Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

В квітні 2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , на земельну ділянку площею 0,369 га (для обслуговування житлового будинку 0,10 га та ведення особистого підсобного господарства 0,269 га), що розташована на територіїСтарокостянтинівської міської ради Хмельницької області по [ADDRESS] , що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ХМ №03611, виданого Старокостянтинівською міською радою Хмельницької області 06 вересня 1999 року. Вказує, що вона являється єдиним спадкоємцем останньої. Проте не має змоги оформити свої спадкові права на заявлену земельну ділянку через наявні виправлення в правовстановлюючому документі адреси розташування землі, що стало підставою відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Позивачка подала до суду заяву, якою підтримала позовні вимоги за обставин на їх обґрунтування, просила справу розглянути без її участі. Представник відповідача визнала позов, просила справу розглянути у її відсутність, про що подала відповідну заяву. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом можуть бути, зокрема, фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно чинного на час відкриття спадщини законодавства, спадкоємцем, що прийняв спадщину, вважається особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, ця особа не заявила про відмову від спадщини, а також спадкоємцем, що прийняв спадщину, є особа, яка на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем, однак у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] в м. Старокостянтинові Хмельницької області, про що складено відповідний актовий запис № 388 згідно даних свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 16 грудня 2016 року Старокостянтинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області. [PERSON] за життя заповіла все майно позивачці [PERSON] , заповіт посвідчено Сарело Т.П., приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Хмельницької області 10 вересня 2016 року за р. №1228. Згідно витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), наданого [PERSON] , приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Хмельницької області від 26 квітня 2017 року за №47540765 даний заповіт є чинним. Зі змісту копій матеріалів спадкової справи № 29/2017, заведеної приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Хмельницької області Сарело Т.П. 26 квітня 2017 року вбачається, що єдиним спадкоємцем до майна померлої [INFO] [PERSON] являється позивачка [PERSON] , яка вже частково оформила свої спадкові права на інше спадкове майно. До складу спадкового майна після смерті [PERSON] увійшла: земельна ділянка площею 0,369 га (для обслуговування житлового будинку 0,10 га та ведення особистого підсобного господарства 0,269 га), що розташована на території Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області по [ADDRESS] , що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ХМ №03611, виданого Старокостянтинівською міською радою Хмельницької області 06 вересня 1999 року згідно рішення Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 26 серпня 1999 року за №233. Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 16 січня 2018 року (справа №683/2383/17, провадження №2-о/683/13/2018) встановлено, в тому числі, факт належності [PERSON] вказаного вище правовстановлюючого документа на заявлену нерухомість у зв`язку із невірним зазначенням анкетних даних власника земельної ділянки. Листом приватного нотаріуса Старокостянтинівського районного нотаріального округу Хмельницької області Сарело Т.П. від 19 червня 2018 року за №162/01-16 позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на заявлену нерухомість через наявні в правовстановлюючому документі виправлення адреси розташування спадкової земельної ділянки. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, викладених в абзаці другому пункту 23 постанови Пленумом Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Положеннями ст. ст. 316, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Проаналізувавши зібрані у судовому засіданні докази кожний окремо та у їх сукупності, суд приходить до переконання, що спадкодавець [PERSON] за свого життя набула право власності на вищевказану земельну ділянку відповідно до закону. Приймаючи до уваги те, що позивачка є її спадкоємцем за заповітом та частково вже оформила свої спадкові права на інше спадкове майно, відсутній спадковий спір, однак вона не може оформити право власності на вказане спадкове майно у зв`язку із виправленнями в правовстановлюючому документі на спадкове майно, враховуючи, що іншого шляху для захисту спадкових прав позивачка не має, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки вони законні, обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи. Оскільки позивачка не наполягала на стягненні судових витрат, тому їх слід залишити за позивачкою.

Outcome: approved