Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

[PERSON] звернувся із позовом до суду з вимогою про стягнення з його повнолітнього сина - [PERSON] аліментів на утримання матері у розмірі 1/4 заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму працездатних осіб, починаючи стягнення з дня подання позову і довічно. Свої вимоги обґрунтовував тим, що він є інвалідом другої групи внаслідок загального захворювання, він є непрацездатним та отримує пенсію за інвалідністю, якої не вистачає для задоволення потреб позивача. Він потребує постійного лікування та медичного обстеження у зв`язку з онкологічним захворюванням. Його пенсії не вистачає навіть на потреби першої необхідності. Син добровільно матеріальної допомоги не надає, у зв`язку з чим вимушений звернутися до суду. Ухвалою суду від 17 березня 2022 року позовну заяву прийнято до свого провадження та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні з підстав викладених в позовній заяві. Зазначив суду, що в нього було троє дітей, донька померла, зараз залишилось двоє повнолітніх дітей. Щомісячно [PERSON] купує ліки, однак їх не призначали лікарі, а порадила невістка, яка працює у швидкій медичній допомозі. За групою інвалідності має вживати знеболюючі ліки постійно, постійно купує знеболюючі препарати та витрачає на них 1000 гривень. Вживає ліки за порадою невістки. Субсидію йому спочатку не призначали через наявність транспортного засобу 2020 року, тому він подарував його сестрі, хоч хотів внуку. Дуже багато коштів витрачається на комунальні послуги. Квартира належить [PERSON] та його дружині та через те, що вона квартирою не користується, позивач сплачує самостійно житлово - комунальні послуги. Представниця відповідача в судовому засідання зазначила, що відповідач позов не визнає в повному обсязі. Не заперечувала, що позивач є дійсно непрацездатною особою, та отримує пенсію по інвалідності, яка у грудні 2021 року склала -3 012, 44 грн., що майже на 40% вищий від розміру прожиткового мінімуму на осіб, які втратили працездатність з 1 грудня 2021 року це сума 1934 грн.. При цьому дохід позивача дозволяє йому купляти коштовні речі, у зв`язку з чим йому припиняються субсидію. Так, 12.09.2020 року позивач придбав транспортний засіб 2020 року випуску. Отримавши відмову від призначення субсидії, позивач навіть не оскаржив цю відмову, що підтверджує про задовільний матеріальний стан позивача та дозволяє йому сплачувати кошти за комунальні послуги. Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи дійшов наступного висновку. Позивач [PERSON] є сином відповідача [PERSON] , що сторонами не заперечується та підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.7). Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 149.10.2021 року шлюб між позивачем [PERSON] та [PERSON] розірваний. Рішення набрало законної сили (а.с.8- 10). [PERSON] є непрацездатною особою - пенсіонером за інвалідністю другої групи, що підтверджується пенсійним посвідченням позивача (а.с. 6). За довідкою МСЕК серії МСЕ -ДНА - № 287492 [PERSON] є інвалідом другої групи з 2021 року та визнаний непрацездатним (а.с.11). [PERSON] отримує пенсію розмір якої за період з 01.07.2021 року по 31.12.2021 року склав 18002,64 коп., а саме: липень 2021 року по листопада 2021 року за кожен місяць по 2998, 04 грн., грудень 2021 року - 3012, 44 грн. ( а.с. 12). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік», прожитковий мінімум осіб, які втратили працездатність встановлено в наступному розмірі: з 1 січня - 1769 гривень, з 1 липня - 1854 гривні, з 1 грудня - 1934 гривні. Наведені вище обставини свідчать про те, що позивач був матеріально забезпечений доходом, який є значно більшим за прожитковий мінімум. Згідно даних Єдиного державного реєстру МВС 12 вересня 2020 року за [PERSON] було зареєстровано транспортний засіб 2020 року випуску, який 10 квітня 2021 року перереєстровано за договором дарування на іншу фізичну особу. За правилами ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі. Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Правовідносини, пов`язані з обов`язком повнолітніх дочки, сина утримувати батьків врегульовані Главою 17 Розділу ІІІ СК України (статті 202, 203 СК України). Зазначені норми права не передбачають врахування прожиткового мінімуму, встановленого законом, як обов`язкової умови для стягнення аліментів. Згідно з частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Відповідно до статті 203 СК України дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. У виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, особами з інвалідністю, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними (стаття 206 СК України). Згідно зі статтею 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Непрацездатними є особи, визнані установленим законом порядком інвалідами, що встановлюється медико-соціальними експертними комісіями МСЕК. Критерієм призначення аліментів є те, що отримувані батьками пенсія, інший дохід не забезпечують їхніх потреб на харчування, лікування, на придбання одягу, ліків. Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18 дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Відповідно до частини першої статті 76, статті 89 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Наведені вище обставини свідчать про те, що позивач був матеріально забезпечений доходом, який є значно більшим за прожитковий мінімум, у зв`язку з чим доводи сторони відповідача не спростовані в цій частині. Крім того, надана позивачем довідка про розмір отриманої пенсії не свідчать про відсутність інших доходів позивача. Позивачем по справі не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він сплачує комунальні послуги та їх розмір, не надано доказів того, що він має незадовільний стан здоров`я та потребує медикаментозного лікування, та як наслідок, потребує додаткових матеріальних витрат для придбання медикаментів. Жодних належних та допустимих доказів тяжкого матеріального стану позивача суду не надано. Слід також зазначити, що відповідно до повідомлення з УПРАВЛІННЯ ПРАЦІ ТА СОЦІАЛЬНОГО ЗАХИСТУ НАСЕЛЕННЯ ВИКОНАВЧОГО КОМІТЕТУ ПОКРОВСЬКОЇ РАОННОЇ В МІСТІ РАДИ зазначено, що [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] ) відмовлено в призначені субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг (а.с14), яка не оскаржена, у зв`язку з чим доводи сторони відповідача, заслуговують на увагу. При цьому позивач не позбавлений права звернутись до співвласників майна з вимогою компенсації комунальних послуг. Враховуючи наведені обставини, суд доходить висновку про недоведеність позивачем своєї потреби в матеріальній допомозі, що виключає можливість стягнення аліментів з відповідача

Outcome: dismissed