Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, яким просила визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] та за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на: - житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] ; - земельну ділянку площею 0,1884 га, яка розташована у [ADDRESS] , передану для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 889899, виданий 18.12.2009 року Бросківською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010952101207, кадастровий номер - 5122080700:02:002:0041); - земельну ділянку площею 3,52 га, яка розташована на території Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 № 480299, виданий 01.04.2003 року Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 10-03-101). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що державним нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, що відсутні правовстановлюючі документи на ім`я спадкодавця на спадкове майно. В судове засіданні позивач [PERSON] не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, якою позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, якою позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належала земельна ділянка площею 3,52 га, яка розташована на території Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 480299, виданого 01.04.2003 року Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 10-03-101. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 19.12.2006 року виконкомом Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1220 ЦК України відкрилась спадщина, до якої входить вищезазначене спадкове майно. Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до заповіту, посвідченого 21.03.2001 року секретарем Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого в реєстрі за № 58, [PERSON] заповіла усе її майно де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй належатиме на день смерті, і на що вона матиме право за законом - доньці [PERSON] . Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), заповіт [PERSON] від 21.03.2001 року, зареєстрований за № 58 не змінювався та не скасовувався. Відповідно до заповіту, посвідченого 11.08.2004 року секретарем Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого в реєстрі за № 400, [PERSON] належний їй на праві приватної власності державний акт серії Р1 № 480299, виданий на підставі розпорядження Ізмаїльської районної державної адміністрації від 11.09.2002 року № 755, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 10-03-101 - своїй доньці [PERSON] . Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), заповіт [PERSON] від 11.08.2004 року, зареєстрований за № 400 не змінювався та не скасовувався. Частиною 1 ст. 1241 ЦК України, встановлено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та не працездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, особою, яка має право на обов`язкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту являється [PERSON] , чоловік спадкодавця, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , повторно виданим 27.05.1969 року Бросківською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Як було встановлено судом, позивач [PERSON] будучи спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON] у встановлений законом строк звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом, тобто вважається такою, яка фактично прийняла спадщину відповідно до вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 14.12.2010 року Виконкомом Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно ст. 1220 ЦК України відкрилась спадщина на спадкове майно до якої входить: - житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , який належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок [ADDRESS] , виданого 20.09.1988 року виконавчим комітетом Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області; - земельна ділянка площею 0,1884 га, яка розташована у [ADDRESS] , переданої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 889899, виданого 18.12.2009 року Бросківською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010952101207, кадастровий номер - 5122080700:02:002:0041. За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON] , померлого [INFO] - відсутня. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] є донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 27.05.1969 року Бросківською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 07.11.1987 року Саф`янською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, згідно якого [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Позивач [PERSON] на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] що підтверджено довідкою № 244 від 22.02.2022 року, наданою виконавчим комітетом Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, тому вважається такою, що фактично прийняла спадщину згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права власності на спадкове майно судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи викладене, іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved