Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-16 00:00:00

23 лютого 2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи тим, що вона у 2010 році в [PERSON] придбала будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] і в якому проживає по даний час. Згідно рішення Томашпільського районного суду від 19 січня 2021 року за нею визнано право власності на даний житловий будинок. Зазначена будівля розміщена на земельній ділянці площею 0,2184 га. Згідно державного акта на право на земельну ділянку земельна ділянка належить [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач змушена звернутися до суду, який просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,2184 га, кадастровий номер 0523981700:01:000:0401, яка розташована в [ADDRESS] . Ухвалою суду від 28 лютого 2022 року відкрито провадження у даній справі і призначено підготовче засідання. 19 квітня 2022 року закрито підготовче судове засідання. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, від її представника - адвоката Семка В.М. надійшла заява, в якій він просить справу розглянути без його участі, просив позов задовольнити. Від Вапнярської селищної ради надійшла заява, в якій Вапнярська селищна рада не заперечує щодо задоволення позовних вимог [PERSON] , просить справу розглянути без участі представника селищної ради. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося. Суд, розглянувши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступного висновку. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що рішенням Томашпільського районного суду від 19 січня 2021 року визнано за [PERSON] право власності за набувальною давністю на житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] (а.с. 7,8). Як видно з копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, власником житлового будинку за адресою [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 9). З копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку власником земельної ділянки площею 0,2184, розташованої в [ADDRESS] , кадастровий номер 0523981700:01:000:0401 є [PERSON] (а.с.10-11). Як видно з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Височанської сільської ради Томашпільського району Вінницької області 08 квітня 2019 року, [INFO] [PERSON] померла ( а.с. 9). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Так, згідно ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Статтею 120 ЗК України визначено особливий правовий механізм переходу прав на земельну ділянку, який також пов`язаний з переходом права на будівлю і споруду, які розміщені на цій земельній ділянці. Відповідно до частини 1-3 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. При цьому під час застосування положень ст.120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України судам слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Аналізуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, позовна заява [PERSON] підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved