Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області про визнання недійсним договорів, визнання незаконною доплату соціальних внесків та стягнення коштів. Ухвалою суду від 22.12.2021 р. відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позов обґрунтовано тим, що позивач по досягненні 16.02.2018 віку 60 років і настанні права на пенсію, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», маючи тверду впевненість, що його трудовий стаж складає більше 30 років і перевершує передбачений законом необхідний стаж в 25 років, звернувся до Калуського об`єднаного управління ПФУ за роз`ясненнями про пакет документів необхідний для призначення пенсії. Правонаступником Калуського об`єднаного управління ПФУ є Головне управління ПФУ в Івано-Франківській обл. Переглянувши його трудову книжку, спеціалісти Калуського ОУ ПФУ заявили, що стаж тривалістю 6 років у Творчому братстві «Берегиня» зараховано не буде. Крім цього, йому, начебто, не вистачає 5 місяців стажу до встановлених законом 25 років. Тому в призначенні пенсії йому буде відмовлено. При цьому, йому дали зрозуміти, що набути 5 місяців стажу він може шляхом укладення договору про одноразову сплату внесків за 3 місяці в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, та здійснити доплату внесків за 2 неповні місяці на рахунок ПФУ. 21.03.2018 позивач здійснив доплату соціальних внесків за 2 неповних місяці на рахунок Пенсійного фонду України в сумі 1009,83 грн., а 03.05.2018р. уклав з Головним управлінням ДФС договір про одноразову сплату в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, і сплатив при цьому4914,36 грн. Після цього, 14.05.2018р. позивач звернувся до Калуського ОУ ПФУ з заявою про призначення пенсії. Проте Калуським ОУ ПФУ позивачу відмовило у призначенні пенсії, у зв`язку із тим, що йому навіть після укладення договору знову не вистачає 2 місяці стажу. Не маючи в такій ситуації іншого виходу, позивач 04.07.2018 знову уклав з ГУ ДФС новий договір сплативши при цьому 3276,24 грн., однак в долученні другого договору до документів пенсійної справи керівництво Калуського ОУ ПФУ йому відмовило, спонукаючи його до подання повторної заяви про призначення пенсії. Якби позивачу наперед були відомі такі наслідки, то він би не погодився на укладання договорів, а набув би стаж шляхом працевлаштування. Разом з тим, він виявив той факт, що укладати другий договір йому було зовсім не потрібно. Його стаж разом з першим договором\~ на дату подання заяви складав би, без зарахування стажу в Творчому братстві «Берегиня», рівно 25 років. Сплативши загалом 9200,43 грн., які як виявилось при подальшому розгляді справи в суді, позивачу сплачувати було не потрібно, він залишився без призначення пенсії. Вичерпавши всі можливі способи захисту свого права, він у жовтні 2018 року вимушений був звернутись до суду. 10.12.2018 Івано-Франківським окружним адміністративним судом ухвалено рішення яким в задоволенні його адміністративного позову до Калуського ОУ ГІФУ було відмовлено (справа №0940/1790/18). Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 19.03.2019р. апеляційну скаргу позивача задовільнив частково, та зобов`язано Калуське ОУ ПФУ повторно розглянути заяву [PERSON] від 14.05.2018р. про призначення пенсії за віком. Проте керівництво Калуськош ОУ ПФУ, а після реорганізації і Головного управління ПФУ, всіляко зволікало із виконанням рішення суду. Виконання постанови було здійснено в три етапи. Листом від 27.05.2019р. №201/11-5 керівництво Калуського ОУ ПФУ повідомило позивача про призначення пенсії з 14.05.2018р., а не з 17.02.2018р., без зарахування стажу в Творчому братстві «Берегиня», як це випливає з постанови апеляційного суду. Вдруге про перегляд пенсійної справи позивачу було повідомлено Головним правлінням ПФУ листом від 06.05.2020, в якому зазначено, що йому зараховано стаж в Творчому братстві «Берегиня», але пенсія призначена не з 17.02.2018р, а знову ж таки з 14.05.2018р. Повністю постанова суду апеляційної інстанції була виконана тільки після його звернення 30.07.2020 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до виконавчої служби (справа №300/1635/20). Таким чином, в судовому порядку було доведено наявність необхідного страхового стажу на дату досягнення пенсійного віку 16.02.2018р. і тому позивачу не потрібно було сплачувати кошти в розмірі 9200,43 грн. 21.03.2021р. позивач звернувся до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області з заявою про розірвання договорів про одноразову сплату у системі загальнообов`язкового державного страхування та повернення коштів. Головне управління листом за № 4490/6/09-19-24-04-10 від 27.04.2021 повідомило позивача про відмову в задоволенні заяви мотивуючи відмову ст. 10 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску в загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджену наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015р. за № 449. Вважає, що відповідач помилково посилаючись на п.п. 3 п. 3-1\~ розділу V Інструкції вказуючи, що сплачені суми єдиного внеску, у разі дострокового розірвання договору про добровільну участь, поверненню не підлягають, оскільки ніяких договорів про добровільну участь не укладалося, а укладені договори про одноразову сплату ЄСВ. Твердження відповідача про те, що сплачені суми відповідно до Інструкції поверненню не підлягають незаконне тому, що вони, відповідно до ч. 13 ст. 9 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» підлягають поверненню платникам у порядку і строки, визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державнуфінансову політику, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового соціального страхування. Таке повернення коштів відбувається відповідно до «Порядку зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та /або помилково сплачених коштів» затвердженого Міністерством фінансів України 16.01.2016р. наказом №6 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції 05.02.2016р. за №193/28323. Також звертаючись до ГУ ДПС з заявою, як Сторона-2 договору, позивач вказував на підставу Сторони-1 для розірвання Договору, яка визначена в абз. 2 п.2 ч.8 ст.10 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме «виникнення обставин, що не відповідають визначеним цим Законом вимогам до осіб, які мають право брати добровільну участь в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. На цю підставу позивач докладно вказав у абзацах 2-5 на сторінці 2 заяви, і вона доведена в судовому порядку, що, відповідно до ст. 78 КАС України, звільняє його від подальшого доказування. Позивач вважає, що добровільною таку участь можна було б назвати у тому разі, якби вона відбулась до дати настання права на призначення пенсії. Той факт, що він укладав Договори після дати настання права на призначення пенсії вказує на те, що позивач діяв вимушено, під тиском обставин, що відповідно доч.3ст.203 ЦК суперечить вимогам щодо чинності правочину. З наведених підстав позивач просить суд: Договори від 03 травня 2018р та від 04 липня 2018р. про одноразову сплату у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування визнати недійсними з моменту укладання, і зобов`язати відповідача повернути йому кошти сплачені згідно цих Договорів в сумі 8190,60грн. (вісім тисяч сто дев`яносто гривень); визнати незаконною доплату соціальних внесків за два неповних місяці та стягнути з Головного управління ПФУ в Івано-Франківській обл. на його користь1009,83 грн. (одна тисяча дев`ять гривень вісімдесят три копійки); стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на його користь понесені судові витрати в сумі 908 грн (дев`ятсот вісім гривень). Відповідач скористався правом відзиву на позовну заяву, який обґрунтував тим, що [PERSON] було подано Заяви про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (одноразова сплата єдиного внеску): 16.04.2018 року б/н., (вхідний №3918/10 від 16.04.2018 року); 03.07.2018 року б/н., (вхідний №6245/10 від 03.07.2018року). Після перевірки відомостей, зазначених у заявах, укладено договори про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (одноразова сплата єдиного внеску): №01809069100005 від 03.05.2018 року; №01809069100007 від 04.07.2018 року. Відповідно до розділу 7 Договорів підстав для їх розірвання немає. Укладені Договори виконані Сторонами, термін їх дії закінчився. Окрім того, відповідно до п. 1 ст. 11. Порядок розподілу страхових коштів за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, страхові кошти, акумульовані на централізованих рахунках податкових органів, автоматично перераховуються не пізніше наступного операційного дня після їх зарахування на централізовані рахунки Пенсійного фонду, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Також, відповідно до п.п. 3 п. 3розд. V Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449, із змінами і доповненнями, сплачені суми єдиного внеску у разі дострокового розірвання договору про добровільну участь поверненню не підлягають. При цьому, період, за який сплачено єдиний внесок, враховується до страхового стажу тільки за умови подання звіту. Таким чином відповідач вважає, що [PERSON] мав право на добровільну сплату єдиного внеску і ним виконані всі умови укладених договорів, тому жодних законних підстав для визнання договорів недійсними та повернення коштів сплачених згідно даних договорів не має. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, суду додатково пояснив, що його фактично обманули працівники Калуського об`єднаного управління ПФУ, за роз`ясненнями до яких він звернувся. Він отримав від них усні консультації. В діях відповідача позивач не вбачає порушень законодавства, тому в нього виникали питання при визначенні складу відповідачів. Проте відповідач у справі є стороною договору, який не відповідає ст. 203 ЦК України. Просив у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача щодо задоволення позову заперечила з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву, просила у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи в судовому засіданні при вирішенні спору покладається на розсуд суду, водночас зазначила, сплачені позивачем одноразові єдині внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування враховані пенсійним при визначенні страхового стажу позивача. Відтак, у випадку задоволення судом позову та набрання рішенням законної сили, позивачу буде перерахований страховий стаж для визначення розміру пенсії. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, з таких підстав. Відповідно до 4 ст. 10 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у договорі про добровільну участь зазначаються: назва документа; відомості про особу, які вносяться до системи персоніфікованого обліку (частина третя статті 20 цього Закону); строк дії договору; порядок сплати єдиного внеску та рахунки, на які він має сплачуватися; умови набуття застрахованою особою права на виплати за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням відповідно до закону; умови розірвання договору; права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; інші умови за згодою сторін або передбачені типовим договором про добровільну участь, що не суперечать законодавству про загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Договір про добровільну участь набирає чинності з дня його підписання. Відповідно до 5 ст. 10 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» договором про добровільну участь може бути передбачена одноразова сплата особою єдиного внеску за попередні періоди, в яких особа не підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню (у тому числі за період з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2010 року). Сума сплаченого єдиного внеску за кожен місяць такого періоду не може бути меншою за мінімальний страховий внесок на дату укладення договору, помножений на коефіцієнт 2. В усіх випадках ця сума не може бути більшою за суму єдиного внеску, обчисленого виходячи з максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої на дату укладення договору. Одноразова сплата особою єдиного внеску за попередні періоди, передбачена цією частиною, може бути здійснена за окремим договором, укладеним у порядку, передбаченому частинами першою, третьою та четвертою цієї статті. Судом встановлено, що 16.04.2018 та 02.07.2018 [PERSON] було подано до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області заяви про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування або одноразову сплату системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (а.с.45-46, а.с.37-38). На підставі поданих заяв між Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області (Сторона 1 Договору) та [PERSON] (Сторона 2 Договору)\~ укладено Договори від 03.05.2018 року (сума єдиного внеску 4914,36 грн.) та від 04.07.2018 (сума єдиного внеску 3276,24 грн.)про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (а.с.8.11). Суми коштів згідно укладених Договорів сплачені без порушення термінів. Зазначені Договори за змістом є однаковими, та визначають наступні умови. Так, відповідно розділу 7 Договорів, ці Договори можуть бути достроково розірваними: 7.1.Стороною 2 (за її бажанням) за умови невиконання підпункту 3.4 пункту цього Договору (п. 3.4. Одноразова сплата єдиного внеску здійснюється однією сумою протягом 10 календарних днів з моменту підписання Договору); 7.2. Стороною 1 у разі: невиконання підпункту 3.4 пункту розділу 3 цього Договору Стороною 2; виникнення обставин, що не відповідають визначеним цим Законом вимогам до осіб, які мають право брати добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування; смерті Сторони 2. В інших випадках дострокове розірвання Договору не допускається. Також відповідно пункту 6 (Строк дії Договору) Цей Договір набуває чинності з дня його підписання і діє 10 календарних днів. Таким чином вбачається, що термін дії цих Договорів становив 10 днів, а саме: Договір 03.05.2018 року діє до 13.05.2018;Договір №01809069100007 від 04.07.2018 року діє до 14.07.2018. Також судом встановлено, що на підставі постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.03.2019р. позивачу зараховано стаж в Творчому братстві «Берегиня», пенсія призначена з 14.05.2018 (а.с.17). 21.03.2021р. позивач звернувся до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області з заявою про розірвання договорів про одноразову сплату у системі загальнообов`язкового державного страхування та повернення коштів (а.с.13), на що Головне управління листом за № 4490/6/09-19-24-04-10 від 27.04.2021 повідомило позивача про відмову в задоволенні заяви мотивуючи відмову ст. 10 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску в загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджену наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015р. за № 449 (а.с.14-15). Разом з тим,обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач стверджує, що зазначені Договори були укладені під тиском обставин, що, відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України, суперечить вимогам цього Закону щодо чинності правочину. Позивач пояснив це тим, що ним було двічі здійснено одноразові сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування після консультацій з працівником Калуського ОУ ПФУ, які фактично ввели його в омані щодо необхідності докупити трудовий стаж. Проте, він виявив той факт, що укладати другий договір йому було зовсім не потрібно, оскільки його стаж, разом з першим договором\~ на дату подання заяви, складав бирівно 25 років, без зарахування стажу в Творчому братстві «Берегиня». З огляду на таку позицію позивача, суд зазначає наступне. За змістом ст. 203 ЦК України, на яку позивач посилається в позові, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. З досліджених матеріалів справи та пояснень сторін встановлено, що позивач при укладенні оспорюваних договорів мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, а твердження позивача про те, що його волевиявлення, як учасника правочину, не було вільним і не відповідало його внутрішній волі, не знайшло підтвердження в суді. Щодо спрямування правочинів на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, суд зазначає, що сплачені позивачем одноразові сплати єдиних внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування враховані до страхового стажу позивача органами пенсійного фонду (а.с.62-71), а відтак слід вважати, що укладені позивачем договори призвели до реального настання правових наслідків. Таким чином, в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження те, що при укладенні та виконанні оспорюваних правочинів були недотримані загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, в значенні ст. 203 ЦК України. Також в суді не знайшли свого підтвердження обставини, щодо можливості розірвання оспорюваних Договорів з підстав зазначених в абз. 2 п. 2 ч. 8 ст.10 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме з підстав виникнення обставин, що не відповідають визначеним цим Законом вимогам до осіб, які мають право брати добровільну участь в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Окрему увагу суд звертає сторону відповідача, яка визначена позивачем в справі. Так, позивачем пред`явлено позов до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області, проте в позові не зазначено, які саме дії чи бездіяльність посадових осіб цього органу призвели до порушення прав позивача. Водночас позивач в позові посилається на незаконність дій працівників органів пенсійного фонду, проте Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області має процесуальний статус третьої особи, а відтак не відповідає за позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ході судового розгляду позивачем не доведено, що оспорювані Договори не відповідають вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, в значенні ст. 203 ЦК України. Водночас відповідачем в судовому засіданні доведено, що при укладенні оспорюваних правочинів було дотримано вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». З урахуванням наведеного приходжу до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, що має наслідком відмови в позові в повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed