Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Перша Павлоградська державна нотаріальна контора Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, виділ частки із спадкового майна та визнання права власності на частку у спільному сумісному майні подружжя. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що [INFO] помер [PERSON] , з яким вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу протягом 20 років. Під час сумісного проживання позивачем та померлим [PERSON] було набуто майно: автомобіль марки ЗАЗ 110307, 2005 р.в., д.н. [NUMBER] , мопед марки Дельта, 2007 р.в., д.н. [NUMBER] , яке вона вважає спільною сумісною власністю. В зв`язку з викладеним позивач просила суд встановити факт проживання однією сім`єю з померлим [PERSON] та визнати спільною сумісною власністю автомобіль марки ЗАЗ 110307, 2005 р.в., д.н. [NUMBER] , мопед марки Дельта, 2007 р.в., д.н. [NUMBER] та визнати за нею право власності на Ѕ частину вказаного майна, виключивши вказане майно зі складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] . В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала. Суду пояснила, що вона є рідною донькою померлого [INFO] [PERSON] , її батько [PERSON] мав постійне місце проживання за адресою: [ADDRESS] . В особисте життя батька вона не втручалась, знала лише, що в нього є жінки, з якими він періодично зустрічався. На час своєї смерті її батько проживав за адресою: [ADDRESS] , де і помер. З позивачкою відповідач знайома, але про те, що її батько мав з цією жінкою тривалі стосунки та проживав однією сім`єю їй не відомо. Просила в задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні представник відповідача підтримала позицію своєї довірительки та просила суд відмовити в задоволенні позову. Також стороною відповідача було долучено відзив на позовну заяву, яким просять відмовити в задоволенні позову повністю. Представник третьої особи Першої Павлоградської\~державної нотаріальної\~контори Дніпропетровської\~області в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Судом були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Суд, вислухавши пояснення позивача, її представника, представника відповідача, свідків, приходить до наступного висновку. [INFO] [PERSON] , [INFO] , помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 10). Після смерті останнього відкрилась спадщина на належне йому на праві власності майно, з заявою про прийняття якої звернулась [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Шкицької Ю.А. від 07.04.2021 року останній відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с.11). Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). Останньою адресою проживання померлого [INFO] [PERSON] є [ADDRESS] , де він і помер (а.с. 64). Відповідач [PERSON] є рідною донькою померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 63). За змістом частин першої, другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Частиною другою\~статті 3 СК України встановлено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. В пункті двадцять першому постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (далі \~Пленум № 7) роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої\~статті 3 СК України\~про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Пунктом шостим\~рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99\~передбачено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт тощо. Відповідно до\~статті 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.\~ Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша\~статті 76 ЦПК\~України). Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Окрім цього, встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у порядку позовного провадження, не звільняє позивача від обов`язку доведення обставин, які закон визначає підставами для виділу частки із спадкового майна та визнання права власності на частку у спільному сумісному майні подружжя. Обґрунтовуючи позов, [PERSON] посилається, зокрема, на те, що брала участь у придбанні майна, однак не надала доказів на підтвердження того, що розмір її доходу дозволяв це зробити, більш того, нею взагалі не надано доказів того, що саме в період набуття цього майна померлим [PERSON] вони проживали разом та вели спільне господарство. Крім того, позивачка не заперечує того, що донька померлого відповідач по справі, надавала кошти на поховання. Вказані обставини також підтвердили свідки, допитані в суді першої інстанції. В матеріалах справи відсутні докази того, що позивачка здійснювала піклування над померлим одноособово. Окрім цього, позивач зверталась із заявою до суду про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні, в якій просила встановити факт проживання однією сім`єю між нею [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , на час його смерті та відкриття спадщини та встановити факт того, що заявник [PERSON] , [INFO] , перебувала на утриманні [PERSON] . Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого заявник звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про перехід з пенсії за віком на пенсію у зв`язку із втратою годувальника (а.с.12). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Питання про судові витрати суд вирішує за правилами ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed