Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-23 00:00:00

У листопаді 2021 року [PERSON] звернулася до Кагарлицького районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що протягом останніх декількох років стосунки з чоловіком розладилися, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки, вже тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами і фактично сім`я припинила своє існування. 28 грудня 2021 року ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області цивільну справу № 368/1140/21 (провадження №2/368/696/21) за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу передано до Дарницького районного суду м. Києва за територіальною підсудністю. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 січня 2022 року позовну заяву було передано для розгляду судді Якусику О.В. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 3 лютого 2022 року відкрито провадження у справі №368/1140/21, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, призначено розгляд справи на 2 березня 2022 року. 2 березня 2022 року справу №368/1140/21 знято з розгляду з огляду на необхідність забезпечення безпеки учасників судового процесу, збереження їх життя і здоров`я у зв`язку із широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України та веденням на території України із 05 години 30 хвилини 24 лютого 2022 року воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Розгляд справи призначено на 24 травня 2022 року о 10 год. 20 хв. У судове засідання 24 травня 2022 року позивач не з`явився, до початку розгляду подала заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги просила задовольнити. Відповідач у судове засідання 24 травня 2022 року також не з`явився, до початку розгляду справи від відповідача до суду надійшла заява, в якій відповідач просить проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги щодо розірвання шлюбу визнає. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 1 листопада 1998 року Липовецькою сільською радою Кагарлицького району Київської області, актовий запис №02. Неповнолітніх дітей у сторін немає. Відповідно до частини 1 статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із статтями 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Як передбачено частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За приписом частини 2 статті 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам спільної дитини, що мають істотне значення. Перешкод для розірвання шлюбу, визначених частиною 2 статті 110 Сімейного кодексу України, судом не встановлено. Зі змісту позовної заяви вбачається, що спільне життя сторін не склалося через різні погляди на життя, шлюбні відносини між сторонами та ведення спільного господарства припинені і на цей час шлюб існує лише формально, а тому перебування у шлюбі суперечить інтересам сторін. Вказані обставини сторонами визнаються, про що свідчить зміст їх заяв по суті спору, і ці обставини є достатніми для висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. А згідно з частиною 4 цієї статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що відповідач визнає позовну вимогу про розірвання шлюбу і судом не встановлено, що таке визнання суперечить закону і порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Згідно з частиною 2 статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (абзац 2 частини 3 статті 115 Сімейного кодексу України). Як визначено частиною 1 статті 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, позивачеві підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 454,00 грн.

Outcome: approved