Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-26 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача завданні збитки в порядку регресу у розмірі 14000 грн. 00 коп. та понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.08.2017 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно\--страхова компанія» та МПП «ВИБІР» (страхувальник) було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/0305312. У відповідності до умов вказаного Полісу страхування ПрАТ «УПСК» взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «DAF», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 14.02.2018 року приблизно о 09 год. 30 хв. в м. Києві по вул. Визволителів 5, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «DAF», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », з напівпричепом «МАЗ», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] та автомобіля «MAN», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », що належить [PERSON] . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «MAN», державний реєстраційний номер « [NUMBER] » було завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. Відповідно до Постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 10.04.2018 року, відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «MAN», державний реєстраційний номер « [NUMBER] » - [PERSON] звернувся до ПрАТ «УПСК» з заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом № АМ/0305312. На підставі страхового акту №ОЦ/173/000/18/0112 від 15.03.2018 року власнику автомобіля «MAN», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », ПрАТ «УПСК» було виплачено страхове відшкодування в розмірі 14000 грн. 00 коп. Таким чином, загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «УПСК» склав 14000 грн. 00 коп. Статтею 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Право регресної вимоги виникло у ПрАТ «УПСК» з моменту виплати страхового відшкодування в повному обсязі, тобто 23 березня 2018 року, що підтверджується платіжним дорученням №643 від 23.03.2018 року. З метою досудового врегулювання спору, відповідачеві було направлено Вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, однак ніяких дій зі сторони відповідача проведено не було, щодо погашення заборгованості в добровільному порядку. 01.10.2020 року між ПрАТ «УПСК» (первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] (новий кредитор) укладено Договір №01/10/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор вступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку № 1 до Договору. В тому числі новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом №АМ/0305312 від 03.08.2017 року, тобто, до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми боргу. Ухвалою суду від 05.05.2021 року провадження у справі відкрито, справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 22.06.2021 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача проти задоволення позову заперечив з тих підстав, що позивач не падав належних та допустимих доказів щодо нанесення відповідачем збитків. Позивач не мав права на звернення до суду, оскільки претензію про відшкодування збитків в порядку регресу від 21.01.2021 року не направляв відповідачу у справі. Позивач обґрунтовує свій позов тією обставиною, що відповідач не повідомив страховика про настання страхового випадку, однак факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами, відповідач як особа, яка винна в ДТП, притягнута до адміністративної відповідальності, страхова компанія відповідача визнала такий факт, добровільно сплативши страхове відшкодування, а отже підстав для задоволення позову у зв`язку з неповідомленням відповідачем страховика про настання страхового випадку немає. Окрім того відповідач по справі не є належним відповідачем у справі, оскільки на час вчинення ДТП перебував у трудових відносинах з власником транспортного засобу. 01.07.2021 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив до позову мотивована тим, що твердження представника відповідача про те, що позивачем не надано належних та неоспорюваних доказів на підтвердження міри шкоди, завданої власнику автомобіля MAN, державний номерний знак [NUMBER] , є безпідставними, оскільки матеріали справи містять належні та достатні докази щодо розміру заявлених вимог та факту виплати страхового відшкодування. З боку ПрАТ «УПСК» (первинного кредитора) направлялась претензія про відшкодування збитків в порядку регресу. Однак, відповідач проігнорував даний лист, не забравши його у відділенні поштового зв`язку, так лист повернувся ПрАТ «УПСК» у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання. Окрім того, чинним цивільним законодавством не передбачено обов`язку у кредитора (позивача), проводити досудове врегулювання, шляхом направлення боржнику (відповідачу) претензії (вимоги). Постанова суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності за фактом вчинення ДТП має преюдиційне значення при прийнятті рішення стосовно здійснення виплати страхового відшкодування. Законом встановлено обов`язок страхувальника (водія забезпеченого транспортного засобу) невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо\--транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди у строки і за умов, визначених у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Представник позивача в судове засідання не з`явилися, проте письмовою заявою від 07.05.2022 року прохав суд розглядати справу без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримав повністю. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у відзові на позов. З`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що в задоволенні позову ФОП [PERSON] слід відмовити з огляду на таке. Судом встановлено, що 03.08.2017 року між ПрАТ «УПСК» та МПП «ВИБІР» (страхувальник) було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/0305312 (а.с.10). У відповідності до умов вказаного Полісу страхування ПрАТ «УПСК» взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «DAF», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 14.02.2018 року о 09 год. 30 хв. в м. Києві по вул. Визволителів 5, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «DAF», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », з напівпричепом «МАЗ», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] та автомобіля «MAN», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », що належить [PERSON] . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «MAN», державний реєстраційний номер « [NUMBER] » було завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. Відповідно до Постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 10.04.2018 року, відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с.13-14). Власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «MAN», державний реєстраційний номер « [NUMBER] » - [PERSON] звернувся до ПрАТ «УПСК» з заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом № АМ/0305312. На підставі страхового акту №ОЦ/173/000/18/0112 від 15.03.2018 року власнику автомобіля «MAN», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », ПрАТ «УПСК» було виплачено страхове відшкодування в розмірі 14000 грн. 00 коп. (а.с.22-23) Таким чином, загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «УПСК» склав 14000 грн. 00 коп. Право регресної вимоги виникло у ПрАТ «УПСК» з моменту виплати страхового відшкодування в повному обсязі, тобто 23 березня 2018 року, що підтверджується платіжним дорученням №643 від 23.03.2018 року (а.с23). З метою досудового врегулювання спору, відповідачеві було направлено Вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, однак лист повернувся ПрАТ «УПСК» у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання (а.с.24, 87-88). 01.10.2020 року між ПрАТ «УПСК» (первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] (новий кредитор) укладено Договір №01/10/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор вступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку № 1 до Договору. В тому числі новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом №АМ/0305312 від 03.08.2017 року (а.с.5-9). В той же час судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з власником МПП «Вибір», на момент вчинення ДТП, яка сталася у робочий час, що підтверджується подорожнім листом вантажного автомобіля № 32 від 13.02.2018 року, згідно якого відповідач - [PERSON] в цей день (14.02.2018 року) керував автомобілем DAF, державний номер [NUMBER] , з причепом МАЗ, державний номер [NUMBER] , які належать МПП Вибір» (страхувальнику цивільно-правової відповідальності) та виконував покладені на нього службові обов`язки. Факт перебування [PERSON] в трудових відносинах з МПП «Вибір» на момент вчинення ДТП також підтверджується: довідкою МПП «Вибір» № 18 від 09.06.2021 року згідно якої [PERSON] працює в МПП «Вибір» водієм вантажного автомобіля з 16.06.2017 року згідно наказу № 5 від 16.06.2017 року, та станом на 14.02.2018 року перебував у трудових відносинах на посаді водія вантажного автомобіля; копією наказу МПП «Вибір» № 5 від 16.06.2017 року про прийняття на роботу [PERSON] ; копією наказу МПП «Вибір» № 24 від 13.07.2017 року про призначення [PERSON] відповідальним за автомобілем DAF FT CF 85.410, державний номер [NUMBER] ; копією Табеля обліку використання робочого часу за лютий 2018 року МПП «Вибір», згідно якого [PERSON] 14.02.2018 року перебував на роботі МПП «Вибір» водієм вантажного автомобіля; копією трудової книжки серія [NUMBER] , виданої на ім`я [PERSON] та посвідченої МПП Вибір», з останнім записом за № 29 про прийом [PERSON] на роботу водієм вантажного автомобіля (а.с.64-74). Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05.12.2018 року зазначила, що відповідно до частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України) шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Тобто нормами частини другої статті 1187 ЦК України, визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець. Згідно з підпунктами «г» і «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1статті 38 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-ІVстраховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо ДТП визначено в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам ПДР; а також якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1статті 33 цього Закону. Таким чином, норми спеціального Закону №1961-ІVнадають страховику, який виплатив страхове відшкодування, альтернативне право на звернення з позовом у порядку регресу до водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, у визначених Законом випадках. Однак, згідно із частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року (справа № 6-108цс13). Таким чином, альтернатива, визначена підпунктом 38.1.1 пункту 38.1статті 38 Закону № 1961-ІV, до спірних правовідносин не застосовується. Виняток із загального правила, визначеного частиною другою статті 1187 ЦК України, викладено у частинах третій та четвертій цієї статті, відповідно до яких особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах; якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Зі свого боку, фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК України). Враховуючи викладене, суд вважає, що у спірних правовідносинах [PERSON] не є належним відповідачем, а тому в задоволенні позову ФОП [PERSON] в частині стягнення з нього збитків слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed