Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати останню такою, що втратила право користування його житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що після смерті [INFO] його діда [PERSON] він успадкував житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . В даному будинку зареєстрована відповідачка [PERSON] , яка не є членом сім`ї позивача, не пов`язана спільним побутом, а позивач як новий власник будинку заперечує проти її проживання в ньому. [PERSON] вважає, що реєстрація відповідачки порушує його права власника, так як створює перешкоди у користуванні житлом, тому він вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій останній просив суд позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі. В підготовчому засіданні 23.12.2021 відповідачка заперечила проти позову [PERSON] , оскільки померлий [INFO] [PERSON] є її батьком, вона постійно проживала в його будинку та вважає, що заповіт батько не міг скласти на [PERSON] та ставить під сумнів його законність. Також відповідачка повідомила, що дійсно у неї є інше житло в с. Забарине, але там мешкають її діти. Згідно вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про спадщину за заповітом посвідченим за реєстровим № 377 від 04 червня 2021 року. Також факт права власності на вищевказаний будинок за позивачем підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 259949432 від 04 червня 2021 року. Відповідно до довідки Зачепилівської селищної ради Харківської області № 253 від 07.10.2021 в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована [PERSON] . Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 287102309 від 26 листопада 2021 року [PERSON] є власником Ѕ частки домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. В силу ч.ч. 1,2 ст. 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Верховний Суд, аналізуючи норми права у Постановах від 15 серпня 2018 року у справі № 595/1271/16-ц, від 25 квітня 2019 року по справі № 761/13293/16-ц щодо співвідношення права володіння та права користування житлом, визначив, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Згідно ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В силу ст. 391 ЦК України, п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року із змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник, згідно вимог ст.ст. 16,319,321,391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. Згідно ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-4 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою: 4) оголошення фізичної особи померлою. Судом встановлено, що відповідачка не є членом родини позивача, вони не пов`язані спільним побутом та не мають взаємних прав та обов`язків, ніякої домовленості щодо користування житлом сторони не укладали, тому право власності позивача підлягає захисту судом у спосіб, що передбачений ст. 391 ЦК України, а саме шляхом визнання відповідачки [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved