Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог - Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Позовні вимоги мотивує тим, що 10 червня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між сторонами, про що було складено відповідний актовий запис № 644. Від шлюбу мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . З кінця 2019 року сімейне життя сторін, внаслідок погіршення відносин в родині. Позивачка вказує, що сторони мають діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, втратили один до одного почуття поваги та любові, не піклуються один про одного, є практично чужими людьми, перестали вести спільне господарство, не пов`язані спільним побутом, просить шлюб розірвати. Щодо визначення місця проживання дитини зазначає, що в інтересах дитини донька має проживати саме з позивачкою. Також вказує, що в жодному разі зі своєї сторони не буде перешкоджати побаченням відповідача з дитиною, тому, просить задовольнити і цю позовну вимогу. Ухвалою суду від 17.08.2021 прийнято до розгляду, відкрито загальне провадження по справі та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Службу у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради. 05 жовтня 2021 року від відповідача надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, у якій відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним [PERSON] вказує, що не заперечує проти позовної вимоги [PERSON] щодо розірвання шлюбу. Натомість місце проживання малолітньої доньки [PERSON] просить визначити разом з ним. Зазначає, що постійно піклується про доньку, бере участь у її духовному та фізичному розвитку, разом з дитиною відвідує місця дозвілля та відпочинку. Також, має упорядковане житлове приміщення, де він з донькою і проживає, зокрема і на даний час, а отже, проживання доньки з батьком буде відповідати найкращим її інтересам. Донька відвідує заклад дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу № 12 художньо-естетичного напрямку Рівненської міської ради, який розташований поблизу помешкання [PERSON] . Ухвалою суду від 05.10.2021 зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог - Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. 04 листопада 2021 року надійшов відзив на зустрічну позовну заяву від позивачки за первісним позовом, в якому вона вказала, що аргументи [PERSON] щодо відсутності у неї належного для утримання дитини житла та доходу є неправдивими. Просить первісний позов про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини задовольнити повністю, а у задоволенні зустрічної позовної заяви про визначення місця проживання дитини відмовити. 23 листопада 2021 року на адресу суду надійшов висновок Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради від 19.11.2021 № 08-2160, у якому вказано, що орган опіки та піклування вважає за доцільне визначати місце проживання дитини з матір`ю. Ухвалою суду від 16.03.2022 підготовче провадження у справі за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог - Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог - Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, про визначення місця проживання дитини закрито та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивачка за первісним позовом та відповідачка за зустрічним не з`явилася, її представниця - адвокат Бойчук О.П. підтримала позовні вимоги первісного позову та просила їх задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просила суд відмовити. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним у судовому засіданні позовні вимоги первісного позову визнав в частині розірвання шлюбу, в частині позовних вимог про визначення місця проживання дитини не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Крім того, просив суд вимоги зустрічного позову задовольнити. Представниця органу опіки і піклування Подкаура О.М. в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування та просила суд прийняти законне рішення в інтересах дитини. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши думку учасників процесу, судом встановлено таке. Сторони уклали шлюб 10.06.2011, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , повторно виданого Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м.Львів), актовий запис № 644. Сторони у справі є батьками [PERSON] , що стверджується свідоцтвом серії [NUMBER] , виданим 13 липня 2021 року Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), актовий запис №1209. Згідно з довідкою про склад сім`ї та/або кількість зареєстрованих осіб у житловому приміщенні від 21.09.2021 № 52473, виданою ЦНАП у м.Рівному, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано дві особи: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності № 31828108 від 29.12.2014, [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 1/12 частка квартири за адресою: [ADDRESS] . Згідно з копією довідки від 24.09.2021, виданої закладом дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу № 12 художньо-естетичного напрямку Рівненської міської ради, вихователі групи № 9 [PERSON] , [PERSON] засвідчили те, що [PERSON] справді приймає участь у житті дитини [PERSON] , виконує свої батьківські обов`язки, цікавиться життям дитини в групі. Відповідно до копії договору оренди житла від 11.10.2021, [PERSON] орендувала квартиру за адресою: [ADDRESS] . Як стверджується довідкою закладу дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу № 12 художньо-естетичного напрямку Рівненської міської ради від 08.10.2021, вихователі групи № 9 [PERSON] , [PERSON] засвідчили те, що [PERSON] справді приймає участь у житті дитини [PERSON] , виконує свої материнські обов`язки, цікавиться життям дитини в групі. Згідно з довідкою від 19.10.2021, виданою Комунальним некомерційним підприємством "Центр первинної медико-санітарної допомоги "Північний" Рівненської міської ради, дитина [PERSON] , [INFO] , взята на облік сімейного лікаря [PERSON] з 28.09.2018 на підставі декларації № 0001-1Т22-Т100 укладеної між закладом охорони здоров`я та її матір`ю - [PERSON] . За час перебування на обліку дитини, її станом здоров`я опікується мама, приводить дитину на консультації, періодичні огляди та профілактичні щеплення. Згідно довідки від 15.10.2021, виданої художньою студією "Арт-Маестро", дитина [PERSON] , [INFO] , дійсно відвідує дану студію, протягом усього періоду відвідування - дитиною опікується матір [PERSON] . Відповідно до довідки від 13.10.2021, виданої Центром розвитку дитини "Радік", дитина [PERSON] , [INFO] , дійсно відвідувала розвиваючі заняття в Центрі, протягом усього періоду відвідування - дитиною опікується матір [PERSON] . У довідці від 13.10.2021, виданою Дитячим центром всебічного розвитку "Перлинка", повідомляється, що дитина [PERSON] , [INFO] , дійсно відвідувала розвиваючі заняття в Центрі, протягом усього періоду відвідування - дитиною опікується матір [PERSON] . Відповідно до долучених до матеріалів справи дублікатів чеків та копій квитанцій про оплату, сплачувалися послуги за навчання, харчування та інші витрати на дитину [PERSON] , [INFO] (платник згідно вказаних платіжних документів: [PERSON] та [PERSON] ). Згідно з копією Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, [PERSON] 3.01.10.2021 зареєстрована як фізична особа-підприємець. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Рівненської міської ради № 08-2160 від 19.11.2021, за результатами засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради, місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , доцільно визначити з матір`ю - [PERSON] . Щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог - Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, суд дійшов такого висновку. Свої позовні вимоги позивачка за первісним позовом мотивує тим, що шлюб фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечать її інтересам. Враховуючи вимоги ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи визнання відповідачем за первісним позовом позовних вимог про розірвання шлюбу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що первісний позов слід задовольнити з огляду на таке. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , повторно виданого Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), актовий запис № 644, сторони зареєстрували шлюб 10.06.2011. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища чоловікові [PERSON] , дружині [PERSON] . Згідно з частиною 3 статті 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. За змістом статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про ..розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і ..збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивачка за первісним позовом має бажання розлучитися та відповідач за первісним позовом не заперечує проти розірвання шлюбу. Відповідно до частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд прийшов до переконання про доцільність розірвання шлюбу, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Відповідно до частини 2 статті 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно з абзацом 2 частини 3 статті 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Стосовно позовної вимоги за первісним та зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини, суд зазначає, що згідно зі ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Отже, при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до статті 11 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною першою статті 14 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно зі статтею 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Відповідно до вимог статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч.1 ст.141 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до положень ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.12.2016 по справі № 6-2445цс16. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. За змістом статті 31 ЦК України, малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У частині 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Ухвалюючи рішення в справі "М. С. проти України" від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому, Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. На підставі викладеного та з огляду на подані сторонами докази, при вирішенні питання про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , суд враховує вік малолітньої дитини, яка не може дати об`єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно, відомості про те, що на цей час дитина проживає разом з матір`ю, за місцем проживання дитини створені всі умови для дитини, добросовісне виконання матір`ю батьківських обов`язків, доказів зворотнього суду не подано, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, чи негативно впливали на її виховання та розвиток. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Позивачка за первісним позовом довела належними та допустимими доказами, що вона піклується про дитину, забезпечує її всім необхідним, дитина останнім часом проживала з нею в житлі, що повністю відповідає потребам дитини. Тому, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовної вимоги та необхідність визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, [PERSON] . Крім того, визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю не позбавляє права відповідача за первісним позовом у справі спілкуватися з дитиною та не обмежує його у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки батько дитини у разі визначення місця проживання останньої з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, прояву турботи відносно неї та участі у її вихованні. При цьому твердження відповідача за первісним позовом, висловлені у судовому засіданні 02.06.2022, про те, що [PERSON] чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною та її вихованні, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до вимог статті 159 СК України, питання щодо усунення перешкод тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, в разі спору вирішується судом. Усунення перешкод у спілкуванні з донькою та визначення участі батька у її вихованні не є предметом спору у цій справі. Таким чином, з`ясувавши обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні та оцінені на предмет їх належності, допустимості та достовірності, суд приходить до висновку про обґрунтованість первісних позовних вимог про визначення місця проживання малолітньої доньки з матір`ю і їх повного задоволення та відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог. Крім того, інші доводи позивача за зустрічним позовом, викладені у зустрічній позовній заяві не спростовують висновків суду про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та наявність підстав для задоволення первісного позову. Також суд звертає увагу, що беручи до уваги обставини цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини та забезпечити доброзичливе спілкування один з одним, суд вважає, що визначаючи місце проживання малолітньої дитини сторін у цій справі з матір`ю, дійшов висновку про те, що зазначене буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, сприятиме її повноцінному вихованню та розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. При цьому, судом враховується, що батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про її здоров`я, стан розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати. Також суд звертає увагу, що у разі зміни обставин у відносинах сторін спору, в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.

Outcome: approved