Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-22 00:00:00

У травні 2021 року АТ КБ «Приватбанк» (далі «позивач») звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі «відповідач») про стягнення заборгованості у розмірі 15 101,81 доларів США, що за курсом 27,95 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.04.2021 року, складає 422 095,59\~ грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 23.08.2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №Д 07-02-136, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 150 000,00 дол. США. Свої зобов`язання за кредитним договором позивач виконав в повному обсязі, надавши грошові кошти. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконала в результаті чого утворилась заборгованість. 22.07.2015 року Білоцерківським міськрайонним судом було винесено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. В результаті невиконання рішення суду та умов договору у відповідача виникла заборгованість у розмірі 60119,46\~ дол. США, яка складається з наступного: 15 101,81 грн. - 3% річних від простроченої суми. Посилаючись на приписи ст. ст. 526, 527, 1050, 1054 ЦК України позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 15 101, 81 грн. та покласти на нього судові витрати (а.с. 1-2). \~\~\~\~\~\~\~\~ 26.07.2021 року ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (а. с. 40). 22.09.2021 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, разом із підтвердженням його направлення позивачу. У відзиві\~ зазначено, що заявлений позивачем позов є необґрунтованим, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів які б підтверджували викладені в позовній заяві обставини, заборгованість відповідача перед позивачем була погашена у межах відповідного виконавчого провадження, у задоволенні позову просила відмовити повністю (а.с.65-67). 21.10.2021 року на адресу суду засобами поштового зв`язку надійшла уточнена позовна заява про стягнення заборгованості, в якій позивач просив стягнути солідарно з [PERSON] , а також її поручителів - [PERSON] і [PERSON] на свою користь заборгованість за період 16.04.2018 по 16.04.2021 року у розмірі 6 165,47 дол. США, що за курсом 27,95 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.04.2021 року, складає 172324,88 грн., яка складається з наступного: 6 165,47 дол. США 3% річних від простроченої суми (а.с.77-79). 08.12.2021 року у судовому засіданні, проведеному за клопотанням представника позивача у режимі відеоконференції, той просив відкласти розгляд справи на іншу дату задля з`ясування та виправлення помилок позовної заяви (а.с. 113). 14.01.2022 року на адресу суду засобами поштового зв`язку надійшла ще одна уточнена позовна заява про стягнення заборгованості, в якій позивач просив стягнути з відповідача\~ [PERSON] , на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за період 16.04.2018 по 16.04.2021 року у розмірі 6 165,47 дол. США, що за курсом 27,95 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.04.2021 року, складає 172 324,88 за кредитним договором № 07-02-136 від 23.08.2007 року, яка складається з 6 165,47 дол. США 3% річних від простроченої суми. При цьому, у тексті цієї уточненої позовної заяви зазначено, що прострочена заборгованість за тілом кредиту становить 64421,88 дол. США, у зв`язку з чим 3% річних від простроченої суми складають 6165,47 дол. США (а.с. 112-113). 23.05.2022 року у судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.148). 23.05.2022 року у судовому засіданні представник відповідача - адвокат Кузьменко С.В., надала пояснення, аналогічні викладеним у письмових запереченнях. Пояснила суду, що позов не підлягає задоволенню, оскільки позивачем було добровільно сплачено борг за кредитним договором і вона не мала прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому позовні вимоги є безпідставними. Просила у задоволенні позову відмовити повністю (а.с.151-152). Суд, дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення представника відповідача приходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 23.08.2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було\~ укладено кредитний договір № Д 07-02-136, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 150 000,00 дол. США (а.с.11-16). 22.07.2015 року Білоцерківським міськрайонним судом було ухвалено\~ рішення, яким задоволено позовні вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно, що належить відповідачу в рахунок погашення її заборгованості перед позивачем у сумі 1 133 217, 15 грн. (а.с.3-6). На підставі виконавчого листа від 12.08.2016 року головним державним виконавцем Білоцерківського районного відділу державної виконавчої служби було відкрите виконавче провадження №52062905, яке 17.02.2021 року було закінчено внаслідок сплати боржником боргу у повному обсязі (а.с. 68, 70, 72). Вищенаведені обставини підтверджуються, зокрема, наявними у матеріалах справи: рішенням суду, виконавчим листом, постановою про закінчення виконавчого провадження, інформацією про відсутність відповідача у єдиному реєстрі боржників. На підтвердження факту перерахування коштів у сумі 1 249 907,90 грн. у межах виконавчого провадження №52062905 відповідач додатково надала суду платіжне доручення від 16.02.2021 року (а.с. 69). 25.01.2022 року ураховуючи правову позицію відповідача, представник якого подав відзив із доказами та регулярно з`являвся у судові засідання, задля повного, об`єктивного та всебічного розгляду даної справи, з метою усунення суперечностей між первісною та двома уточненими позовними заявами, судом було постановлено ухвалу про визнання явки представника позивача у судове засідання обов`язковою (зворот а.с. 120). Про визнання обов`язковою явки представника позивача у судове засідання йшлося і в ухвалі суду про відмову у задоволенні його клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції від 17.02.2022 року (а.с. 128). Ураховуючи труднощі, які могли з`явитися у позивача внаслідок введення в Україні воєнного стану, ухвалою суду від 20.05.2022 року було задоволено наступне клопотання його представника про проведення судового засідання 23.05.2022 року в режимі відеоконференції (а.с. 146). Втім, на відеоконференцзв`язок у призначений день та час представник позивача не вийшов, безпосередньо у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. 141, 142). При цьому, в цей же день, до початку судового засідання уповноважений представник позивача прибув до канцелярії суду та подав клопотання про розгляд справи без його участі (а.с. 148, 149). Таким чином, представник позивача шість разів не з`явився у судові засідання. У судовому засіданні, проведеному за його клопотанням в режимі відеоконференції, просив суд відкласти розгляд справи задля усунення помилок в уточненій позовній заяві. Вимоги ухвали суду про обов`язковість явки до суду представником позивача не виконані.\~ Таке ухиляння від безпосередньої участі у судовому засіданні, незважаючи на визнання явки обов`язковою, суд розцінює як неспроможність позивача довести свою правову позицію та сприймає за обрану ним тактику супроводу справи. Розглядаючи дану справу суд керується наступними нормами матеріального та процесуального права України. Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, до якого згідно з практикою суду відносяться й грошові кошти. \~\~ Крім того, суд ураховує, що у своїх рішеннях Європейський суд наголошує на тому, що сторона, задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальним правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Втім, такі правила позивачем не дотримані. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. У той же час, статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.\~ Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У свою чергу, ст.80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, ураховуючи такі принципи судочинства як змагальність та диспозитивність, суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що позивачем не надано належних, достатніх та достовірних доказів в обґрунтування своїх позовних вимог. Правові підстави для задоволення позову відсутні. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених позивачем позовних вимог, з урахуванням обраного ним способу захисту права, на підставі поданих сторонами доказів. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених відносно них позовних вимог. У зв`язку з відмовою позивачу в задоволенні позовних вимог, у стягненні з відповідача на його користь судових витрат необхідно відмовити. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed