Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

Позивач звернулась в суд із позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Позов обгрунтовує тим, що із відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, котрий рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 23.08.2019 був розірваний. Від спільного подружнього життя у них народився син [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що дитина проживає разом із нею. Вихованням і утриманням дитини займається вона. На даний час виник спір щодо визначення місця проживання дитини. Просить визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] разом із нею. В судове засідання позивач подала заяву в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд проводити розгляд справи у її відсутності, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не подавав заяв про розгляд справи за його відсутності та не подавав клопотань про відкладення судового розгляду, а тому судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, проти якого у поданій заяві не заперечила позивач. Враховуючи те, що в судове засіданні сторони не з`явились, тому згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази в сукупності, суд приходить до наступних висновків. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] . Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 23.08.2019 шлюб між сторонами розірвано. Судом встановлено, син [PERSON] проживає із позивачем. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Із системного тлумачення статей 3, 9 та 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (стаття 155 СК України). Відповідно до частини третьої статті 157 СК України, той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Отже, батьки дитини не тільки мають право на виховання дитини та й обов`язок виховувати дитину у атмосфері поваги до її прав, її людської гідності, в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини, сім`ї, свого народу та Батьківщини. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно з частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини першою та другою статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди. Вирішуючи даний спір, суд констатує, що на даний час син [PERSON] проживає з матір`ю, яка створила належні умови для його виховання та розвитку. Проте, для визначення місця проживання дітей з батьком, а отже розлучення їх з матір`ю необхідна наявність виняткових обставин, що передбачені ч.2 ст.161 СК України. З матеріалів справи вбачається, що такі виняткові обставини, які б зумовили необхідність розлучення неповнолітню дитину із матір`ю відсутні. Натомість, судом встановлено, що [PERSON] будучи матір`ю неповнолітньої дитини, усвідомлюючи свою відповідальність за його виховання та створення належних умов для проживання, розвитку і збереження здоров`я, забезпечує його належним доглядом та опікою, у повній та достатній мірі приділяє час дитині, задовольняє гармонійний розвиток його особистості в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Дані обставини підтверджують наявність тісного зв`язку матері із своєю дитиною, підтримання якого є життєво необхідним для дитини такого віку. Таким чином, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що неповнолітній чин [PERSON] має більшу прив`язаність до матері, отже проживання і збереження сімейних зав`язків саме з нею буде відповідати найкращим інтересам дитини.

Outcome: approved