Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-02 00:00:00

19.01.2022 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь 60 000, 00 грн. відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків внаслідок професійного захворювання та трудового каліцтва. В обгрунтування позову послався на те, що з 03.03.1989 по 06.10.2003 працював на шахті №7 «Великомостівська» Західно Українського виробничого об`єднання (ВП шахта «Межирічанська» ДП «Львіввугілля») підземним електрослюсарем, підземним гірником очисного забою з повним робочим днем на підземних роботах. З 06.10.2003 звільнений з роботи за п.2 ст. 40 КЗпП. У зв`язку з тривалою роботою в особливо шкідливих умовах праці у позивача погіршився стан здоров`я, внаслідок чого останній змушений був звертатись за медичною допомогою. 02.10.2003 [PERSON] вперше встановлено третю групу інвалідності, внаслідок професійного захворювання та 35% втрати професійної працездатності. Згодом, з 26.12.2004 [PERSON] безтерміново встановлено третю групу інвалідності, внаслідок професійного захворювання та 35 % втрати професійної працездатності. Пізніше, [PERSON] безтерміново встановлено третю групу інвалідності, та 55 % втрати професійної працездатності (35 % з 22.09.2005 - профзахворювання, 20 % - трудове каліцтво з 28.05.2002). Внаслідок отримання професійного захворювання йому було завдано моральної шкоди у вигляді фізичних та душевних страждань, які виражаються у тому, що він втратив працездатність, порушено всі нормальні умови мого життя, змушений докладати додаткових зусиль для організації життя. 22.02.2022 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що позивач отримав професійне захворювання під час виконання трудових обов`язків, а заподіяна йому шкода випливає з трудових правовідносин, тому вона має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці на підставі ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 Кодексу законів про працю України. Позивачем не долучено до матеріалів судової справи жодного доказу про наявність факту спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з професійним захворюванням.Відповідачем здійснюються належним чином всі покладені на нього законом обов`язки. Також жодних медичних документів, які б підтверджували перенесення стресу, депресії, які зазнав позивач внаслідок моральних страждань у результаті професійного захворювання позивачем не надано. 21.01.2022 відкрито провадження у справіз викликом сторін. Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала з підстав, вказаних у відзиві. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази і письмові пояснення, суд прийшов до такого висновку. Згідно з копією трудової книжки позивача, останній в період з 03.03.1989 по 06.10.2003 перебував у трудових відносинах з Шахтою №7 «Великомостівська» Західно Українського виробничого об`єднання (ВП Шахта «Межирічанська» ДП «Львіввугілля»). 06.10.2003 звільнений з роботи у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи п.2 ст.40 КЗпП України. З 14.10.2004 по 05.01.2007 перебував у трудових відносинах із Червоноградською міською лікарнею. 17.12.2003 комісія ВП Шахта «Межирічанська» ДП «Львіввугілля провела розслідування випадку хронічного професійного захворювання працівника [PERSON] , про що було складено акт розслідування професійного хронічного захворювання, по формі П-4, згідно якого встановлено, що професійне захворювання (вегето-сенсорна поліневропатія рук, деформуючий артроз ліктьових суглобів) виникло внаслідок дії несприятливих факторів мікроклімату/ температури повітря +5 +20°С, відносна вологість повітря до 85 %, швидкість руху повітря - 0,3-4,5, дія вібрації від роботи віброінструменту/електросверла СЕР-19, що створює вібрацію по віброшвидкості до 100 ДБ на протязі 20 % робочого часу, вимушене положення тіла на протязі 80% робочого часу, фізперевантаження. 28.05.2002 комісія ВП Шахта «Межирічанська» ДП «Львіввугілля» провела перерозслідування нещасного випадку, що стався з [PERSON] (забій грудного поперекового відділу хребта з стійким больовим корешковим синдромом), який визнано пов`язаним з виробництвом та складено акт по формі Н-1. Відповідно до довідки МСЕК серія ЛВА-2 №008336 від 04.02.2004 позивачу вперше встановлено III групу інвалідності через профзахворювання та 35% втрати професійної працездатності. Згідно довідки МСЕК серія ЛВА-2 № 015251 від 20.01.2005 позивачу безтерміново встановлено третю групу інвалідності, внаслідок професійного захворювання та 35 % втрати професійної працездатності. Як видно із довідки МСЕК серія ЛВА-2 № 015990 від 29.09.2005 позивачу безтерміново встановлено III групу інвалідності та 55 % втрати професійної працездатності (35 % з 22.09.2005 - профзахворювання, 20 % - трудове каліцтво 28.05.2002 вперше). У зв`язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці позивач був змушений періодично звертатися за медичною допомогою, що підтверджується виписками із медичної карти амбулаторного хворого. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до підпункту «е» пункту 1 частини першої статті 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-XIV) у редакції, чинній станом на час настання страхового випадку та встановлення позивачеві втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом і 3 групи інвалідності, у разі настання вказаного випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг (частина друга статті 13 Закону № 1105-XIV у вказаній редакції). Нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю або настала смерть (частина перша статті 14 Закону № 1105-XIV). Отже, право потерпілого на відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, Закон № 1105-XIV пов`язував з настанням страхового випадку. 20 березня 2007 року набрав чинності Закон № 717-V, згідно з яким був виключений підпункт «е» пункту 1 частини першої статті 21 Закону № 1105-XIV, а також інші приписи, які кваліфікували відшкодування моральної шкоди як страхові виплати. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 мотивувальної частини рішення № 20-рп/2008 від 8 жовтня 2008 року звернув увагу на те, що положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте зазначив, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 2371 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (частини друга та третя статті 5 ЦК України). З огляду на вказане Закон № 717-V не міг ретроспективно встановити обов`язок роботодавця з відшкодування моральної шкоди, оскільки щодо юридичної відповідальності, зокрема і цивільно-правової, новий закон застосовується лише тоді, коли він пом`якшує або скасовує відповідальність особи. Враховуючи викладене, до спірних правовідносин слід застосовувати Закон № 1105-XIV у редакції, під час дії якої позивачеві була заподіяна моральна шкода у зв`язку з настанням страхового випадку та яка передбачала, що обов`язок відшкодувати таку шкоду покладається на відповідача. Наведене узгоджується із постановою Верховного Суду у справі №459/3304/16 від 12.02.2020 року. Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або і інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з частиною 1 статті 1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Як зазначено у п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), ухваленого 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004, відповідно до статей 23, 1167 Цивільного Кодексу України (435-15) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Факт спричинення позивачеві моральної шкоди підтверджується також наявними у справі копіями медичних документів та знаходить своє пояснення згідно із вищевказаними положеннями Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004. Вищенаведені обставини справи та правові положення, на думку суду, свідчать про доведення факту спричинення позивачеві моральної шкоди унаслідок ушкодження його здоров`я при виконанні трудових обов`язків, що потягло за собою професійне захворювання та трудове каліцтво, а отже, про право позивача на її відшкодування. Однак заявлений до стягнення розмір моральної шкоди є завищеним. З врахуванням глибини завданих моральних страждань, вимог розумності і справедливості, належним розміром відшкодування моральної шкоди на думку суду буде розмір 25 000 гривень. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial