Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що вони з відповідачкою [PERSON] не перебували в зареєстрованому шлюбі. Однак, у них народились діти:- [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Матір`ю дітей є відповідачка [PERSON] . Позивач зазначав, що на даний час він тимчасово проживає в [ADDRESS] разом зі своїми неповнолітніми дітьми у зв`язку з тим, що був змушений тікати від військових дій з місця свого проживання та реєстрації с.Стоянка, Київської області . Оскільки на даний час мати дитини, відповідачка по справі - [PERSON] не приймає участі у вихованні дітей, а він має роботу, самостійний дохід і постійне місце проживання, вважає, що дітям буде краще проживати разом з ним. Крім того, в позові зазначив, що його колишня дружина ніде не працює, не має самостійного доходу, та хоче виїхати з України і з дітьми проживати не бажає. Тому позивач просить визначити місце проживання неповнолітніх дітей з ним. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав повністю та просив його задовольнити з підстав, наведених в ньому. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні не заперечила проти позову та не заперечує, щоб їхні неповнолітні діти проживали з батьком [PERSON] . У судове засідання представник служби у справах дітей Костринської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечують. Надали суду висновок. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку. У судовому засіданні встановлено, що у сторін по справі [PERSON] та [PERSON] є діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серія [NUMBER] та серія [NUMBER] . Також в матеріалах справи є висновок органу опіки та піклування Костринської сільської ради Ужгородського району, де зазначено про доцільність визначити місце проживання малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] за місцем проживання батька [PERSON] , [INFO] . З матеріалів справи також вбачається, що позивач по справі [PERSON] взятий на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою [ADDRESS] . Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів. Поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Нормами ч 1, ч. 2 ст. 161 СК України передбачено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей (ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства"). Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Право на свободу вибору місця проживання кожному гарантоване ст. 33 Конституції України. Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Принцип статті 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що випливає як зі змісту статті 141 Сімейного кодексу України, Так зі змісту Конвенції про права дитини, тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, рівно як і батько дитини, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини батьки можуть реалізувати свої права шляхом домовленості між собою щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Враховуючи всі обставини справи в сукупності, з огляду на визначений Декларацією прав дитини принцип, діючи винятково в інтересах дітей, враховуючи вік дітей, приймаючи до уваги особисті якості матері та батька, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, та довідку про доходи позивача, інші обставини, суд вважає, що місцем проживання дітей слід визначити за місцем проживання батька, що буде відповідати їхнім інтересам та вимогам закону. При цьому визначення місця проживання дітей з батьком не позбавляє матір права виховувати дітей, утримувати їх та спілкуватися з ними, а батько не повинен чинити матері у цьому перешкод. Отже, за встановлених у судовому засіданні обставин,суд вважає, що позов слід задовольнити.

Outcome: approved