Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить : визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 2115 від 02.07.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. про стягнення з [PERSON] , [INFO] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Платинум Фінанс» заборгованості у розмірі 27 173,00 грн. В обґрунтування пред`явлених вимог зазначив наступне. 02 липня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. було вчинено виконавчий про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Платинум Фінанс» заборгованості у розмірі 27 173, 00 грн. Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за № 2115. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Біловол В.О. від 09.02.2021 року відкрито виконавче провадження № 64419864 із примусового виконання виконавчого напису № 2115 від 02.07.2020 року. У даному виконавчому провадженні звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] . Про існування відкритого виконавчого провадження ВП № 64419864, [PERSON] дізнався лише із дзвінка колекторів 11.05.2021 р. і відразу ж вжив заходи для ознайомлення із виконавчим провадженням з виконання зазначеного напису нотаріуса. Вважає виконавчий напис № 2115 від 02.07.2020 р., виданий приватним нотаріусом Буждиганчук Є.Ю. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Платинум Фінанс» заборгованості у розмірі 27 173,00 грн., таким, що не підлягає виконанню з наступних підстав. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верхового Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.12.2018 р. по справі №695/3474/17, нормами ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу (ч. 1 ст.215 ЦК України). Згідно з ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Цивільний кодекс України передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Проте такого виду зобов`язання як комісія - кодексом не встановлено. Ст. 625 ЦК України передбачає що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правового висновку Верховного суду від 20 лютого 2019 року по справі №666/4957/15ц банківська комісія «ПриватБанку» за кредит визнана незаконною і зроблено висновок про те, що банки не можуть зобов`язати клієнтів її сплачувати. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором, відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, така дія, як -надання фінансового інструменту, не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Таким чином, вимоги щодо стягнення з позичальника строкової плати за обслуговування кредиту, простроченої плати за обслуговування кредиту та пені є незаконними вимогами і не можуть бути стягнуті. Таким чином, при здійсненні виконавчого напису № 2115 від 02.07.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. було невірно визначено розмір заборгованості і помилково збільшено розмір заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Платинум Фінанс». Згідно з ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про нотаріат» - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (ч.1 ст. 39 Закону "Про нотаріат"). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 ЗУ "Про нотаріат"). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 ЗУ "Про нотаріат" та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 ЗУ "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Ст. 88 ЗУ "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не -більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (п.п. 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку). Згідно з п. п. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка -підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача - п. п. 2.2 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку. Крім того, п. п. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 оку № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в ЗУ "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій.? При цьому ст. 50 ЗУ "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 ЗУ "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 ЗУ "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині, з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом нормальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості згідно з Переліком. Для правильного застосування положень ст. ст. 87,88 ЗУ «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити, зазначивши у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості та її розміру. Така ж правова позиція ВП ВС викладена у постановах від 27.03.2019 р. у справі №137/1666/16ц, від 02.07.2019 р. у справі № 916/3006/17 та від 15.01.2020 у справі № 305/2082/14ц та ін. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року "Про несення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з п. 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20 травня 2013 року "Про судове рішення в адміністративній справі", визнання акту об`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту обрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акту. У відповідності з п. 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20 травня 2013 року "Про судове рішення в адміністративній справі" визнана нечинною Постанова Кабінету міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" з моменту її прийняття. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 в редакції від 29 листопада 2001 року. Пунктом 1 зазначеного Переліку в редакції від 29 листопада 2001 року передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення - заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також, п.п.5.1. пункту 5 глави 16 "Вчинення виконавчих написів" розділу II Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа ( дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів (п. п. 5.2. п. 5 глави 16 Порядку № 296/5 від 22.02.2012). Слід наголосити, що [PERSON] як боржник не отримував письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, направлення якої передбачено законодавством для вчинення виконавчого напису. Виконавчий напис вчинено не на документі, який підтверджує безспірність даної заборгованості і відповідно дає підстави для безспірного її стягнення, адже згідно із ч.1 ст.87 ЗУ «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Заборгованість не є безспірною, оскільки боржник її не визнає в частини нарахування комісії банку. Письмову вимогу позивач не отримував. Крім того, варто наголосити, що в матеріалах виконавчого напису який було передано на виконання взагалі відсутній будь-який договір між [PERSON] і ТОВ «Платинум Фінанс», а виконавчий напис № 2115 від 02.07.2020 року вчинено взагалі на окремому аркуші і інших документів крім самого виконавчого напису приватному виконавцю надано не було документів, що взагалі ставить під сумнів наявність у ТОВ «Платинум Фінанс» відповідних документів, що підтверджують виникнення заборгованості за кредитним договором укладеним між [PERSON] та ТОВ «Платинум Фінанс». Отже право позивача порушене і воно підлягає судовому захисту у спосіб, визначений позивачем, який відповідає закону. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може -звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Ст. 257 ЦК України визначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Отже, у кредитного договору № 500158563 від 18.08.2008 року укладений між [PERSON] та ПАТ «Альфа Банк» минув строк позовної давності. Також варто відзначити, що [PERSON] ніколи не перебував у фінансових відносинах з ТОВ «Платнум Фінанс», не брав кредит у вказаній компанії та не звертався щодо отримання кредиту.?Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Ст. 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик -настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання, -первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора може впливати на визначення розміру торгу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку трава вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання є підставою для оспорення розміру штрафних санкцій нарахованих на заборгованість. Таким чином неповідомлення позичальника про уступку права вимоги, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором проте, є підставою для оспорення розміру заборгованості і часткової відмови у стягненні штрафних санкцій нарахованих за кредитним договором в період неналежного повідомлення боржника про відступлення права вимоги за кредитним договором. Таким чином, зважаючи на той факт, що [PERSON] не був належним чином повідомлений ТОВ «Платинум Фінанс» про відступлення права вимоги спірним є питання нарахування штрафних санкцій і розміру заборгованості визначених у виконавчому написі № 2115 від 02.07.2020 року. Крім того, для повного та всебічного дослідження обставин у справі суду необхідно надати докази того, що нотаріусом порушено вимоги закону при вчиненні виконавчого напису. Предметом позову є визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. для стягнення з позивача на користь ТОВ «Платинум Фінанс» суми заборгованості за кредитним договором. В судове засідання позивач не з`явився, представник позивача подав заяву, згідно якої позов підтримав повністю, просить розглянути справу за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання заяв не надавав, відзиву на подавав, у зв`язку з чим на підставі ст. ст. 223, 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Біловол В.О., в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У судовому засіданні досліджені наступні письмові докази: виконавчий напис (а.с. 36), постанова про відкриття провадження (а.с. 37-38), постанова про звернення стягнення (а.с. 39), договір (а.с.40). Згідно з висновками Європейського Суду з прав людини, викладеними у п.45 рішення у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року та у рішенні по справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом. Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Суд,

Outcome: approved