Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-31 00:00:00

Короткий виклад позовних вимог. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що 09 травня 1964 між нею та [PERSON] зареєстровано шлюб. В період шлюбу ними збудовано житловий будинок з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] . Відповідно до вимог ст. 22 Кодексу про шлюб та сім ї УРСР 1969 року, котрий був чинним на момент будівництва житлового будинку, будинковолодіння належало їй та чоловіку [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя. 23 вересня 1976 шлюб між ними було розірвано. Згідно договору дарування, зареєстрованому в реєстрі за № 11 посвідченого секретарем виконавчого комітету Мирогощанської сільської Ради 19 квітня 1979 року, укладеного між нею та [PERSON] , їй подаровано 1/2 частину будинку по [ADDRESS] . Тобто, [PERSON] розпорядився своєю часткою в будинковолодінні, подарувавши їй. Інша частина будинковолодіння (її частка) юридично та фактично залишилася у її власності. В подальшому в 1979 році вона поїхала на заробітки в Російську Федерацію. В травні 2018 року дізналася про те, що право власності на все будинковолодіння (житловий будинок з надвірними будівлями) в тому числі належну їй на праві власності 1/2 частину будинковолодіння згідно договору дарування, зареєстроване на праві власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 2665 від 05 серпня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Коник Б.М. Відповідно до цього договору [PERSON] (продавець) продала, а [PERSON] (покупець) купила належний «Продавцеві» на праві власності житловий будинок [ADDRESS] . В договорі зазначено, що право власності продавцю належить згідно рішення виконавчого комітету Мирогощанської сільської ради № 8 від 25 січня 2011 року про оформлення права власності на житловий будинок та господарські будівлі за адресою [ADDRESS] , свідоцтва про право власності на зазначене будинковолодіння від 06 червня 2011 року Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 12 вересня 2019 року, справа № 559/997/18 про визнання договору купівлі-продажу недійсним в частині купівлі 1/2 частини житлового будинку було задоволено її позовні вимоги. Рішення виконавчого комітету Мирогощанської сільської ради № 8 від 25 січня 2011 року про оформлення права власності на житловий будинок та господарські будівлі за адресою [ADDRESS] визнано протиправним та скасовано, а також визнане недійсним свідоцтво про право власності на зазначене будинковолодіння від 06 червня 2011 року. Визнано частково недійсним договір купівлі-продажу № 2665 від 05 серпня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Коником Б.М., в частині купівлі - продажу 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] та повернуто їй 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями. Рішення набрало законної сили. Право власності на 1/2 частину будинковолодіння по [ADDRESS] зареєстроване за нею. Інша 1/2 частина будинку залишається зареєстрованою за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 2665 від 05 серпня 2011 року 1/2 частини будинковолодіння посвідчений приватним нотаріусом Коник Б.М. Згідно рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 12 вересня 2019 року, рішення Мирогощанської сільської ради № 8 від 25 січня 2011 року про оформлення права приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] скасоване та визнане протиправним, та свідоцтво про право власності на зазначене будинковолодіння від 06.06.2011 року на ім`я [PERSON] . Тобто, [PERSON] не мала ніякого законного права на розпорядження та відчуження даного будинковолодіння, так як не являлась його власником. [PERSON] , котра продала будинок [PERSON] не набула права власності на нього, а тому не була вправі його продавати. Адже рішення виконавчого комітету Дубенським міськрайонним судом визнане протиправним та скасоване. Письмової згоди на відчуження 1/2 житлового будинку, право власності на яке вона набула під час шлюбу, вона не давала. Вважає, що оспорюваний правочин в частині купівлі-продажу 1/2 частини жилого будинку з надвірними будівлями в с.Мирогоща Друга Дубенського району Рівненської області має бути визнаний недійсним, а належна їй 1/2 частина вказаного будинку - має бути повернута їй у власність. Короткий виклад заперечень відповідача. Відповідачкою [PERSON] подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги за вказаним позовом не визнає у повному обсязі, вважає їх безпідставними, необгрунтованими, надуманими і такими, що не підлягають до задоволення з наступних підстав. Її мати, [PERSON] , перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] до дня його смерті. Після його смерті вона успадкувала вказаний спірний житловий будинок, а тому він став їй належати на праві приватної власності. Під час перебування у шлюбі її мама здійснила разом з вітчимом прибудову до спірного житлового будинку, внаслідок чого він збільшився у своїй площі. Зі слів матері їй відомо, що після розірвання шлюбу із позивачкою у 1976 році, [PERSON] з метою поділу майна у 1979 році подарував їй його 1/2 частину, щоб його частина взагалі була окрема і вони не мали один до одного претензій. Проте, в кінці 1979 року вона [PERSON] виїхала до Російської Федерації і там стала постійно проживати. У кінці 90 років між ними мала місце домовленість, що оскільки ця 1/2 частина їй не потрібна, вона нею не користується, то він за неї їй сплатив гроші, приїхати сюди оформити документи вона не могла тоді зразу. Чи зробили вони все згідно закону вона не знає, бо станом на період цих усіх подій була неповнолітньою. У 2011 році її мати, [PERSON] , запропонувала їй купити у неї вказаний успадкований житловий будинок. Вона погодилася, для цього оформлювала кредит, який сплачує ще до сих пір. Також, на даний час, отримавши копії додатків до цього позову та маючи на руках два технічних паспорти, один від 1986 року, а інший від 2019 року, вона дізналася про те, що [PERSON] немає жодного відношення до усієї його 1/2 частки, оскільки на момент укладення Договору дарування у 1979 році він був меншим за своїм розміром. Окрім того, вважає, що строк позовної давності збіг задовго до його пред`явлення. За час життя її вітчима [PERSON] та її матері [PERSON] позивачка не ставила питання про визнання правочинів недійсними. Посилання [PERSON] у позові на те, що вона дізналася про своє порушене право тільки в травні 2018 року вважає необгрунтованим. Просить у задоволенні позову відмовити повністю за безпідставністю та пропуском строку позовної давності. Короткий виклад відповіді на відзив. У відповіді на відзив позивачка зазначила, що твердження відповідачки про те, що між нею та чоловіком мала місце домовленість, про те, що їй не потрібна 1/2 частини житлового будинку є не правдою. Ніяких коштів від [PERSON] вона не отримувала, ніяких документів з проводу цього не підписувала, письмової згоди не давала. Після переїзду в Російську Федерацію вона була впевнена, що весь будинок належить їй на праві приватної власності. Вона дозволила проживати у її будинковолодінні колишньому чоловіку [PERSON] , оскільки на час її перебування за межами України у неї не було потреби в користуванні жилим приміщенням. В травні 2018 року вона дізналася про те, що право власності на все будинковолодіння, в тому числі належну їй на праві власності 1/2 частину будинковолодіння, згідно договору дарування, зареєстроване на праві власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 2665 від 05 серпня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Коник Б.М. На даний час на законних підставах право власності на 1/2 частину будинковолодіння по [ADDRESS] рахується за нею. Інша 1/2 частина будинку залишається зареєстрованою за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 2665 від 05 серпня 2011 року 1/2 частини будинковолодіння посвідчений приватним нотаріусом Коник Б.М. [PERSON] , котра продала будинок відповідачці [PERSON] , не набула права власності на нього, а тому не була вправі його продавати. Адже рішення виконавчого комітету Дубенським міськрайонним судом визнане протиправним та скасоване. При таких обставинах оспорюваний правочин в частині купівлі-продажу 1/2 частини жилого будинку з надвірними будівлями в с. Мирогоща Друга Дубенського району Рівненської області має бути визнаний недійсним, а належна їй 1/2 частина вказаного будинку - має бути повернута у власність. Також необгрунтованими є твердження позивачки про те, що вона не здійснювала догляд за будинковолодінням, та стосовно позовної давності. Зважаючи на це, просить її позов задовольнити, ухвалити рішення, котрим визнати частково недійсним договір купівлі-продажу, р.н. 2665, від 05 серпня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Коник Б.М., в частині купівлі-продажу 1/2 частини жилого будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] та повернути їй /12 частину вказаного жилого будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] в приватну власність. Рух справи. Ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 17.02.2020 відкрито провадження у справі. Розпочато підготовче провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 01.07.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Залучено до участі\~ у справі, \~в якості\~ третьої особи, \~що не \~заявляє самостійних \~вимог на \~предмет спору\~-\~Рівненський \~обласний фонд \~підтримки індивідуального \~житлового будівництва на селі. Позивачка [PERSON] та відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи. У судовому засіданні представник позивача адвокат Казмірчук М.М. позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позові, який просила задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача - адвокат Лопухович А.О. позов не визнала з підстав, зазначених у відзиві, просила відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Треті особи без самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Дубенського районного нотаріального округу Коник Богдан Михайлович та представник Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи. Представник Рівненського\~обласного фонду\~підтримки індивідуального\~житлового будівництва\~на селі,\~згідно поданої\~заяви,\~просить провести\~розгляд справи\~без їх\~участі.\~ Встановлені судом обставини. Як свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу [NUMBER] від 23.09.1976, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що зроблено запис в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 23.09.1976 за №119 (а.с. 10). Згідно довідки Дубенського відділу ДРАЦС, шлюб між [PERSON] та позивачкою був зареєстрований 09.05.1964 (а.с. 11). Відповідно до свідоцтва №54 [PERSON] була виділена земельна ділянка під забудову площею 0, 0592 га в с.Мирогоща Дубенського району (а.с. 14). Згідно повідомлення Мирогощанської сільської ради Дубенського району Рівненської області №\~542 від 21.05.2018, житловий будинок по [ADDRESS] належить [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 05.08.2011 (а.с. 15-16). Відповідно до договору дарування жилого будинку від 19.04.1979, посвідченого секретарем виконавчого комітету Мазурук Г.М. та зареєстрованого в реєстрі за №11, [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар 1/2\~ частину\~домоволодіння, що розташоване в\~с.Мирогоща\~на земельній\~ділянці розміром\~0,03\~га Дубенського\~району Рівненської області (а.с. 12-13). У технічному паспорті на житловий будинок на в [ADDRESS] від 03.10.1986, власником 1/2 частини будинку зазначена [PERSON] (а.с. 17-19). У технічному паспорті на житловий будинок на в [ADDRESS] від 28.11.2019, власником 1/2 частини будинку зазначена [PERSON] (а.с. 20-24). Про це ж свідчить свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння від 15.12.1986 (а.с. 25). Згідно повідомлення Мирогощанської сільської ради №240/02-24 від 07.02.2020, [PERSON] працювала секретарем сільської ради з 20.01.2003 до 26.09.2016 (а.с. 44). [PERSON] помер [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . [PERSON] померла [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 54). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 124313425 від 17.05.2018, [PERSON] є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: в [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу від 05.08.2011 (а.с. 55). 05.08.2011 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Дубенського районного нотаріального округу Коником Богданом Михайловичем. Згідно зазначеного договору купівлі-продажу [PERSON] продала, а [PERSON] купила житловий будинок з господарськими будівлями за адресою [ADDRESS] (а.с. 56) 04.05.2012 укладено додатковий договір між [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якого продаж вищевказаного житлового будинку вчинено за 212000 грн., з яких 112000 грн. покупцем сплачено продавцю до підписання договору, а залишок коштів в сумі 100000 грн. покупець зобов`язаний сплатити продавцю в строк не пізніше 30.05.2012, після отримання кредиту від Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі (а.с. 57). 24.05.2012 укладено кредитний договір №037 між Рівненським обласним фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі та [PERSON] , відповідно до якого останній надано пільговий кредит на строк 20 років для придбання житлового будинку з господарськими приміщеннями в с.Мирогоща Дубенського району на суму 50000 грн. Згідно витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №36182152 від 24.05.2012, на житловий будинок по [ADDRESS] накладено обтяження, обтяжувачем є Рівненский обласний фонд ПІЖБ на селі (а.с. 85-96). Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 12 вересня 2019 року, справа № 559/997/18 про визнання договору купівлі-продажу недійсним в частині купівлі 1/2 частини житлового будинку було задоволено позовні вимоги [PERSON] . Рішення виконавчого комітету Мирогощанської сільської ради № 8 від 25 січня 2011 року про оформлення права власності на житловий будинок та господарські будівлі за адресою [ADDRESS] визнано протиправним та скасовано, а також визнане недійсним свідоцтво про право власності на зазначене будинковолодіння від 06 червня 2011 року. Визнано частково недійсним договір купівлі-продажу № 2665 від 05 серпня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Коником Б.М., в частині купівлі - продажу 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] та повернуто їй 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями. Рішення набрало законної сили (а.с. 26-28). Норми права застосовані судом, мотивована оцінка та висновки. Згідно вимог\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 та частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За\~статтею 16 ЦК України\~визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені\~статтею 215 ЦК України. Так, відповідно до частини першої\~статті 215 ЦК\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга\~статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя\~статті 215 ЦК України). Оспорюваний правочин\~ЦК України\~імперативно не визнає недійсним, допускаючи можливість визнання його таким у судовому порядку за вимогою однієї із сторін або іншої заінтересованої особи, якщо в результаті судового розгляду буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину у порядку, передбаченому процесуальним законом. При цьому оспорюваний правочин є вчиненим, породжує юридично значущі наслідки, обумовлені ним, й у силу презумпції правомірності правочину за\~статтею 204 ЦК України\~вважається правомірним, якщо не буде визнаний судом недійсним. Таким чином, при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей\~3,\~15,\~16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Як на підставу своїх вимог позивачка покликається на те, що житловий будинок з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] належав їй та [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя. 23 вересня 1976 року шлюб між ними було розірвано. 19 квітня 1979 року [PERSON] подарував їй 1/2 частину вказаного будинку. Тобто, [PERSON] розпорядився своєю часткою в будинковолодінні, подарувавши їй, а інша частина будинковолодіння юридично та фактично залишилася у її власності, а тому має бути їй повернута в приватну власність. Тому просить визнати частково недійсним договір купівлі-продажу № 2665 від 05 серпня 2011 року, в частині купівлі - продажу 1/2 частини спірного житлового будинку з господарськими будівлями. Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 12 вересня 2019 року, яке набрало законної сили, визнано частково недійсним договір купівлі-продажу № 2665 від 05 серпня 2011 року, в частині купівлі - продажу 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] та повернуто [PERSON] 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями. Отже, порушене право позивачки на 1/2 частину житлового будинку відновлено. Інша 1/2 частина спірного житлового будинку, що залишилась за [PERSON] , в якій він проживав, належить відповідачці [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 05.08.2011, відповідно до якого вищевказаний житловий будинок вона придбала в [PERSON] за рахунок коштів, отриманих в кредит від Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі. При укладенні договору купівлі - продажу волевиявлення сторін було добровільним, усі вимоги чинного законодавства були дотримані. Згідно ч. 1\~ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до Постанови ВСУ від 13.11.2019 р. справа № 755/21646/15-ц\~«...У пунктах 22, 24, 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого\~суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз`яснено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті\~387,\~388 ЦК України). У зв`язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі\~статті 388 ЦК України\~звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договорів із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів…». З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог та необхідність відмови в задоволенні останніх в повному обсязі. Щодо вимог відповідачки про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.5\~ст.267 ЦК України\~якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Виходячи із змісту зазначеної норми, відсутність поважних причин пропущення позовної давності є підставою для відмови у позові лише за доведеності порушення прав позивача. Проте, якщо підстав вважати порушеним право позивача не вбачається, суд має відмовити у позові по суті позовних вимог. Положення закону про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб`єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж під час розгляду справи буде встановлено, що у позивача немає суб`єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд відмовляє в позові не через пропущення позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги. З огляду на те, що суд відмовляє у задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог, тому вимога про застосування строку позовної давності застосовуватися не може. Відповідно до п.2 ч.2\~ст.141 ЦПК України, враховуючи, що в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed