Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що відповідно до заяви відповідача від 01.02.2012 року про укладення договору про надання банківських послуг, останньому було відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, розмір якого в подальшому збільшувався до 16600 грн. Посилаючись на те, що свої зобов`язання за кредитним договором позичальник не виконує, в зв`язку з чим, станом на 19.10.2021 року виникла заборгованість в сумі 30824 грн. 89 коп., що складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 24938 грн. 44 коп., за простроченими відсотками в сумі 5886 грн. 45 коп., позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати по справі у вигляді сплаченого судового збору. Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 10.12.2021 року цивільну справу було передано за підсудністю до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 13.01.2022 року було відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В позовній заяві та наданому до неї клопотанні позивач в разі неявки його представника просив розглядати справу за його відсутності, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач будучі обізнаним про наявність в провадженні суду розглядаємої цивільної справи, про що свідчить його клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 21.02.2022 року, в наступні судові засідання в судове засіданні за викликами повторно не з`явився, ходом розгляду справи не цікавився, про поважність причин своєї неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. В зв`язку з цим, судом у відповідності до ч.3 ст.211, ч.4 ст.223, ч.2 ст.247, ст.ст.280,281 ЦПК України було ухвалено про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних в матеріалах справи доказів та без фіксації судового засіданні за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши доводи позовної заяви, дослідивши надані позивачем до заяви на підтвердження позовних вимог докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В обґрунтування пред`явленого позову позивач посилався на те, що відповідно до заяви відповідача від 01.02.2012 року, поданої з метою отримання банківських послуг, останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому збільшувався до 16600 грн. Також згідно доводів позовної заяви вказаний договір був оформлений відповідною анкетою-заявою відповідача від 01.02.2014 року, яка містить підпис останнього про ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, Тарифами банку та які разом становлять договір про надання банківських послуг. Відповідно до наданої позивачем до позову анкети-заяви, копії паспорту на ім`я відповідача, довідок про видачу кредитних карток, встановлення та зміни кредитного ліміту, а також виписки по рахунку вбачається, що відповідачу відповідно до його заяви було видано кредитну картку, яка в подальшому перевипускалась, встановлено кредитний ліміт, розмір якого змінювався в подальшому та останній користувався кредитними коштами. Як зазначив позивач, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, в зв`язку з чим, згідно наданого банком розрахунку, станом на 19.10.2021 року виникла заборгованість в сумі 30824 грн. 89 коп., що складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 24938 грн. 44 коп., за простроченими відсотками в сумі 5886 грн. 45 коп. Факт укладання договору та отримання кредиту підтверджується наданими позивачем до позову копіями анкети-заяви відповідача від 01.02.2012 року, довідками про встановлення та зміну кредитного ліміту, про видачу та перевипуск кредитних карток, випискою по рахунку, з якої вбачається, що відповідач активно користувався кредитними коштами. Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кредитні кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд приходить до висновку, що позивач має право вимагати захисту своїх прав в судовому порядку, шляхом зобов`язання виконати боржника свій обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. В зв`язку з цим, суд приходить до висновку про обгрунтованість, доведеність та необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 24938 грн. 44 коп. В частині заявлених банком вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками в сумі 5886 грн. 45 коп., суд враховує наступне. Оскільки умови договору приєднання в даному випадку розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст наведених вище положень ст.ст.633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Відповідно до абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України, вимоги про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін можуть бути застосовані лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження №14-318цс18, зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Суд враховує, що згідно змісту позовної заяви заявлені банком до стягнення проценти нараховані у відповідності до п.2.1.1.2.12 Умов та правил надання банківських послуг, в редакції Умов та Правил, що почали діяти з 01.03.2019 року. Проте, надані до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів не містять підпису відповідача, а тому не визнаються судом належним, допустимим та достатнім доказом ознайомлення позичальника з вказаними Умовами та Тарифами, що діяли, як на момент укладання договору, так і з 01.03.2019 року, а також доказом погодження сторонами відповідних істотних умов кредитного договору в письмовій формі, як це передбачено нормами ст.ст.207,1055 ЦК України. В зв`язку з цим, суд визнає безпідставними, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги банку в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками в сумі 5886 грн. 45 коп. З урахуванням вищезазначеного, позовні вимоги банку слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача заборгованість за договором від 01.02.2012 року, яка виникла станом на 19.10.2021 року, в сумі 244938 грн. 44 коп., що складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту. В іншій частині в задоволенні позову відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 2270 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial