Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення коштів за договором про надання правової допомоги. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є адвокатом та здійснює свою адвокатську діяльність відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». 24.10.2019 року між нею та відповідачкою був укладений Договір № 4 про надання правової допомоги, предметом якого є надання правової допомоги, передбаченої п. 1.1.1-1.1.4 Договору, для можливості відповідачу закрити договір про надання споживчого кредиту від 25.04.2008 року № 1134009100, а також анулювання заборгованості по кредитному договору, укладеному з АТ «УкрСиббанк». Згідно п. 1.1 Договору адвокат взяла на себе зобов`язання надати необхідну правову допомогу клієнту у ПАТ «УкрСиббанк» щодо закриття договору про надання споживчого кредиту від 25.04.2008 року та анулювання заборгованості по кредиту. Згідно із п. 7.1 Договору він набирає чинності з моменту його підписання та діє до моменту досягнення позитивного результату або виконання адвокатом всіх дій, необхідних для досягнення позитивного результату по справі для клієнта. Умовами Договору передбачено, що на підтвердження факту надання адвокатом клієнту правової допомоги складається звіт (акт приймання-передачі) адвокатських послуг і направляється (вручається) клієнту. Пунктом 4.3 Договору передбачено, що за дання правової допомоги клієнт сплачує грошові кошти адвокату у розмірі 3500, 00 доларів США. На виконання умов Договору позивачкою було надіслано відповідачу Акт (звіт) виконаних робіт (наданих послуг) № 1 від 20.03.2021 року та лист від 20.03.2021 року з вимогою виконати умови Договору щодо сплати грошових коштів. Вказаний акт був отриманий відповідачем, однак вона його не підписала, при цьому надіслала на адресу адвоката претензію до акту. 14.04.2021 року позивачем було надіслано на адресу відповідача досудову вимоги від 14.04.2021 року. Враховуючи те, що до цього часу розрахунок відповідачем не здійснений, незважаючи на виконання умов договору позивачем, позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь суму боргу за договором від 24.10.2019 року у розмірі 93475, 90 грн., пеню за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 137408, 25 грн., 3 % річних у розмірі 1129, 38 грн., а також судові витрати у справі. 29.09.2021 року до суду надійшов Відзив відповідача на позовну заяву. Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач вказує про те, що між сторонами, дійсно, був укладений Договір від 14.10.2019 року № 4. Але при цьому свої зобов`язання за Договором позивач не виконала, станом на 29.09.2021 року Договір від 25.04.2008 року, укладений між відповідачем та Банком, не закритий. Враховуючи те, що грошові кошти у розмірі 3500, 00 доларів США відповідач повинна була сплатити після повного закриття договору про надання споживчого кредиту, а договір до цього часу не закритий, відповідач вважає, що не повинна сплачувати адвокату грошові кошти. На підставі викладеного відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити. 10.11.2021 року до суду надійшли письмові пояснення відповідача у даній справі, в яких вона просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 08.12.2021 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди на невиконання умов договору від 24.10.2020 року. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 08.12.2021 року у прийнятті зустрічного позову відповідачці відмовлено. У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві. Позивачка у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у своїй заяві просить проводити розгляд справи в її відсутність. Вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є адвокатом та здійснює свою адвокатську діяльність відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», що підтверджується відповідними письмовими доказами. 24.10.2019 року між позивачкою [PERSON] та відповідачкою [PERSON] був укладений Договір № 4 про надання правової допомоги. Предметом даного Договору є надання правової допомоги, передбаченої п. 1.1.1-1.1.4 Договору, для можливості відповідачу закрити договір про надання споживчого кредиту від 25.04.2008 року № 1134009100, а також анулювання заборгованості по кредитному договору, укладеному з АТ «УкрСиббанк». Згідно п. 1.1 Договору адвокат взяла на себе зобов`язання надати необхідну правову допомогу клієнту у ПАТ «УкрСиббанк» щодо закриття договору про надання споживчого кредиту від 25.04.2008 року та анулювання заборгованості по кредиту. Згідно із п. 7.1 Договору він набирає чинності з моменту його підписання та діє до моменту досягнення позитивного результату або виконання адвокатом всіх дій, необхідних для досягнення позитивного результату по справі для клієнта. Пунктом 2.3 Договору визначено, що послуги, надані адвокатом, можуть виконуватися та надаватися Клієнту у вигляді друкованої продукції, на магнітних носіях, через телефонні мережі, поштою та в усній формі. Також п. 9.1 Договору передбачено, що клієнт дав згоду на отримання ним звернень (повідомлень, звітів, запитів тощо) засобами СМС-розсилок, поштового зв`язку, електронною поштою, телефонним та/або факсимільним зв`язком. Умовами Договору передбачено, що на підтвердження факту надання адвокатом клієнту правової допомоги складається звіт (акт приймання-передачі) адвокатських послуг і направляється (вручається) клієнту. Пунктом 4.3 Договору передбачено, що за дання правової допомоги клієнт сплачує грошові кошти адвокату у розмірі 3500, 00 доларів США, що еквівалентно на день підписання договору 86453, 50 грн. На виконання умов Договору позивачкою було надіслано відповідачу Акт (звіт) виконаних робіт (наданих послуг) № 1 від 20.03.2021 року та лист від 20.03.2021 року з вимогою виконати умови Договору щодо сплати грошових коштів. Вказаний акт був отриманий відповідачем, однак вона його не підписала, при цьому надіслала на адресу адвоката претензію до акту. 14.04.2021 року позивачем було надіслано на адресу відповідача досудову вимогу від 14.04.2021 року, відповідно до якої зазначено, що умови Договору адвокатом виконані у повному обсязі, а тому претензія відповідача є безпідставною і вона зобов`язана сплатити грошові кошти адвокату. Також даної вимогою було повідомлено відповідача про розірвання Договору в односторонньому порядку з ініціативи адвоката та про виплату адвокату гонорару у подвійному розмірі, як це передбачено п. 7.4 Договору. Враховуючи те, що відповідачкою не було виконано свої зобов`язання стосовно виплати адвокату гонорару, позивач звертається до суду з даним позовом. Вирішуючи по суті позовні вимоги, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 6 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець не несе відповідальності за невиконання, прострочення виконання або інше неналежне виконання зобов`язання та недоліки у виконаних роботах, або наданих послугах, якщо доведе, що вони виникли з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили. Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з положеннями ст.. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Як вбачається з письмових матеріалів справи, згідно п. 1.1.1 - 1.1.4 Договору від 24.10.2019 року адвокат бере на себе наступні зобов`язання: п. 1.1.1 - підготувати пакет документів для звернення до Банку з заявою про добровільне врегулювання заборгованості по кредитному договору № 11340091000 від 25.04.2008 року шляхом відступлення прав вимоги; п. 1.1.2 - підготувати заяву до Банку про добровільне врегулювання заборгованості по кредитному договором № 11340091000 від 25.04.2008 року шляхом відступлення прав вимоги; п. 1.1.3 - здійснити вивчення договору комісії на вчинення правочину (ів) щодо придбання права вимоги за вищезазначеним кредитним договором, для його підписання Клієнта з факторинговою компанією; п. 1.1.4 - провести переговори з Банком, факторинговою компанією щодо анулювання заборгованості по кредиту та здійснити необхідні розрахункові операції від імені Клієнта, у разі неможливості його особистої присутності. На підтвердження виконання вказаних пунктів Договору позивачем надано суду звернення до АТ «УкрСиббанк», витяг з комп`ютерного носія щодо утворення даного документу та внесення змін до нього 21.11.2019 року, опису цінного листа з повідомленням від 23.11.2019 року про направлення звернення з пакетом документів та його вручення адресату. Крім того, позивачем надано до суду докази на підтвердження виконанню нею п. 1.1.3 та 1.1.4 Договору, а саме: лист Банку до ТОВ «Фінстрім» від 27.08.2020 року про те, що Банком було прийнято рішення про відступлення права вимог за Договором про надання споживчого кредиту; відповідь Банку від 23.04.2021 року про те, що [PERSON] проводились переговори щодо ідентифікації [PERSON] відповідно до процедури Банку, яка за умовами Банку є обов`язковою, переговори щодо необхідності оплати Клієнтом судових витрат, понесених Банком в процесі ініціювання примусового стягнення заборгованості, щодо неявки Клієнта на призначену дату угоди; відповідь ТОВ «Фінстрім» від 18.03.2021 року про те, що на підставі зібраного пакету документів та заяви до Банку про добровільне врегулювання заборгованості по кредитному договором шляхом відступлення права вимоги, які було надано Банку, Товариства зверталось до останнього з комерційними пропозиціями щодо придбання боргу [PERSON] шляхом відступлення права вимоги за договором про надання споживчого кредиту, згідно переговорів, що неодноразово проводились, за результатами проведеного аналізу Банком було прийнято рішення про відступлення прав вимоги за договором та встановлена рекомендаційна сума відступлення та сума часткового погашення кредитної заборгованості за кредитним договором, при цьому [PERSON] було пройдено належну ідентифікацію особи в банківській установі та здійснено платіж погашення судових витрат, будь-яких інших дій вчинено не було; Витяг з інтернету з електронної пошти адвоката щодо отриманої кореспонденції від ТОВ «Фінстрім», а саме переписка від 28.08.2020 року про отримання листа Банку стосовно проведення переуступки, переписка від 15.02.2019 року та 28.12.2020 року про отримання від Товариства на вивчення договору комісії на вчинення правочинів щодо придбання права вимоги тощо; переписка з [PERSON] щодо планування зустрічей для закриття питання з Банком; заява [PERSON] для Банку від 24.04.2020 року про підтвердження готовності на надання Банку суми коштів у розмірі 10000, 00 доларів США з урахуванням суми судового збору, для здійснення Банком повного списання заборгованості; квитанція № 34 від 04.08.2020 року про сплату судового збору [PERSON] на виконання однієї з умов рішення банку про відступлення права вимоги; заява [PERSON] від 16.09.2020 року про продовження дії пропозиції за результатами прийнятого Банком рішення про відступлення права вимоги та довідка до неї; довідка «Ніколаб» від 26.12.2020 року про результати дослідження [PERSON] . Позивач вказує про те, що нею виконано всі умови Договору від 24.10.2019 року, а тому у неї виникло право отримання гонорару у розмірі 3500, 00 доларів, які відповідач сплатити відмовляється. Відповідно до п. 1.1 Договору про надання правової допомоги № 4 від 24.10.2019 року адвокат бере на себе зобов`язання надавати необхідну правову (правничу) допомогу Клієнту в ПАТ «УкрСиббанк» щодо закриття договору про надання споживчого кредиту від 25.04.2008 року та анулювання заборгованості по кредиту. Пунктом 4.4 Договору визначено, що гонорар сплачується Клієнтом протягом 7 днів з моменту отримання звіту/акту-прийому щодо наданих послуг. Як вбачається з письмових матеріалів справи, адвокатом на адресу відповідача було направлено Акт (звіт) виконаних робіт (наданих послуг) № 1 від 20.03.2021 року за договором про надання правової допомоги № 5 від 24.10.2019 року. Отримавши вказаний Акт, відповідачкою було надіслано на адресу позивача претензію, відповідно до якої було запропоновано адвокату надати докази виконаних робіт з наданням відповідних документів. З наведеного вище вбачається, що позивачкою було надіслано на адресу відповідача Акт виконаних робіт за Договором про надання правової допомоги № 5, при цьому Акт виконаних робіт за Договором № 4 відповідачу наданий не був. Також суд звертає увагу на те, що матеріали справи містять звернення [PERSON] до ПАТ «УкрСиббанк, але воно не містить дати складання та підпису особу, а також банківська установа не підтвердила акту отримання даного документу. Крім того, відповідно до відомостей, що містяться в Єдиному реєстрі адвокатів України, адвокат Гоголєва О.А. отримала адвокатське посвідчення 08.10.2019 року, а отже мала можливість здійснювати адвокатську діяльність, починаючи з часу отримання адвокатського посвідчення та внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України. Таким чином, документи, долучені як докази до справи, датовані до 08.10.2019 року, не є належним доказом на підтвердження позовних вимог, оскільки на той час позивач не була адвокатом і здійснювала представництво інтересів відповідача на підставі довіреності. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження виконанню нею своїх зобов`язань за Договором від 24.10.2019 року № 4, а тому у відповідача на даний час не виникло жодних зобов`язань щодо оплати за вказаним договором у повному обсязі. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed