Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-25 00:00:00

керівник Франківської окружної прокуратури міста Львова Львівської області звернувся до суду з позовом про визнання недійсним п.3.1 ухвали Львівської міської ради №3184 від 22.03.2018 року щодо надання [PERSON] земельної ділянки по [ADDRESS] в оренду для обслуговування житлового будинку за рахунок земель житлової та громадської забудови площею 0, 1020 га, кадастровий номер 4610136300:04:014:0143 терміном на 10 років, визнання недійсним договір оренди землі №З-4159 від 10 травня 2019 року, укладений між Львівською міською радою та [PERSON] щодо земельної ділянки, загальною площею 0,1020 га, кадастровий номер: 4610136300:04:014:0143, яка знаходиться у [ADDRESS] , зобов`язання [PERSON] повернути територіальній громаді м.Львова в особі Львівської міської ради земельну ділянку, вирішити питання судових витрат. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що ухвала Львівської міської ради №3184 від 22.03.2018 року «Про затвердження гр. [PERSON] технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок, передачу земельної ділянки та надання земельних ділянок на [ADDRESS] » та договір оренди землі від 10.05.2019 року, укладений між Львівською міською радою та [PERSON] , суперечать вимогам чинного законодавства і підлягають визнанню недійсними. Зазначає, що на спірній земельній ділянці немає розміщених об`єктів нерухомого майна, а також інших об`єктів інфраструктури, а також немає інших підстав, передбачених ст..134 Земельного кодексу України для виключення проведення аукціону по продажу прав на дану земельну ділянку. На думку прокурора, земельна ділянка кадастровий номер 4610136300:04:014:0143 повинна була надаватися з врахуванням вимог ст..134 Земельного кодексу України, а відтак й сама ухвала Львівської міської ради в частині передачі земельної ділянки в оренду [PERSON] прийнята з порушенням вимог ст..123, 124, 134 Земельного кодексу України. Підставою подання до суду даного позову прокурор зазначив необхідність захисту інтересів держави, в онові яких є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих, у даному випадку на охорону землі як національного багатства. При цьому спір, що виник порушує інтереси територіальної громади м.Львова, як законного власника вказаної земельної ділянки, а відсутність належного владного контролю на вказаному напрямі створює сприятливі умови для незаконного використання земель. Прокурор зазначив, що звертаючись до суду з позовом, відповідно до ч.5 ст.56 ЦПК України, набуває статусу позивача, оскільки Львівська міська рада у даному випадку може бути виключно відповідачем, при цьому, будь який інший орган, який має повноваження щодо захисту інтересів держави або територіальної громади з вказаного питання, відсутній. Просить позов задоволити та стягнути з відповідачів на користь Львівської обласної прокуратури 6\~810, 00 гривень судового збору. Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 29.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу за правилами загального позовного провадження. Призначено дату підготовчого засідання. 23.04.2021 року до суду надійшов відзив Львівської міської ради, у якому представник відповідача зазначає, що на спірній земельній ділянці розміщена охоронна зона газопроводу середнього тиску, що підтверджується планом земельної ділянки, збірним кадастровим планом земельної ділянки, містобудівними обмеженнями та сервітутами щодо користування земельною ділянкою, виданими управлінням архітектури та урбаністики, переліком обмежень у використанні земельної ділянки. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 30.06.2021 року у судовому засіданні прокурор подала письмові пояснення, у яких зазначила, що згідно кадастрового плану земельної ділянки охоронна зона газопроводу середнього тиску становить 0,0268 га. Крім того, [PERSON] не є суб`єктом здійснення будівництва, обслуговування та ремонту вказаного газопроводу, а відтак, вважає, що земельна ділянка останній не могла надаватися поза аукціоном. 08.12.2021 року до суду надійшло клопотання представника [PERSON] [PERSON] , у якому він зазначив, що [PERSON] не є належним відповідачем у справі, оскільки вона вибула із вказаних правовідносин. Так, представник відповідача зазначив, що на спірній земельній ділянці розташований незавершений будівництвом житловий будинок, готовністю 8%, що належав його довірительці та був відчужений на користь громадянки [PERSON] за договором купівлі-продажу. Вважає, що за таких обставин, оскаржуваний в межах справи договір оренди землі в частині орендаря [PERSON] припинився з моменту укладення договору купівлі-продажу незавершеного будівництва житлового будинку, натомість автоматично відбулася заміна орендаря земельної ділянки у відповідному чинному договорі оренди землі без його припинення в цілому. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила позовні вимоги задоволити повністю. Вважає, що п.3.1 ухвали Львівської міської ради та договір оренди землі, укладений між Львівською міською радою слід визнати недійсними, а відтак, на її думку, внаслідок цього задоволенню підлягає і позовна вимога про повернення земельної ділянки. У судовому засіданні представник відповідача Львівської міської ради проти позову заперечила з підстав наведених у відзиві. Неможливість продажу спірної ділянки на аукціоні пояснила тим, що така не була вільною, оскільки по ній проходив газопровід. Наявність газопроводу не зобов`язує жодну особу здійснювати його обслуговування. Також представник Львівської міської ради пояснила суду, що Львівській міській раді було відомо про будівництво, яке велося [PERSON] на спірній земельній ділянці, оскільки відповідним структурним підрозділом ЛМР надавалися дозволи на таке будівництво. Вважає, що такі дії [PERSON] узгоджувалися із цільовим призначенням даної земельної ділянки (для обслуговування будинку). Додала, що між Львівською міською радою та новим власником незавершеного будівництва - [PERSON] укладено додаткову угоду до оспорюваного договору оренди земельної ділянки. Дана угода Львівською міською радою як стороною угоди не оскаржувалася, також представнику ЛМР не відомо про оскарження такої угоди іншими особами чи органами. [PERSON] в судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. У судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] [PERSON] проти позову заперечив. Пояснив, що [PERSON] було придбано будинок за адресою [ADDRESS] у 1996 році та з цього часу вона користувалася і спірною земельною ділянкою. Вважає, що із врахуванням того, що незавершений будівництвом житловий будинок на спірній земельній ділянці був проданий [PERSON] іншій особі, остання не є належним відповідачем у даній справі. Будівництво на спірній ділянці велося з 2020 року. На час розгляду справи земельною ділянкою користується [PERSON] , з якою Львівською міською радою було укладено додаткову угоду до договору оренди землі. Заслухавши вступне слово представників сторін у справі, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що ухвалою Львівської міської ради №3184 від 22.03.2018 року затверджено громадянці [PERSON] технічну документацію щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок на [ADDRESS] (п.1 Ухвали), передано [PERSON] земельну ділянку площею 0, 1000 га (кадастровий номер 4610136300:04:014:0144) на [ADDRESS] у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку за рахунок земель житлової та громадської забудови (п.2 Ухвали), надано [PERSON] земельні ділянки на [ADDRESS] в оренду для обслуговування житлового будинку за рахунок земель житлової та громадської забудови: площею 0,1020 га (кадастровий номер 4610136300:04:014:0143) терміном на 10 років (п.3.1 Ухвали). Відповідно до п.п.4, 4.2 Ухвали, громадянці [PERSON] укласти у тримісячний термін із Львівською міською радою договори оренди землі та зареєструвати їх у встановленому порядку (а.с.11). Згідно договору оренди землі від 10.05.20119 року Львівська міська рада (Орендодавець) надає, а [PERSON] (Орендар) приймає в строкове платне користування земельну ділянку для обслуговування житлового будинку з кадастровим номером 4610136300:04:014:0143, яка розташована у [ADDRESS] . Об`єктом оренди є земельна ділянка загальною площею 0,1020 га, у тому числі під озелененням 0,1020 га. Відомості про об`єкти нерухомого майна, а також інші об`єкти інфраструктури, розмішені на земельній ділянці відсутні, земельна ділянка передається в оренду без будинків, будівель, споруд та інших об`єктів (п.п.3,4 Договору). Договір укладено на 10 років до 22.03.2028 року (а.с.12,13). Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки №607-ДК/616/АП/09/01/-19, складеного 24.09.2019 року Управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, в межах перевірки додержання Львівською міською радою вимог земельного законодавства при прийнятті рішень, що стосуються передачі у власність, надання у користування (оренду) земельних ділянок на території територіальної громади м.Львова за перівод 2018-01.09.2019 року встановлено, що посадовими особами Львівської міської ради порушено вимоги ст..59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» під час прийняття нормативних актів Львівською міською радою у формі «ухвал». У п.7 цього Акту, серед іншого, зазначено, що пункт 3.1 ухвали Львівської міської ради №3184 від 22.03.2018 року суперечить положенням статті 124 Земельного кодексу, оскільки ухвалений без відповідних правових та фактичних підстав для надання земельної ділянки в оренду [PERSON] без проведення земельних торгів (аукціону) (а.с.24-51). Управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Львівській області 03.12.2019 року надіслано Львівській міській раді клопотання з питань дотримання вимог земельного законодавства №607-ДК/0032/КВ/06/01/-19, у якому запропоновано,зокрема, привести у відповідність до вимог законодавства ухвалу Львівської міської ради №3184 від 22.03.2018 року, про результати розгляду клопотання та вжиті заходи повідомити Управління до 03.01.2020 року. Попереджено Львівську міську раду, що у разі неотримання повідомлення про результати розгляду клопотання, матеріали будуть направлені до відповідних органів у встановленому законодавством порядку (а.с.52-65). Згідно інформаційної довідки №249195244 від 22.03.2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, земельна ділянка площею 0,102 га з кадастровим номером 4610136300:04:014:0143 належить на праві власності Львівській міській раді. 16.05.2019 року державним реєстратором Хміляр Х.А. на підставі договору оренди землі від 10.05.2019 року внесено запис про державну реєстрацію права оренди цієї земельної ділянки, орендар [PERSON] , орендодавець Львівська міська рада (а.с.66,67). Виходячи із інших матеріалів Технічної документації із земелеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд громадянці [PERSON] , розробленої ТзОВ «Геобудстандарт» 22.05.2017 року, а саме переліку обмежень у використанні земельної ділянки, що пропонується для передачі в оренду на 10 років, збірного кадастрового плану земельної ділянки, кадастрового плану земельної ділянки площею 0, 1020 га, остання належить до земель житлової та громадської забудови, має цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також по ній проходить охоронна зона газопроводу середнього тиску 0, 0268 (а.с.122, 125, 128-130). Відповідно до п.5 містобудівних обмежень та сервітутів щодо користування земельною ділянкою по [ADDRESS] , наданих 11.05.2017 року Управлінням архітектури та урбаністики Петрусяк Р.А., обмеження щодо інженерних мереж: - враховувати охоронні зони мереж, розміщених на земельній ділянці та суміжних територіях: охоронна зона газопроводу середнього тиску площею 0,0268 га (а.с.137). Відповідно до частини першої статті 134 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до частини другої статті 135 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) здійснюється виключно на земельних торгах, крім випадків, встановлених частинами другою і третьою статті 134 цього Кодексу. Абзацом 13 частини другої статті 134 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі будівництва, обслуговування та ремонту об`єктів інженерної, транспортної, енергетичної інфраструктури, об`єктів зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу). Така ж норма закріплена і в чинній редакції статті 134 ЗК України. Заперечуючи позовні вимоги, представник Львівської міської ради зазначає, що підставою для надання земельної ділянки в оренду без проведення земельних торгів, вона вважає розміщення на спірній ділянці охоронної зони газопроводу середнього тиску. Відповідно до п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», інженерно-транспортна інфраструктура - комплекс інженерних, транспортних споруд і комунікацій. Відповідно до пункту 3.9 Державних будівельних норм ДБН А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» лінійний об`єкт інженерно-транспортної інфраструктури наземні, надземні або підземні лінійні об`єкти для пересування людей, транспортних засобів, вантажів, переміщення рідких та газоподібних продуктів, передачі електроенергії тощо. Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий режим земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів», охоронна зона об`єктів магістральних трубопроводів - територія, обмежена умовними лініями уздовж наземних, надземних і підземних трубопроводів та їх споруд по обидва боки від крайніх елементів конструкції магістральних трубопроводів та по периметру наземних споруд на визначеній відстані, на якій обмежується провадження господарської та іншої діяльності. Правовий режим земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів - установлений законодавством особливий режим використання земель власниками та користувачами земельних ділянок, а також підприємствами магістральних трубопроводів, що встановлюється в межах земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів для забезпечення належних умов їх експлуатації, запобігання їх ушкодженню та для зменшення можливого негативного впливу на людей, суміжні землі, природні об`єкти та довкілля в цілому. Статтею 5 цього Закону встановлено, що до складу об`єктів магістральних трубопроводів, уздовж яких встановлюються охоронні зони, належать об`єкти магістральних нафтопроводів, нафтопродуктопроводів, газопроводів, аміакопроводів, етиленопроводів. Таким чином, судом встановлено, що на спірній ділянці дійсно розміщена охоронна зона газопроводу середнього тиску, а сам газопровід належить до об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури. Водночас, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч.ч.1,4 ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У Доповіді Венеціанської комісії № 512/2009 «Про верховенство права» зазначено, що верховенство права містить вісім «інгредієнтів»: (1) доступність закону (в тому значенні, що закон має бути зрозумілим, чітким та передбачуваним); (2) питання юридичних прав мають бути вирішені нормами права, а не на основі дискреції; (3) рівність перед законом; (4) влада має здійснюватись у правомірний, справедливий та розумний спосіб; (5) права людини мають бути захищені; (6) мають бути забезпечені засоби для розв`язання спорів без надмірних матеріальних витрат чи надмірної тривалості; (7) суд має бути справедливим; (8) дотримання державою як її міжнародно правових обов`язків, так і тих, що обумовлені національним правом (п. 37). Також у цій Доповіді, розкриваючи поняття «юридична визначеність» (legal certainty), наголошується на тому, що принцип юридичної визначеності є істотно важливим для питання довіри до судової системи та верховенства права, а також і для плідності бізнесової діяльності, із тим, щоб генерувати розвиток та економічний поступ; аби досягти цієї довіри, держава повинна зробити текст закону (the law) легко доступним; вона також зобов`язана дотримуватись законів (the laws), які запровадила, і застосовувати їх у передбачуваний спосіб та з логічною послідовністю; передбачуваність означає, що закон має бути, за можливості, проголошений наперед (до його застосування) та має бути передбачуваним щодо його наслідків: він має бути сформульований з достатньою мірою чіткості, аби особа мала можливість скерувати свою поведінку (п. 44). Відповідні критерії є сталою практикою у рішеннях ЄСПЛ та Верховного Суду. Аналізуючи конструкцію статті 134 ЗК України, з урахуванням критерію юридичної визначеності, суд вважає, що права на земельні ділянки державної чи комунальної власності (оренда, суперфіцій, емфітевзис) не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) не у будь якому випадку, пов`язаному із наявністю на такій ділянці об`єкта інженерної, транспортної, енергетичної інфраструктури, а лише винятково у разі будівництва, обслуговування та ремонту цих об`єктів. На думку суду, в контексті цієї норми, підставою для передачі прав на земельну ділянку державної чи комунальної власності без земельних торгів, є сукупність дій з будівництва, ремонту та обслуговування розташованого на цій ділянці об`єкта інженерної, транспортної, енергетичної інфраструктури, які вчиняє набувач такої ділянки або набувач прав на таку ділянку. В інших випадках, права на таку земельну ділянку повинні передаватися із дотриманням положень частини 1 статті 134 ЗК України, тобто на конкурентних засадах, із подальшим дотриманням набувачем особливого режиму використання земель охоронних зон. Відтак, доводи прокурора в цій частині є обгрунтованими. Відповідно до ухвали Львівської міської ради від 22.03.2018 року, а саме п.3, п.п.3.1 Ухвали, п.1 Договору оренди землі від 10.05.2019 року, спірна ділянка надається [PERSON] в оренду для обслуговування житлового будинку (код КВЦПЗ 02.01 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд). Таким чином, земельну ділянку площею 0,1020 га, яка розташована у [ADDRESS] , передано в оренду із порушенням встановленого порядку. При цьому, суд також враховує наступне. Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до пунктів «б», «ґ» статті 5 ЗК України земельне законодавство базується на принципах, зокрема, забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; забезпечення гарантій прав на землю. Земля є унікальним обмеженим природним ресурсом. Земля є базисним ресурсом, на якому будується добробут суспільства. Отже, розподіл землі є особливо чутливим до принципів справедливості, розумності і добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Зважаючи на вищевикладене, неконкурентне надання землі у користування не відповідає зазначеним принципам. Повертаючись до матеріалів справи, суд, з урахуванням наведеного, вважає, що абзац 13 частини 2 статті 134 ЗК України не містить вказівки на незастосування конкурентної процедури з підстав самої лише наявності на ділянці об`єкта інженерної, транспортної, енергетичної інфраструктури, об`єктів зв`язку та дорожнього господарства. Відтак ця норма не повинна тлумачитися розширено, оскільки у даному випадку є ризик зловживання таким її змістом. У справі, що розглядається, земельні торги проведені не були. Натомість земельна ділянка була надана в оренду відповідачу [PERSON] . Отже, договір оренди укладений неправомірно. Щодо визначення належності відповідача [PERSON] у даній справі, суд виходить з наступного. Неналежним відповідачем є особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Частиною 2 ст.51 ЦПК України передбачено, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. За змістом норм цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, саме на позивача покладено обов`язок визначати коло відповідачів у справі, предмет та підстави позову. При цьому, суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Відповідно до ст.377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Згідно ч.4 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у користуванні на праві оренди, емфітевзису, суперфіцію у відчужувача (попереднього власника), до набувача одночасно переходить відповідно право оренди, емфітевзису, суперфіцію земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, крім випадків, визначених частиною шостою цієї статті. Волевиявлення орендодавця (власника) земельної ділянки, відчужувача (попереднього власника), набувача такого об`єкта та внесення змін до договору оренди землі, емфітевзису, суперфіцію із зазначенням нового орендаря (користувача) земельної ділянки не вимагається. Відповідно до п.е) ч.1 ст.141 ЗК України, підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Згідно ч.3 ст.7 Закону України «Про оренду землі», якою обгрунтовує свою позицію представник відповідачки [PERSON] , у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у користуванні відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта на праві оренди, до набувача такого об`єкта одночасно переходить право оренди земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) зазначеного об`єкта, розміщеного на земельній ділянці, крім випадків, визначених частиною четвертою цією статті, а також з урахуванням вимог частини шістнадцятої статті 120 Земельного кодексу України. Волевиявлення орендодавця, відчужувача (попереднього власника), набувача такого об`єкта та внесення змін до договору оренди із зазначенням нового орендаря земельної ділянки не вимагаються. Відповідно до ч.16 ст.120 ЗК України, предметом правочину, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду, об`єкт незавершеного будівництва або частку у праві спільної власності на такий об`єкт), який розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), що перебуває у власності відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, повинна бути також така земельна ділянка (або частка у праві спільної власності на неї). Істотною умовою договору, який передбачає такий перехід права власності, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача до набувача такого об`єкта (частки у праві спільної власності на неї). Судом у справі встановлено наступне. Відповідно до договору дарування від 13.02.1996 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , остання прийняла в дар житловий будинок [ADDRESS] (а.с.105). На підставі Договору, обласним комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» було видано 13.03.1996 року Реєстраційне посвідчення та 07.08.2013 року Технічний паспорт на будинок (а.с.107-113). Відповідно до копії Містобудівних обмежень №2401-1176 від 11.05.2017 року, що містяться в Технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі у [ADDRESS] , такі стосуються, зокрема спірної земельної ділянки [ADDRESS] 0,1020 га по [ADDRESS] , а також ділянок площею 0,1000 га, наданої [PERSON] в приватну власність, площею 0,0138 га, наданої в оренду, та видані на підставі юридично правових документів ухвали Львівської міської ради від 04.10.2016 №1110, договору дарування від 13.02.1996, реєстраційного посвідчення від 13.03.1996 №5716, технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовлений станом на 07.08.2013 року ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» (а.с.137). Відповідно до ухвали Львівської міської ради від 22.03.2018 року, а саме п.3, п.п.3.1 Ухвали, п.1 Договору оренди землі від 10.05.2019 року, спірна ділянка надається [PERSON] в оренду для обслуговування житлового будинку (код КВЦПЗ 02.01 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд). Таким чином, судом встановлено, що спірна ділянка [PERSON] була надана в оренду для обслуговування житлового будинку, власником якого є відповідачка, який вказаний у Технічному паспорті під літ А-1 та позначений на плані земельної ділянки (а.с.14,120), на підставі документів, які підтверджують ці обставини та містяться у матеріалах Технічної документації. Виходячи із змісту оскаржуваного договору оренди, на час передачі земельної ділянки в оренду на такій відсутні об`єкти нерухомого майна, інші об`єкти інфраструктури. Згідно технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробленої ТзОВ «Геодезично-будівельний стандарт», земельна ділянка з кадастровим номером 4610136300:04:014:0143, яка заходиться на [ADDRESS] (площею 0,1020 га) вільна від забудови (Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки від 24.09.2019 року, а.с.34). Отже, суд вважає що [PERSON] є належним відповідачем за позовними вимогами про визнання недійсним п.3.1 ухвали Львівської міської ради №3184 від 22.03.2018 року та визнання недійсним договору оренди землі від 10.05.2019 року, оскільки вона є зобов`язаною за цими вимогами особою. Таким чином, оскільки договір оренди землі від 10.05.2019 року, укладений між Львівською міською радою та [PERSON] без дотримання конкурентних засад, то такий, відповідно до частин першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, слід визнати недійсним. Відповідно до п.10 ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. За змістом статей 116, 124 ЗК України та статті 16 Закону України «Про оренду землі» передача земельної ділянки в оренду здійснюється на підставі рішення органу місцевого самоврядування шляхом укладення відповідного договору оренди. Прийняття уповноваженим органом місцевого самоврядування рішення про передачу в користування (оренду) земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності, є необхідною умовою для передачі такої земельної ділянки в оренду. Визнання недійсним і скасування рішення органу місцевого самоврядування, навіть без заявлення вимоги про скасування правовстановлюючих документів на земельну ділянку, є належним самостійним способом захисту порушеного права державної власності, якщо це має наслідком поновлення порушеного права (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 923/466/17 ). Таким чином, суд доходить висновку про те, що п.3.1 ухвали Львівської міської ради №3184 від 22.03.2018 року щодо надання [PERSON] земельної ділянки в оренду слід визнати недійсним і скасувати. Щодо належності відповідача [PERSON] за позовною вимогою про повернення спірної земельної ділянки, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що відповідно до п.1 договору купівлі-продажу незавершеного будівництва житлового будинку від 06.12.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Косаняк С.С., [PERSON] в особі представника за довіреністю [PERSON] продала, а [PERSON] , купила незавершений будівництвом житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS] , готовністю 8%. В п.3 Договорі сторони вказали, що незавершений будівництвом житловий будинок, який є предметом цього договору, розташований на земельній ділянці загальною площею 0,1020 га. Кадастровий номер земельної ділянки 4610136300:04:014:0143 (копія Договору, а.с.203,204). При цьому, у Договорі сторони не обумовили одночасного переходу прав на земельну ділянку, на якій розташоване незавершене будівництво, від відчужувача до набувача такого об`єкта, відповідно до ч.3 ст.7 Закону України «Про оренду землі», ч.16 ст.120 ЗК України. Згідно копії Витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 11.11.2021 року зареєстровано право власності [PERSON] на незавершене будівництво, та 06.12.2021 року право власності [PERSON] на вказаний об`єкт нерухомості (а.с.205). Виходячи із копії Додаткової угоди до договору оренди землі, зареєстрованого у Львівській міській раді від 10.05.2019 року №З-4159 та у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 16.05.2019 в зв`язку зі зміною сторони орендаря, укладеного 31.12.2021 року між Львівською міською радою та [PERSON] , замінено у тексті договору оренди землі слова «громадянка [PERSON] » словами «громадянка [PERSON] », викладено в новій редакції п.1, п.8 та п.9 Договору. Представник позивача заяв чи клопотань щодо залучення співвідповідача, заміни відповідача у справі не подавала та наполягала у підготовчому та судових засіданнях на задоволенні позовних вимог саме до [PERSON] . Враховуючи наведене, та беручи до уваги пояснення представника позивача [PERSON] про те, що спірною земельною ділянкою користується інша особа, той факт, що між Львівською міською радою як власником спірної земельної ділянки та [PERSON] укладено додаткову угоду до договору оренди землі, якою фактично замінено сторону орендаря, а прокурором не заявлено клопотань про уточнення чи збільшення позовних вимог, зокрема, щодо оскарження додаткової угоди до договору оренди землі, відтак суд вважає, що [PERSON] є неналежним відповідачем у справі в частині позовних вимог про повернення земельної ділянки. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Таким чином, суд вважає, що в позовних вимогах керівника Франківської окружної прокуратури до [PERSON] в частині повернення земельної ділянки територіальній громаді м.Львова слід відмовити, що не позбавляє права позивача звернутися із позовом до належного відповідача. Щодо підстав представництва прокурором інтересів держави, суд зазначає наступне. Відповідно до п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Прокурор може представляти інтереси держави у суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави у суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України). Положення пункту 3 частини 1 статті 1311 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким має бути визначено виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру". За змістом ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч.4 цієї статті. У п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції зазначено про можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках. Тому необхідно з`ясувати, що мається на увазі під «виключним випадком» і чи є таким випадком ситуація у справі. Аналіз частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу. Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно різняться. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно. "Нездійснення захисту" має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. "Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка проте є неналежною. "Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, охоплює досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача. Судом встановлено, що підставою для представництва інтересів територіальної громади м.Львова прокурором, є неправомірне вибуття вказаного об`єкту нерухомого майна із комунальної власності, що у свою чергу призвело до заподіяння шкоди інтересам територіальної громади. Львівською міською радою, як уповноваженим органом, своєчасно не вжито достатніх заходів, в тому числі представницького характеру, щодо запобігання вибуття згаданого приміщення з комунальної власності, а також не вжито заходів щодо витребування його з чужого незаконного володіння і повернення у комунальну власність. Оскільки у цій справі, позивач Львівська міська рада, як представник територіальної громади, та відповідач Львівська міська рада, як орган, дії якого оскаржуються, збігаються, з огляду на предмет спору, та неоскарження відповідачами підстав для представництва прокуратурою інтересів територіальної громади, суд вважає, що звернення Франківської окружної прокуратури м.Львова Львівської області із позовом є обгрунтованим. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 6\~810 гривень слід стягнути в рівних частках з відповідачів.

Outcome: approved