Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-23 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. \~\~\~ [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] за її місцем проживання: [ADDRESS] , стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання та виховання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] в розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку і не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що проживала з відповідачем однією сімєю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, [INFO] народила сина [PERSON] , батьком якого є відповідач. Коли сину виповнилося 11 місяців відповідач залишив сім`ю. До сьогоднішнього часу позивач не може вирішити питання про реєстрацію місця проживання дитини, оскільки відповідач відмовляється надати згоду на реєстрацію місця проживання дитини за місцем проживання позивача. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. ІІ. Пояснення, клопотання учасників справи. В судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримала та наполягала на його задоволенні. Представник відповідача заперечувала щодо наявності спору щодо місця проживання дитини, а заявлений позивачем розмір аліментів необґрунтовано завищеним. Представник Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради в судове засідання не з`явився, звернувшись до суду з клопотанням про розгляд справи за його відсутності. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 06.01.2022 року відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження і призначено справу в підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 22.02.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. [PERSON] народився [INFO] , його батьками записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.10). Згідно довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 10.12.2021 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , до складу зареєстрованих за вказаною адресою входить також [PERSON] , 1963 р.н. (а.с.11). Згідно акту про проживання від 10.12.2021 року [PERSON] , 2019 р.н. не зареєстрований, але проживає з грудня 2020 року за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 04.05.2000 року квартира за адресою: [ADDRESS] в цілому належить [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах (а.с.13). 13.02.2022 року [PERSON] відмовлено в реєстрації місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з підстав, що особа подала документи або відомості не в повному обсязі (немає згоди батька дитини) (а.с.14). Згідно висновку органу опіки та піклування Чернігівської міської ради від 18.04.2022 року, місце проживання [PERSON] , виходячи з інтересів дитини, рекомендовано визначити за позивачем по справі. V. Оцінка Суду. Статтею 51 Конституції України гарантовано, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ч.ч.1,2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із статтею 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. В\~судовому засіданні\~встановлено,\~що малолітній\~ [PERSON] \~проживає з позивачем по справі. При цьому судом також не встановлено виняткових обставин у розумінні положень ст.161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір`ю. При вирішенні питання про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , суд в контексті першочергового урахування інтересів дитини, враховуючи добросовісне виконання позивачем [PERSON] батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, згоду відповідача, приходить до висновку про обґрунтованість позову та визначення місця проживання дитини із позивачем. При цьому, визначення місця проживання дитини з матір`ю не позбавляє права відповідача у справі спілкуватися з сином та не обмежує його у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків. Відповідно до ст.\~51\~Конституції України та ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181\~СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дітей визначаються за домовленістю між ними. Відповідно до роз`яснень, наданих у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. \~\~Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною 3 ст.\~181\~СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.\~\~\~\~ Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 182\~СК України передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням обставин справи, положення чинного законодавства, що регулюють правовідносини пов`язані зі сплатою аліментів, обов`язку відповідача утримувати неповнолітнього сина, принципу законності, часткового визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що в силу ст.ст.180-183 СК України з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини частково, суд виходить з того, що відповідач, як батько зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому, суд враховує те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Також, суд виходить з розумності та достатності заявленого позивачем розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дитини, а також з реальної можливості відповідача такий розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього. VІ. Розподіл судових витрат. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого та документально підтвердженого судового збору. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial