Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-31 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із вказаним позовом, який обґрунтували тим, що квартира [ADDRESS] належить їм на підставі договору купівлі-продажу від 21.12.2021 року. Згідно з п. 3.2.1., п. 3.2.2. Договору Продавець [PERSON] зобов`язалась у строк до 25.01.2022 року передати квартиру для вільного користування та безперешкодного володіння, без жодних прав третіх осіб на дане майно. Продавець та члени її родини звільнили квартиру, але в квартирі залишилися зареєстровані члени родини колишнього власника квартири - [PERSON] , [PERSON] , реєстрація яких у квартирі має формальний характер, особисті речі, що належать їм, у квартирі відсутні. Оскільки порушуються право власності позивачів, та через те, що після припинення права власності на квартиру колишнього власника квартири припинилося також право на користування квартирою членів його родини, а відповідачі не знялись з реєстраційного обліку добровільно, просять визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . Ухвалою від 31.01.2022 року позовна заява була залишена без руху, позивачам був наданий строк для усунення недоліків. 03.02.2022 року позивачами була надана суду уточнена позовна заява. Ухвалою від 07.02.2022 року відкрито провадження по справі, визначено про розгляд справи у загальному позовному провадженні, призначено підготовче провадження. Ухвалою суду від 03.05.2022 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. Позивачі [PERSON] , [PERSON] , у судове засідання не з`явилися, надали суду письмову заяву про розгляд справи без участі позивачів, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , в судове засідання не з`явилися, відзив на позов не надали. Судові повістки, які були направлені судом за адресою місця їх реєстрації, повертались до суду з приміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ст. 128 ч. 11 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про наявність справи у суді, та виклик до суду. Суд, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи у відповідності зі ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, розглянувши подані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 21.12.2021 року, який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бугрім О.В. за № 4638, та відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 291623988 від 21.12.2021 року, квартира [ADDRESS] , належить на праві власності позивачам - [PERSON] та [PERSON] . Згідно з п. 3.2.1., 3.2.2. Договору Продавець зобов`язаний у строк до 25.01.2022 року передати квартиру для вільного користування та безперешкодного володіння, без жодних прав третіх осіб на дане майно. З витягу з реєстру територіальної громади м.Запоріжжя, щодо реєстрації місця проживання фізичної особи вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , станом на 04.02.2022 року, зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 150 ЖК України передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Згідно із ч.1 ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку і (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать дружина, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника будинку (квартири) може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником будинку (квартири) і ведуть з ним спільне господарство. Аналіз змісту вказаних правових норм дає підстави для висновку, що право члена сім`ї власника квартири на користування житлом існує лише за умови, що ця особа залишається власником житла. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім`ї колишнього власника у випадку зміни власника. Виникнення права членів сім`ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім`ї на користування цим будинком. У відповідності зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд приймає уваги, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивачів є законними, обґрунтованими доказами та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved