Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-08 00:00:00

АТ «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз» звернулося до суду з даним позовом. Позов мотивує тим, що дане товариство на території Івано-Франківської області здійснює господарську діяльність з розподілу природного газу різним категоріям споживачів, в тому числі і побутовим споживачам (населенню) на підставі ліцензії, виданої НКРЕКП. Доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів до газорозподільної мережі для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2498. Такий договір укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу. Фактом приєднання побутового споживача [PERSON] до Типового договору розподілу природного газу є підписана нею заява-приєднання до умов договору розподілу природного газу, виписка з бази даних АТ «Івано-Франківськгаз», робочі листки контролера. Позивачем відповідачу було визначено місячну замовлену потужність по об`єкту даного споживача: на період з січня 2020 року по 31.12.2020 року включно - 44,80 м3 за кожен місяць; на період з січня 2021 року по 31.12.2021 року включно - 28,11 м3 за кожен місяць; на період з січня 2022 року по 31.12.2022 року включно - 26,17 м3 за кожен місяць. Проте відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання по своєчасному розрахунку за розподіл природного та за період з 01.01.2020 року по 30.04.2022 року допустила заборгованість за надану послугу з розподілу природного газу в загальній сумі 1655,87 грн. У зв`язку із не оплатою відповідачу було направлено досудове попередження про наявність заборгованості. Проте станом на 30.04.2022 року відповідач не сплатила вищевказаної суми боргу на розрахунковий рахунок стягувача. Крім того, Калуським міськрайонним судом було видано судовий наказ №345/111/22 про стягнення із [PERSON] на користь АТ «Івано-Франківськгаз» заборгованості. За заявою відповідача ухвалою Калуського міськрайонного суду від 31.01.2022 року вказаний судовий наказ скасовано. Тому позивач змушений звернутися до суду в порядку спрощеного позовного провадження із додержанням загальних правил щодо пред`явлення позову та просить стягнути з відповідача 1655,67 грн. заборгованості за послугу з розподілу природного газу, а також 2481 грн. сплаченого судового збору. Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 17.05.2022 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач подала до суду заяву, в якій повідомила, що нею 30.05.2022 року було оплачено всю суму заборгованості, а тому просить закрити провадження по справі. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, зокрема, якщо відсутній предмет спору. Закриття провадження - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. З огляду на викладене, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі №404/251/17. Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті норми п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні). Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18 (провадження №61-2018св19). Отже, оскільки відповідачкою було добровільно погашено наявну заборгованість після відкриття провадження у справі, то на момент відкриття провадження у справі предмет спору був наявний, тому відсутні передбачені законом підстави для закриття провадження у справі. Погашення відповідачкою заборгованості після відкриття провадження у справі по суті свідчить про визнання нею позову. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до п. 2 глави 1 розділу 6 Кодексу газорозподільних систем доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання (постачання) природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу. Відповідно до п. 4 гл. 3 Розділу 6 Кодексу ГРМ, договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору. Згідно з п. 7 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунку Оператора газорозподільних систем та /або документально підтвердження споживання природного газу. Фактом приєднання [PERSON] до Типового договору розподілу природного газу є підписана нею заява-приєднання до умов договору розподілу природного газу за адресою [ADDRESS] (а.с. 6) Отже, між сторонами по справі виникли правовідносини, пов`язані з наданням послуг розподілу природного газу. Положенням ст. 714 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До вказаного договору застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, і серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31.01.2022 року було скасовано судовий наказ №345/111/22 від 12.01.2022 року про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Івано-Фраківськгаз» 1361,68 грн. заборгованості за надані послуги та 227,00 грн. судового збору (а.с. 18-19). Матеріалами справи встановлено, що відповідач [PERSON] , як споживач послуг з розподілу природного газу, має заборгованість в розмірі 1655,67 грн. (а.с. 15-17). Дана сума заборгованості відповідачем не оспорена та не спростована. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими. Оскільки після відкриття провадження у справі відповідачкою добровільно погашено вказану суму заборгованості, то рішення суду в частині стягнення з [PERSON] на користь АТ «Івано-Фраківськгаз» 1655,67 грн. заборгованості - не звертати до виконання. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати. Водночас, оскільки відповідач після відкриття провадження у справі добровільно погасила заборгованість за послугу з розподілу природного газу, вказані дії, як вказувалось вище, суд розцінює, як визнання позову відповідачем. Особливості розподілу витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду урегульовані нормами ст. 142 цього Кодексу. Зокрема, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову . Враховуючи те, що позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 2481,00 грн. (а.с. 3), а відповідачем фактично визнано позов до початку розгляду справи по суті, то згідно із ч. 1 ст. 142 ЦПК України розподіл судових витрат необхідно здійснити таким чином: позивачу з державного бюджету повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 1240,50 грн., та стягнути з відповідачки на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого при зверненні з позовом до суду, що становить 1240,50 грн. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 526, 530, 610 ЦК України, ст.ст. 141, 142, 258-259, 263-265 ЦПК України,

Outcome: approved