Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-31 00:00:00

[PERSON] звернулася суду з позовною заявою до Закладу післядипломної освіти «Українська школа урядування», в якому просить стягнути з відповідача на свою користь вартість наданих послуг у розмірі 55 900,62 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 02 січня 2020 року, 31 січня 2020 року та 28 лютого 2020 року між нею та Центром підвищення кваліфікації працівників сфери управління Міністерства соціальної політики України були укладені цивільно-правові угоди, згідно з якими замовник доручив, а виконавець взяв на себе зобов`язання виконати роботу, передбачену цими угодами. Відповідно до вказаних угод сума винагороди виконавця становить по 18 633,54 грн за кожною угодою. Виплата винагороди здійснюється замовником після підписання актів приймання виконаних робіт. Однак після підписання актів приймання виконаних робіт винагорода сплачена не була. Позивач зазначає, що 30 березня 2020 року наказом Національного агентства України з питань державної служби було припинено державну організацію Центр підвищення кваліфікації працівників сфери управління Міністерства соціальної політики України та утворено Комісію з реорганізації державної організації Центр підвищення кваліфікації працівників сфери управління Міністерства соціальної політики України. Відповідно до відомостей з ЄДРПОУ кінцевим строком для заявлення кредиторами своїх вимог до відповідача було встановлено 01 червня 2020 року. Позивач вказує, що 07 травня 2020 року та 12 червня 2020 року до Комісії з реорганізації державної організації Центр підвищення кваліфікації працівників сфери управління Міністерства соціальної політики України нею подавалися заяви щодо визнання даного зобов`язання кредиторською заборгованістю з подальшою виплатою коштів за вищевказаними цивільно-правовими угодами. Однак листом від 22 червня 2020 року їй було відмовлено у задоволенні заяв, у тому числі, і щодо визнання цієї кредиторської заборгованості за цивільно-правовими угодами, без пояснення причин відмови. 15 липня 2020 року Центр підвищення кваліфікації працівників сфери управління Міністерства соціальної політики України було виключено із реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та приєднано до закладу післядипломної освіти - Української школи урядування, що належить до сфери управління Національного агентства України з питань державної служби. У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернулась до суду за захистом своїх порушених прав та просить позов задовольнити в повному обсязі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 лютого 2021 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 24 лютого 2021 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін за вищевказаним позовом. Оскільки розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторони в судове засідання не викликались. Згідно з даними розписки та зворотньго повідомлення про вручення поштових відправлень, сторони по справі отримали копії ухвал про відкриття провадження, відповідач - копію позовної заяви з додатками. 28 квітня 2021 року до суду надійшов відзив відповідача, в якому останній просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позовні вимоги є незаконними та необґрунтованими. Зазначає, що правочини укладені між позивачем та Центром підвищення кваліфікації працівників сфери управління Міністерства соціальної політики України в особі директора Дворніка О. П. не відповідають вимогам закону, суперечать інтересам держави, оскільки містять зобов`язання про незаконні витрати коштів з Державного бюджету України, зокрема, бюджетні асигнування на 2020 рік Центру не надавалися, кошторис не затверджувався. Факт укладення Центром угод без відповідних бюджетних асигнувань підтверджується листами Управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі від 20 жовтня 2020 року № 02-18/1206 та № 03?20/1208. Таким чином, в момент укладення Угод Центр в особі директора не набув у порядку, визначеному бюджетним законодавством, статусу розпорядника бюджетних коштів. Крім того, у задоволенні заяви позивача про визнання кредиторською заборгованістю невиплачених коштів було відмовлено, у зв`язку з тим, що зобов`язання по оплаті послуг за Угодами були взяті за відсутності бюджетних асигнувань, при цьому, будь-які зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення. У зв`язку з припиненням 14 липня 2020 року Центру підвищення кваліфікації працівників сфери управління Міністерства соціальної політики України, його майно було передано Українській школі урядування, відповідно до додатка № 2 до акту прийому-передачі від 10 червня 2020 року у реєстрі вимог кредиторів не вказана кредиторська заборгованість по вказаних Угодах. Також вважає, що угоди, укладені між позивачем та Центром є нікчемними, оскільки на момент їх укладення як позивач так і директор Центру знали про відсутність затвердженого кошторису та бюджетних асигнувань. Таким чином, Українська школа урядування не є правонаступником обов`язків замовника за Угодами, та не є зобов`язаною особою за позовною вимогою. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд установив, що 02 січня 2020 року між [PERSON] та Центром підвищення кваліфікації працівників сфери управління Міністерства соціальної політики України в особі директора Дворніка О. П. укладено цивільно-правову угоду № 5, за умовами якої замовник доручив, а виконавець взяв на себе зобов`язання виконати у січні 2020 року роботу, передбачену пунктом 1.1. даної угоди: - допомога у веденні бухгалтерського обліку та звітності Центру у січні 2020 року, а саме: формування річного балансу за 2019 рік; формування фінансових звітів за 2019 рік; відпрацювання нормативних документів Центру щодо діяльності у 2020 році; нарахування заробітної плати працівникам Центру та за договорам ЦПХ; взаємодія з УДКСУ щодо фінансової діяльності Центру; - систематизація всіх бухгалтерських та фінансових документів за 2019 рік, формування папок для зберігання документів; - допомога у виконанні та веденні поточних справ спрямованих на формування бюджетної політики Центру на 2020-2022 роки. Пунктами 2.2 та 2.3 угоди сторони узгодили суму винагороди в розмірі 18 633,54 грн та її виплату після підписання акту приймання виконаних робіт (а. с. 6). 31 січня 2020 року між [PERSON] та Центром підвищення кваліфікації працівників сфери управління Міністерства соціальної політики України був підписаний акт приймання виконаних робіт (наданих послуг) (а. с. 8). 31 січня 2020 року між [PERSON] та Центром підвищення кваліфікації працівників сфери управління Міністерства соціальної політики України була укладена цивільно-правова угода № 11 за умовами якої замовник доручив, а виконавець взяв на себе зобов`язання виконати у лютому 2020 року роботу, передбачену пунктом 1.1. даної угоди: - допомога у веденні бухгалтерського обліку та звітності Центру у лютому 2020 року, а саме: відпрацювання нормативних документів Центру щодо діяльності у 2020 році; нарахування заробітної плати працівникам Центру та за договорам ЦПХ; взаємодія з УДКСУ щодо фінансової діяльності Центру; - допомога у виконанні та веденні поточних фінансових питань (справ) спрямованих на формування бюджетної політики Центру на 2020-2022 роки. Пунктами 2.2 та 2.3. угоди сторонами була узгоджена сума винагороди виконавця в розмірі 18 633,54 грн та строки її виплати - після підписання акту приймання виконаних робіт (а. с. 9). 28 лютого 2020 року був підписаний акт приймання виконаних робіт (наданих послуг) (а. с. 11). 28 лютого 2020 року між [PERSON] та Центром підвищення кваліфікації працівників сфери управління Міністерства соціальної політики України укладена цивільно-правова угода № 17, предметом якої було виконання аналогічних робіт, що і в угоді № 11. Пунктами 2.2 та 2.3. угоди була визначена сума винагороди виконавцю в розмірі 18 633,54 грн та строки її виплати - після підписання акту приймання виконаних робіт (а. с.12). 30 березня 2020 року був підписаний акт приймання виконаних робіт (наданих послуг) до вказаної угоди (а. с.14). Розрахунок з [PERSON] після підписання актів приймання виконаних робіт проведений не був. Наказом Національного агентства України з питань державної служби № 57-20 від 30 березня 2020 року припинено державну організацію - Центр підвищення кваліфікації працівників сфери управління Міністерства соціальної політики України та утворено Комісію з реорганізації державної організації Центр підвищення кваліфікації працівників сфери управління Міністерства соціальної політики України (а. с. 46). Центр підвищення кваліфікації працівників сфери управління Міністерства соціальної політики України було виключено із реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та приєднано до закладу післядипломної освіти - Української школи урядування, що належить до сфери управління Національного агентства України з питань державної служби. Відповідно до пункту 7 Положення про Українську школу урядування, затвердженого наказом Національного агентства України з питань державної служби від 21 лютого 2019 року № 29-19, Українська школа урядування є правонаступником Центру підвищення кваліфікації працівників сфери управління Міністерства соціальної політики України (а. с. 17-19). Наказом Національного агентства України з питань державної служби № 57-20 від 30 березня 2020 ролу «Про реорганізацію Центру підвищення кваліфікації працівників сфери управління Міністерства соціальної політики України» була створена комісія з реорганізації Центру та встановлено 2-х місячний строк з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи для заявлення кредиторами Центру своїх вимог. [PERSON] подала до комісії заяву про визнання несплачених сум за укладеними з Центром угодами кредиторською заборгованістю. Протоколом № 4 комісії від 29 травня 2020 року в задоволенні вказаної заяви було відмовлено (а. с. 81). Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акта планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та Центром підвищення кваліфікації працівників сфери управління Міністерства соціальної політики України були укладені угоди, за умовами яких позивач зобов`язався виконати визначену у них роботу. Зі змісту укладених угод встановлено, що сторони погодили розмір оплати за виконання зобов`язань за вказаними угодами та визначили, що винагорода буде виплачена після підписання акту приймання виконаних робіт Отже, уклавши угоди на умовах, викладених у них, Центр підвищення кваліфікації працівників сфери управління Міністерства соціальної політики України тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в них закріплені. Разом з тим, після підписання актів Центр підвищення кваліфікації працівників сфери управління Міністерства соціальної політики України не виконав свої зобов`язання та винагороду позивачу за виконану роботу не виплатив. Згідно з пунктом 7 Положення про Українську школу урядування школа є правонаступником Центру підвищення кваліфікації працівників сфери управління Міністерства соціальної політики України. Ураховуючи викладене, невиконання Центром підвищення кваліфікації працівників сфери управління Міністерства соціальної політики України, а в подальшому його правонаступником, умов укладених з позивачем угод, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивача та їх задоволення. Посилання відповідача на те, що спірні угоди між позивачем та Центром укладались без відповідних бюджетних асигнувань, та вони є нікчемними, а Українська школа урядування не є правонаступником обов`язків замовника за угодами, суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Враховуючи, що згідно з Наказом Національного агентства з питань державної служби від 30 березня 2020 року № 57-20 Центр реорганізовано, а правонаступником майна, прав та зобов`язань визначено Українську школу урядування, то твердження відповідача про відсутність правонаступництва є необґрунтованими. Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. З огляду на викладене, підстави, на які посилається відповідач, не відносяться до тих, за наявності яких укладені між позивачем та Центром підвищення кваліфікації працівників сфери управління Міністерства соціальної політики України угоди можуть вважатися нікчемними. Крім того, згідно зі статтями 2, 23 БК України бюджетні кошти (кошти бюджету) - належні відповідно до законодавства надходження бюджету та витрати бюджету. Бюджетні установи - органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету. Бюджетні установи є неприбутковими. Будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Разом з тим, у пунктах 8.1., 8.2. Положення про Центр підвищення кваліфікації працівників сфери управління Міністерства соціальної політики України затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики 26 липня 2016 року № 823 (а. с. 55) зазначено, що Центр фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України та інших джерел, не заборонених законом. Додатковими джерелами надходжень є: кошти, одержані за підвищення кваліфікації та перепідготовку кадрів відповідно до укладених Центром договорів (угод, контрактів); кошти, одержані за науково-дослідні роботи (послуги), маркетингові дослідження та інші роботи, виконання Центром на замовлення підприємства, установ, організацій та громад; кошти, одержані від видання інформаційної та методичної літератури, в тому числі, розміщеної на електронних носіях і інтернет-виданнях; доходи від передачі в оренду приміщень, обладнання; доходи, одержані як оплата за надання місць для тимчасового, переважно короткотермінового проживання в приміщеннях Центру; добровільні грошові внески, матеріальні цінності, одержані від підприємств, установ, організацій, окремих громадян; інші кошти. З огляду на викладене, крім фінансування за рахунок коштів державного бюджету Центр, правонаступником якого є відповідач має додаткові джерела фінансування. В укладених між позивачем та відповідачем договорах не визначено, що оплата за ними має здійснюватися за рахунок бюджетних призначень, а, відтак, і доводи відповідача в частині, що Центр підвищення кваліфікації працівників сфери управління Міністерства соціальної політики України взяв на себе відповідні бюджетні зобов`язання належними доказами у справі не підтверджені. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач наведені позивачем обставини не спростував, факт укладення вказаних угод та їх підписання повноважною на те особою, а також виконання позивачем умов договорів та їх невиконання Центром не заперечував. Суд, враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх задоволення. Згідно з частиною першою статті 133 та частиною першою статті 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем, що включають судовий збір у розмірі 908 грн, підлягають стягненню на її користь з відповідача. Що стосується витрат на правничу допомогу, то позивач не позбавлена змоги подати відповідні докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, оскільки в позовній заяві наводила попередній розрахунок витрат, пов`язаних із правничою допомогою. На підставі викладеного,

Outcome: approved