Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-22 00:00:00

Адвокат Бобер Д.О., який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням в порядку припинення сервітуту, а саме будинком з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначено, що позивач є власником житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування від 22 травня 2018 року (ННС №364964). В даному житловому приміщенні зареєстровані відповідачі: [PERSON] з 13.02.2008р., [PERSON] з 18.06.2010р. Відповідачі в добровільному порядку відмовились змінити реєстрацію місця проживання, чим порушують права позивача, як власника даного житлового будинку, у зв`язку із чим, він звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 липня 2019 року відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 05.08.2019р. від відповідачів надійшов відзив на позовну заяву. 26.09.2019р. від відповідача [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього [PERSON] надійшов до суду зустрічний позовом до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Черкаської міської ради, Перша Черкаська державна нотаріальна контора про визнання договору дарування житлового будинку від 22 травня 2018 року недійсним, скасування державної реєстрації права власності. В обґрунтування зустрічного позову зазначено, що на підставі договорів купівлі-продажу житлового будинку від 02.07.1983р. №2-2987, від 02.09.1993р. №2-6195 та договору дарування від 03.07.1993р. №2-5420 спірний житловий будинок №26 належав матері позивач за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] 18 червня 2010 р. [PERSON] була зареєстрована на постійне місце проживання у даному будинку, як член її сім`ї, де проживає і на даний час. Окрім неї в будинку були зареєстровані внуки [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] , які залишились сиротами після смерті їх матері ( [PERSON] , яка померла [INFO] ). Рішенням виконавчого комітету Придніпровської районної ради м. Черкаси від 05.01.2010р. №1 малолітньому [PERSON] надано статус сироти для подальшого влаштування під опіку. Рішенням виконавчого комітету Придніпровської районної ради м. Черкаси від 29.01.2010р. №24 [PERSON] призначено опікуном над малолітнім внуком [PERSON] з наданням права вирішувати всі питання, що стосуються захисту прав та інтересів підопічного з чинним законодавством. Вважає укладений 22 травня 2018 року договір дарування таким, що не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, оскілки на час його укладання [PERSON] тяжко хворіла, за станом свого здоров`я була не спроможна до самообслуговування та потребувала сторонньої допомоги, мала проблеми з розумовою діяльністю, втратила орієнтацію у просторі, мала тотальні провали в пам`яті. Тобто не могла надавати значенням своїх дій. Крім того, вважає, що укладений договір суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки, зокрема, при його укладенні не було враховано, що користувачем даного житлового приміщення був малолітній [PERSON] , а відтак на вчинення правочину щодо відчуження даного житла треба було отримати попередню згоду органу опіки та піклування. З огляду на зазначене, вважає, що є достатньо підстав для визнання даного правочину недійним та скасування державної реєстрації права власності [PERSON] , а тому звернулась до суду з даним зустрічним позовом. Ухвалою суду від 04 червня 2020 року позовні вимоги об`єднані із зустрічними вимогами в одне провадження. Залучено до участі у справі в якості третіх осіб - Службу у справах дітей Черкаської міської ради та нотаріуса першої черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю.В. Відповідно до ч.4 ст. 193 ЦПК України визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 10.08.2020 представником відповідача за зустрічним позовом [PERSON] - адвокатом Бобер Д.О. надано суду відзив на зустрічну позовну заяву та клопотання про виклик свідка [PERSON] та витребування доказів у Першої Черкаської державної нотаріальної контори. Ухвалою суду від 12 жовтня 2020 року клопотання представника відповідача за зустрічним позовом [PERSON] - адвоката Бобер Д.О. про витребування доказів - задоволено. Закрито підготовче провадження у даній справі. Призначено справу до судового розгляд по суті позовних вимог. 29.07.2021 від представника відповідача [PERSON] - адвоката Пятіна Є.В. на адресу суду надійшло клопотання про призначення у справі посмертної судово-психіатричної експертизи. В обґрунтування клопотання зазначено, що предметом дарування заявленого зустрічного позову є визнання недійсним договору дарування укладеного як дарувальником 22.05.2018 [PERSON] , померлої [INFO] у віці 86 років. Однією з підстав заявленого зустрічного позову є неусвідомлення дарувальником значення своїх діянь та неможливістю керувати ними під час укладення вказаного договору дарування. Ухвалою суду від 17 вересня 2021 року клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Пятіна Є.В. задоволено. Призначено у даній цивільній справі посмертну судово-психіатричну експертизу. Зупинено провадження у даній справі. Листом ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» №04-05/205 від 22.11.2021 матеріали цивільної справи №711/5347/19 повернуто на адресу суду без виконання, для вирішення питання у судовому засіданні щодо надання додаткових матеріалів. Повідомлено, що вартість проведення експертизи становитиме 20594грн. Ухвалою суду від 03 грудня 2021 року провадження у справі поновлено. Призначено у справі судове засідання. Під час судового розгляду, представник відповідача [PERSON] - адвоката Пятіна Є.В., відкликав клопотання про призначення у справі посмертної судово-психіатричної експертизи, оскільки відповідач не має матеріальної можливості оплатити її вартість. В судове засідання позивач та його представник Бобер Д.О. не з`явилися. Від представника позивача надійшла заява, в якій він просив проводити розгляд даної справи без його часті та участі позивача. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Пятін С.В., також в судове засідання не з`явились. Від представника відповідача надійшла заява, в якій він просив проводити розгляд справи без їх участі. Також зазначив, що проти задоволення первісного позову заперечує, просив задовольнити зустрічний позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Причину неявки суду не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи за зустрічним позовом - Першої Черкаської ДНК, в судове засідання не з`явився. Разом з тим, на адресу суду завідувачем Першої ЧДНК Шалденко Л.В. було скеровано листа №416/01-16 від 24 березня 2022 року, в якому просили проводити розгляд даної справи без участі їх представника. У вирішенні справи покладаються на компетентність суду. Представник третьої особи за зустрічним позовом - Служби у справах дітей Черкаської міської ради, в судове засідання не з`явився. Причину неявки суду не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення сторін по суті первинного позову та зустрічної позовної заяви, що були надані учасниками судового розгляду на попередніх судових засіданнях, допитавши свідків, дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . Зазначене вбачається з Договору дарування житлового будинку укладеного 22 травня 2017 року між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдарований), який посвідчений державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю.В. та зареєстрований в реєстрі за №1-1568 (а.с. 10-11). Позивач вказує, що у вказаному домоволодінні зареєстровані відповідачі: [PERSON] , [INFO] , з 01.03.2006р. та [PERSON] , [INFO] з 18.06.2010р. Зазначене підтверджується адресною карткою за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12) та відомостями відділу реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради наданими 11.07.2019 на запит суду (а.с. 30, 31). Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначає, що зареєстроване місце проживання відповідачів у його житлі, порушують його права на розпорядження, користування та володіння своїм майно, з огляду на те, що він має намір його продати. В той же час, відповідач [PERSON] заперечуючи проти задоволення позовних вимог, вказує на те, що Договір дарування житлового будинку від 22.05.2017, що зареєстрований в реєстрі за №1-1568, укладено з порушенням вимог закону та є недійсним, з огляду на те, що [PERSON] на момент його укладання, була не спроможна за станом свого здоров`я до самообслуговування і потребувала сторонньої допомоги, мала проблеми з розумовою здатністю. Крім того, у зазначеному домоволодінні також зареєстрований малолітній [PERSON] , [INFO] , а відтак, на думку відповідача [PERSON] , даний правочин мав бути здійснений із відповідним дозволом служби у справах дітей Черкаської міської ради. З огляду на зазначене, відповідач [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом в якому просила визнати Договір дарування житлового будинку від 22.05.2017, що зареєстрований в реєстрі за №1-1568 недійсним та скасувати державну реєстрацію права власності. Судом встановлено, [PERSON] народився [INFO] , зазначене вбачається з відповідного свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що видане 07 червня 2006 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області (а.с. 168 т.1). Рішенням виконавчого комітету Придніпровської районної ради м. Черкаси №1 від 05.01.2010 малолітньому [PERSON] , який народився [INFO] , статус дитини-сироти, для подальшого влаштування під опіку (а.с. 169 т.1). Рішенням виконавчого комітету Придніпровської районної ради м. Черкаси №24 від 29.01.2010, призначено [PERSON] , 1950р.н., опікуном над малолітнім онуком [PERSON] , який народився [INFO] , надано їй право вирішувати питання, що стосуються захисту прав та інтересів підопічного згідно чинним законодавством. Визначено місце проживання малолітнього [PERSON] за місцем проживання опікуна: [ADDRESS] (а.с. 170 т.1). Згідно адресної картки за адресою: [ADDRESS] , за вказаної адресою зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , з 08.07.1983р. по 16.11.2018; [PERSON] , [INFO] , з 01.03.2006о.; [PERSON] , [INFO] , з 30.01.2010р.; [PERSON] , [INFO] , з 18.06.2010 (а.с. 178 т.1). Згідно інформації служби у справах дітей Черкаської міської ради від 06.08.2019 за вих.. №2534 наданої [PERSON] , службою у справах дітей Черкаської міської ради, якій передано повноваження органу опіки та піклування (рішення ІІ сесії Черкаської міської ради від 25.10.2016 №2-1154 «Про затвердження Положення про службу у справах дітей Черкаської міської ради), рішення про надання будь-яким особам чи особі дозволу на дарування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , користувачем якого є малолітній [PERSON] , який народився [INFO] , протягом 2017-2019 років не приймалося (а.с. 184 т.1). За нормами ст. 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло. З аналізу вказаних норм випливає, що вчинення батьками неповнолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини, звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло. Сам по собі факт відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним. Відповідно до матеріалів справи дарувальник [PERSON] , на момент вчинення правочину дарування нерухомого майна, була прабабою малолітньому [PERSON] , а не матір`ю (усиновлювачем чи опікуном), який проживає у спірному нерухомому майні, як член сім`ї власника, а тому для укладення оспорюваного договору дарування згоди органу опіки і піклування не потребувалося. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником квартири (будинку), ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Таким чином, малолітня дитина мала право лише на проживання у спірному будинку до укладення оспорюваного договору дарування, який до того ж укладено його прабабою. Враховуючи, що права та інтереси малолітньої дитини вчиненням оспорюваного правочину не порушені, то відсутні правові підстави для визнання його недійсним з цих підстав. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 1612/2343/12, та в постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі №385/1598/18. Щодо твердження відповідача [PERSON] про незадовільний психічний стан здоров`я дарувальниці [PERSON] на момент укладення договору дарування, то суд не приймає до уваги зазначене, з огляду на те, що вказане не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні відповідними доказами. Задля встановлення даної обставини, за клопотанням сторони відповідача, судом було призначено у справі проведення посмертної судової психіатричної експертизи (а.с. 248-249 т.2), проте, в судовому засіданні від 21.02.2022 сторона відповідача відкликала вказане клопотання. Також суд не приймає до уваги покази свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в частині незадовільного психічного стану [PERSON] , оскільки вони є виключно їх суб`єктивним враженням, а самі свідки не мають необхідних спеціальних знань у цій сфері задля надання таких висновків. У відповідності до положень ст. 36 ЦК України суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Судових рішень, які б обмежували цивільну дієздатність дарувальниці [PERSON] чи висновки судово-психіатричної експертизи, які б підтверджували незадовільний стан психічного здоров`я дарувальниці на момент укладення оспорюваного договору дарування, стороною відповідача суду не надано. Стандарт допустимості доказів встановлено ч.2 ст. 78 ЦПК України, а саме, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для визнання спірного договору дарування недійним. Щодо посилань [PERSON] на недійсність спірного правочину з мотивів відсутності в засвідчу вальному написі нотаріуса інформації про місце укладення правочину, то слід зазначити наступне. Відсутність в правочинах вказівки на їх укладення поза межами робочого місця нотаріуса не вказує на їх недійсність. Згідно з положеннями п.2,3 Глави І Інструкції Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріальні дії вчиняються у приміщенні державної нотаріальної контори, у державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса. В окремих випадках, коли фізична особа не може з`явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваного правочину, такі нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями, але в межах нотаріального округу. Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщення державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса, у посвідчу вальному написі та в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій зазначається місце вчинення нотаріальної дії (удома, у лікарні, за місцезнаходженням юридичної особи, тощо) із зазначенням адреси, а також причин, з яких нотаріальна дія була вчинена поза вказаними приміщеннями. Запис про вчинення нотаріальної дії поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного архіву, приміщення, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса, заноситься до Журналу (книги) обліку викликів нотаріуса за межі державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву чи робочого місця (контори) приватного нотаріуса згідно з додатком 14 до Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2010 року №3253/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 23 грудня 2010 року за №1318/18613 (із змінами). Відповідач [PERSON] вказує, що оскільки дарувальниця [PERSON] мала незадовільний стан здоров`я (була лежачою хворою), то нотаріальна дія не могла бути вчинена за місцем робочого місця нотаріуса, а якщо оскаржувана нотаріальна дія вчинялася за місцем проживання дарувальниці, то про зазначене мало бути вказано у нотаріальному посвідченні. Судом встановлено, що досліджений в судовому засіданні оскаржуваний правочин (Договір дарування житлового будинку від 22.05.2017р., що зареєстрований в реєстрі за №1-1568) не містить в нотаріальному посвідченні вказівки на місце його складання поза межами робочого приміщення нотаріуса, що в свою чергу, на думку суду свідчить про його складання за робочим місцем (конторою) нотаріуса у відповідності до положень п.2 Глави І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Крім того, суд критично сприймає свідчення свідків, щодо стану здоров`я дарувальниці [PERSON] в період часу складання оспорюваного правочину, оскільки допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та свідок [PERSON] дали протилежні свідчення. Так, свідок [PERSON] зазначила, що в травні 2017 року бачила [PERSON] і в той час, вона сиділа на лавочці, а відтак була не лежачою. Також факт самостійного пересування [PERSON] був підтверджений в судовому засіданні свідком [PERSON] , яка зазначила, що [PERSON] приходила на базар за молоком. В той же час, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] вказала, що коли вона приходила до [PERSON] (в період часу до 2018 року), остання була лежачою та мала через це пролежні. З огляду на зазначене, суд критично сприймає покази вказаних свідків та не приймає їх до уваги. Згідно інформації Територіального центру надання соціальних послуг м. Черкаси від 04.09.2019 №566/1-9, [PERSON] відповідно до заяви про прийняття на обслуговування від 17 січня 2013 року зарахована на обслуговування до відділення соціальної допомоги вдома територіального центру надання соціальних послуг м. Черкаси з 01.02.2013. Знята з обслуговування в зв`язку зі смертю (а.с. 185, 186, 187, 188 т.1). Дослідивши вказані докази, слід зазначити, що з наданих суду документів не вбачається, що дарувальниця [PERSON] за станом свого здоров`я не могла бути присутньою у приміщенні нотаріальної контори (робочим місцем нотаріуса) на момент складання договору дарування житлового будинку від 22.05.2017р. З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, суд приходить до висновку, що нотаріальна дія (укладення спірного договору дарування) вчинялася відповідно до вимог чинного законодавства із дотриманням положень п.2 Глави І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним слід відмовити через його недоведеність. Щодо позовних вимог [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, то суд приходить до наступних висновків. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового приміщення визначені статтями 317, 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до п.34 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї , а також членами сім`ї попереднього власника житла. Відповідно до ст.156 ЖК члени сім`ї власника жилої квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Таким чином відповідачі набули право користування спірним житловим приміщенням як особи, який власник надав право користування даним будинком на підставі особистого сервітуту (ч.1 ст.401 ЦК). За змістом ст.406 ЦК сервітут припиняється, зокрема, за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Право власності [PERSON] (попередній власник), яка надала дозвіл відповідачам на проживання у житловому будинку, припинилося 22.05.2017р., внаслідок відчуження цього житлового будинку на користь позивача. Отже на теперішній час саме позивач є одноособовим власником спірного житла і має виключне право щодо визначення порядку користування таким майном. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст.321 ЦК право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Доводи позивача про те, що наявність зареєстрованого місця проживання відповідачів в його будинку порушує його права та інтереси як власника, є обґрунтованими, оскільки в такому випадку позивач позбавлений в повній мірі реалізувати свої права щодо можливості розпорядження належного йому майна. Отже реєстрація відповідачів порушує і законні інтереси позивача. Таким чином, право позивача є порушеним і підлягає судовому захисту. З огляду на положення ст.ст.321, 383, 391, 406 ЦК позивач має право вимагати від відповідачів усунення перешкод у користуванні його житловим будинком, в тому числі, і у спосіб шляхом визнання їх такими, що втратили право користування таким житловим приміщення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовна вимога [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання їх такими, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] , підлягає до задоволення.

Outcome: approved