно ч. 1 та 5 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Частиною першою ст. 1278 ЦК України передбачено, що частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Відповідно до роз`яснень даних у п. 23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як передбачено п.п. 5.5 - 5.9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом нотаріус має обов`язково з`ясувати наявність спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, перелік яких визначено у статті 1241 Цивільного кодексу України. Коло спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначається на день відкриття спадщини. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Цивільним кодексом України передбачено випадки, коли особа не має права на спадкування або рішенням суду може бути усунена від права на спадкування за законом. Позбавлення права на спадкування розповсюджується і на спадкоємців обов`язкової частки у спадщині. Право на обов`язкову частку у спадщині виникає у спадкоємця, передбаченого частиною першою статті 1241 Цивільного кодексу України, у випадках, якщо у заповіті містяться положення про усунення його від спадкування або цьому спадкоємцеві заповідана частка спадщини, яка є меншою від належної йому обов`язкової частки. Право на обов`язкову частку у спадщині не залежить від згоди інших спадкоємців, волі спадкодавця та не пов`язане зі спільним проживанням спадкодавця й осіб, які мають право на обов`язкову частку. Право на обов`язкову частку у спадщині має особистий характер та не може переходити в порядку спадкової трансмісії. Нотаріус має пояснити спадкоємцю, який має право на обов`язкову частку у спадщині, його право на одержання належної частки спадщини. Спадкоємець може відмовитися від права на обов`язкову частку у спадщині шляхом подачі нотаріусу заяви про те, що зі змістом заповіту він ознайомлений, зміст статті 1241 Цивільного кодексу України йому роз`яснено і він не претендує на одержання обов`язкової частки у спадщині. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Як передбачено вимогами ч. 4 та ч. 7 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Так, судом під час розгляду справи №363/4750/15-ц за позовом [PERSON] до Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, треті особи - [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування, встановлено, що померлий [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] . При вирішенні цієї справи суд згідно ч. 7 ст. 82, ст. 89 ЦПК України, оцінюючи зібрані докази в своїй сукупності, доходить такого висновку. Зокрема про те, що згідно заяви від 13 грудня 2013 року, що міститься в матеріалах спадкової справи №583/2013 від 13 грудня 2013 року після майна померлого [PERSON] , [PERSON] відмовилась від обов`язкової частки спадщини, яка залишилась після смерті її чоловіка [PERSON] та відмовилася від виділення їй 1/2 частки з майна, яке значиться за померлим [PERSON] , відповідно до вимог ст. 60, 70 СК України, оскільки воно є його особистою власністю. Саме на такій правовій оцінці наполягають позивачі у справі, єдині спадкоємці після смерті [PERSON] та [PERSON] . Суд, в силу вказаних вище вимог закону, і, враховуючи обґрунтованість і доводи позову, зміст позовних вимог, відступає від правової оцінки наданої судом у справі №363/4750/15-ц, яка не є обов`язковою при розгляді цієї справи, і доходить висновку, що після смерті [PERSON] спадщина відкрилася на весь житловий будинок і земельні ділянки під ним, з огляду на викладені вище обставини, а також враховуючи принцип «superficies solo cedit» - збудоване на землі слідує за нею, коли всі земельні ділянки безспірно є особистою власністю померлого [PERSON] і на які спадщина також відкрилася в повному обсязі. З огляду на наведене, спадкове майно у вигляді житлового будинку за адресою [ADDRESS] підлягає розподілу між позивачами у відповідності до заповітів [PERSON] , які останній склав за життя та які є дійсними, тобто за [PERSON] слід визнати Ѕ частину спірного будинку, а за [PERSON] та [PERSON] по ј частині за кожним. Проте, оскільки рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 14 грудня 2015 року, що набрало законної сили, за [PERSON] вже визнано право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] , за ним слід визнати право власності ще на ј частину вказаного житлового будинку, що буде достатнім для захисту його порушених прав. Відтак позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується решти позовних вимог, зокрема щодо визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину та визнання за позивачами права власності на земельні ділянки, то суд зазначає наступне. Так, відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Відповідно до п.п. 5.1 - 5.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, при оформленні спадщини за заповітом нотаріус має надати правову оцінку заповіту, перевірити його реєстрацію у Спадковому реєстрі та чинність на момент смерті заповідача. Якщо наданий спадкоємцем заповіт не відповідає вимогам законодавства, нотаріус відмовляє в його прийомі. Якщо для оформлення спадщини надано кілька заповітів спадкодавця, нотаріус повинен надати їм правову оцінку,

Outcome: approved