Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-07 00:00:00

У заяві [PERSON] просить видати обмежувальний припис відносно її колишнього чоловіка [PERSON] . Вимоги обґрунтувала тим, що останнім часом відносини із [PERSON] погіршилися на фоні зловживання ним алкоголем, під дією якого останній погрожує фізичною розправою. Такі дії [PERSON] роблять неможливим проживання в одному будинку, через що неодноразово була змушена викликати працівників поліції. Із [PERSON] як кривдником працівниками поліції проводились профілактичні бесіди та за вчинення протиправних дій його неодноразово було притягнуто до адміністративної відповідальності. Зважаючи на постійні погрози та заподіяння шкоди, побоюється за власне життя, тому на підставі положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» просить видати обмежувальний припис строком на шість місяців, яким заборонити [PERSON] : перебувати в місці її проживання (перебування) по [ADDRESS] ; наближатися ближче ніж на 100 метрів до цього місця проживання (перебування); заборонити вести листування, телефонні переговори, розмови в соціальних мережах та месенджерах або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В судовому засіданні заявник підтримала заявлені вимоги, просила їх задовольнити. Вказала, що [PERSON] вчиняв відносно неї домашнє насильство не лише психологічного характеру, а й застосовував фізичну силу, проте по цих фактах в правоохоронні органи вона не зверталась. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що із заявником спільного господарства не ведуть, проте усі конфлікті ситуації із нею виникали на побутовому ґрунті, оскільки після розірвання шлюбу залишились проживати в одному будинку. Йому відведена окрема кімната, однак на даний час періодично проживає з матір`ю, яка хворіє та у зв`язку із цим потребує стороннього догляду. Аналізом доказів суд встановив наступні фактичні обставини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 жовтня 1991 року, який розірваний рішенням Любомльського районного суду від 06 грудня 2021 року (набрало законної сили06 січня 2022 року). Після розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] залишились проживати в одному будинку по [ADDRESS] . Відповідно до довідки відділення поліції № 1 (м.Любомль) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області від 30 травня 2022 року № 1587/51/1/01-22 заявник [PERSON] є особою, яка постраждала від домашнього насильства психологічного та фізичного характеру зі сторони її колишнього чоловіка [PERSON] . Відповідно до довідки цього ж відділення поліції від 30 травня 2022 року № 1586/51/1/01-22 [PERSON] перебуває на обліку у ВП № 1 (м.Любомль) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області як кривдник за вчинення стосовно своєї дружини [PERSON] домашнього насильства. Упродовж 2021-2022 років [PERSON] шість разів зверталась на лінію 102 щодо вчинення відносно неї домашнього насильства, із яких по чотирьох фактах, які мали місце 15 та 20 вересня 2021 року, 15 січня 2022 року, 21 квітня 2022 року, працівниками поліції були складені протоколи про адміністративні правопорушення за ч.ч.1, 2 ст.1732 КУпАП. По усіх цих фактах [PERSON] притягнутий до адміністративної відповідальності із застосуванням стягнення у вигляді штрафу, що підтверджується постановами Любомльського районного суду від 03 грудня 2021 року, від 24 березня 2022 року, від 28 квітня 2022 року. Зі змісту постанов суду вбачається, що [PERSON] у всіх випадках вчиняв стосовно [PERSON] домашнє насильство психологічного характеру по місцю проживання, а саме: виражався в її сторону нецензурною лайкою, словесно погрожував фізичною розправою, чим заподіяв шкоду її психічному і фізичному здоров`ю. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII "Про запобігання та протидію домашньому насильству"(далі - Закон № 2229-VIII). Відповідно до п.3 ст.1 Закону № 2229-VIII домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Згідно із ч.2 ст.3 Закону № 2229-VIII дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, зокрема, на подружжя та колишнє подружжя. У пунктах 4, 14, 17 ст.1 Закону № 2229-VIII наведені визначення економічного, психологічного та фізичного насильства. Зокрема, психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 Закону № 2229-VIII до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п.7 ст.1 Закону № 2229-VIII). Частиною 3 статті 26 цього Закону № 2229-VIII передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п.9 ст.1 Закону № 2229-VIII). Згідно із ч.4 ст.26 Закону № 2229-VIII обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 зроблено висновок про те, що, враховуючи положення Закону N 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Отже, зважаючи на наведені норми ЗаконуN 2229-VIII, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. На підставі досліджених доказів суд вбачає достатньо підстав вважати, що між заявником та [PERSON] як колишнім подружжям склалися неприязні відносини. На даний час вони не пов`язані спільним побутом і господарством, проте проживають в одному будинку. Сутички та конфлікти між ними вочевидь мають триваючий характер і переростають у насильницькі дії з боку [PERSON] по відношенню до заявника психологічного характеру (образи, погрози, висловлювання нецензурними словами). Такі дії [PERSON] продовжував вчиняти, незважаючи на проведені із ним профілактичні бесіди працівниками поліції після перших звернень заявника щодо вчинення ним домашнього насильства і притягнення його за такі дії до адміністративної відповідальності. Безумовно, така протиправна поведінка [PERSON] негативно впливає на стан заявниці, заподіюючи їй у такий спосіб шкоди психічному здоров`ю. Реальність побоювань заявниці агресивних дій [PERSON] об`єктивно знайшла своє підтвердження дослідженими судовими рішення у справах про адміністративні правопорушення. Отже, факти вчинення [PERSON] по відношенню до заявника психологічного насильства знайшли своє належне підтвердження, тому з огляду на їх періодичність і характер вбачаються підстави для висновку про існування реальних ризиків повторного вчинення ним домашнього насильства та настання від цього для здоров`я заявника негативних наслідків. Про серйозність сприйняття фактів домашнього насильства, переживання з приводу можливих повторень таких дій, можливість настання тяжких наслідків і бажання заявника попередити такі дії та захистити себе від них беззаперечно свідчать досліджені в судовому засіданні докази та встановлені на їх підставі фактичні взаємовідносини колишнього подружжя. У зв`язку із цим суд вважає необхідним для захисту прав і свобод заявника, як постраждалої від домашнього насильства особи, встановити щодо її кривдника [PERSON] обмежувальний припис зі встановленням зазначених у заяві заборон, які узгоджуються із положеннями ч.2 ст.26 Закону № 2229-VIII. Разом із цим суд вважає, що заявлений заявником максимальний строк дії обмежувального припису за конкретних обставин цієї справи є завищеним. Виходячи із характеру встановлених обставин, вбачається достатнім строком для застосування встановлених обмежень щодо [PERSON] для усвідомлення ним своєї протиправної поведінки та недопущення її у майбутньому терміном на три місяці. Таким чином, з наведених підстав заява [PERSON] підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial