Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з квітня 2008 року вона стала проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] . За час проживання вони разом вели спільне господарство, мали спільні витрати, спільно користувалися своїм майном, брали участь у витратах на утримання житла та його ремонт. З 2008 по лютий 2011 проживали в [ADDRESS] у будинку, який належав [PERSON] та його колишній дружині. У 2010 році у [PERSON] виникли спори з приводу вказаного будинку і він Ѕ його частину передав своїй доньці, а за іншу частину колишня дружина відповідача сплатила йому кошти. У квітні 2011 року за спільні кошти сторони придбали домогосподарство, розташоване по [ADDRESS] , де проживають на даний час. Для купівлі будинку вона надала свої особисті кошти в розмірі 4000 американських доларів і так само 4000 американських доларів надав відповідач. За спільною згодою право власності на придбане нерухоме майно було зареєстровано за [PERSON] . Крім цього, вона зі своєї сторони витратила на ремонт будинку 2000 американських доларів. [PERSON] також був оформлений кредит в розмірі 5000 грн. та 6000 грн., який сплачувався ними за спільно. У 2018 вони придбали та зареєстрували за [PERSON] автомобіль Opel Astra G 1.4, classic 2005 року випуску. На даний час стосунки між сторонами погіршилися і вона бажає поділити майно, придбане разом з відповідачем за час їх спільного проживання. Тому [PERSON] просила встановити факт її проживання з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з квітня 2008 року по даний час та визначити за нею право власності на Ѕ частину спільного майна, а саме: домоволодіння та земельну ділянку по [ADDRESS] , автомобіль Opel Astra G 1.4, classic 2005 року випуску номерний знак [NUMBER] . Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, наведених в позовній заяві. Представниця відповідача проти вимог [PERSON] заперечила, посилаючись на те, що довідки депутатів Лебединської міської ради, які містяться в матеріалах справи, є неналежними доказами, оскільки зазначена в них інформація, спростована показами допитаних в судовому засіданні свідків. Інших доказів, які б підтверджували, що позивачка проживала однією сім`єю із відповідачем без реєстрації шлюбу та під час цього шлюбу за спільні кошти ними придбано спірну садибу та автомобіль, суду надано не було. Сам же факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю. Звертає увагу на те, що позивачка при розгляді справи у суді визнала той факт, що спільного бюджету вона з відповідачем не мала, заробленими коштами вони розпоряджувалися на власний розсуд. Взаємних прав та обов`язків також не мали. Позивачка ствердила той факт, що витрати по комунальних послугах завжди ніс [PERSON] одноособово. Також визнала, що на продукти харчування відповідач щомісяця давав їй грошові кошти. [PERSON] пояснювала суду, що одяг та взуття вони придбавали кожен собі окремо. Інколи вона могла придбати якийсь одяг для відповідача, але він їй завжди витрачені кошти повертав. Зазначене підтверджує відсутність спільних прав і обов`язків між позивачкою та відповідачем, що притаманні подружжю. Тому представниця [PERSON] просить у позові відмовити повністю. Свідок [PERSON] , допита в судовому засіданні, показала, що знає обидві сторони, позивачку з 2008. З нею познайомилася як працювали на городах, коли були сусідами по вул. Л. Українки м. Лебедин . При цьому позивачка говорила, що проживає в господарстві як дружина відповідача. Часто бачила їх на городі у двох. На її думку вони вели себе як подружжя. Крім цього, позивачка проводила й інші роботи по господарству. Також чула від людей, що сторони разом купували будинок та робили у ньому ремонт. Бачила новий автомобіль, який купили під час спільного проживання. Свідок [PERSON] , допита в судовому засіданні, показала, що знає подружжя з весни 2011 року коли вони переїхали на вулицю Вокзальна, так як вона там проживає. Господарство, яке вони купили, було занедбане. Сторони його разом впорядковували. Позивачка приймала участь у проведенні ремонту, так як працювала на відповідних роботах. Вона вважає, що сторони проживали як подружжя. Свідок [PERSON] , допита в судовому засіданні, показала, що знає це подружжя давно та те, що вони купили на її вулиці господарство. Це майно було в занедбаному стані. Після того як вони його придбали, то зробили усі необхідні роботи, а саме будинок вкрили шифером, облаштували сайдингом, замінили вікна, зробили ванну, туалет та інші необхідні роботи. Разом працювали на городі. Також за час спільного проживання придбали автомобіль. Свідок [PERSON] , допита в судовому засіданні, показала, що спочатку сторони проживали на вул. Л. Українки . Там позивачка робила ремонт, хоча будинок належав відповідачеві. Весною 2011 вони придбали занедбане господарство по вул. Вокзальна м. Лебедин , яке практично самостійно відремонтували. Свідок [PERSON] , допитана в судовому засіданні, показала, що з 2008 сторони стали проживати як подружжя. Під час проживання на вул. Л. Українки позивачка робила ремонтні роботи. Тоді вони придбали господарство по вул. Вокзальна, на придбання якого вона особисто давала 16000 грн., та стали проводити ремонт. Купили разом котел, меблі, душову кабіну. У її присутності обговорювали питання придбання будинку. Продукти завжди придбавала позивачка, а за комунальні послуги платив відповідач. Після того як позивачка зламала ногу вони стали проживати в окремих кімнатах. Свідок [PERSON] , допитий в судовому засіданні, показав, що позивачка працювала на ремонті Покрівського храму в м. Лебедині разом з бригадою будівельниць. Їй було передано на всю бригаду 48000 грн., а особисто позивачці - 24000 грн. Зі слів позивачки йому стало відомо, що у 2011 в м. Лебедині вони з чоловіком придбали будинок. Вона була дуже задоволена об`ємом робіт у храмі, так як розраховувала на ці кошти, які планувала направити на придбання будинку. Чоловік часто приїжджав на автомобілі забирати [PERSON] з роботи. Він вважає, що проживали сторони як подружжя. Свідок [PERSON] , допитана в судовому засіданні, показала, що позивачку знає давно по спільній роботі. Вона з відповідачем спочатку проживала по вул. Л. Українки , а потім сторони придбали для себе домогосподарство. Разом з [PERSON] вона працювала на ремонтних роботах у храмі м. Лебедин, де отримували немалі кошти. Відповідач тоді заробляв небагато. Свідок [PERSON] , допитий в судовому засіданні, показав, що він вперше познайомився зі сторонами по справі, коли на прохання позивачки прийшов на вул. Л. Українки оглянути водяне опалення. На той час подружжя було в будинку разом. Після огляду він порадив як можна усунути несправності. Свідок [PERSON] , допитана в судовому засіданні, показала, що знає позивачку давно по спільній роботі. Зі слів останньої їй відомо, що вони з чоловіком спочатку жили по вул. Л.Українки , а потім придбали для себе житло по вул. Вокзальна . Коли ремонтували храм, то в кінці робочого дня відповідач неодноразово приїжджав і забирав позивачку додому. Остання розповідала про те, що вона у цьому господарстві також робить ремонт. Хто із сторін і скільки вкладав коштів у ремонти, не знає. Свідок [PERSON] , допитий в судовому засіданні, показав, що він був присутній у 2011 в приміщенні «Вареничної», коли колишня дружина відповідача, [PERSON] , у його присутності передавала відповідачеві кошти спочатку в розмірі 6000 американських доларів, потім хотіла ще додати якісь кошти в гривнях, але той відмовився і вона пішла обмінювати гривні на долари. В послідуючому він при передачі грошей присутній уже не був. У розписці, яка мається в матеріалах справи, дійсно стоїть його підпис. Ця розписка складалась у тому ж приміщенні, у присутності відповідача, його колишньої дружини, його і його дружини, як свідків, а також дільничного. Свідок [PERSON] , допитий в судовому засіданні, показав, що станом на 2011 він працював дільничним інспектором м. Лебедин і разом з інспектором [PERSON], на даний час покійним, був присутній в магазині « Дари моря » (колишнє кафе «Варенична») коли [PERSON] разом з відповідачем і [PERSON] сіли за стіл і [PERSON] передала відповідачеві кошти в сумі 6000 американських доларів. Потім вона хотіла розрахуватися й гривнями, але [PERSON] не погодився і вона відлучилася на деякий час. Повернувшись, віддала ще 2000 американських доларів. При цьому були присутні інші громадяни. Були написані розписки про те, що претензій один до одного [PERSON] не мають. При передачі коштів між сторонами йшла мова чи то за продаж, чи за передачу будинку, розташованого по вул. Л. Українки м. Лебедин . Він зрозумів, що [PERSON] сплачує відповідачеві кошти, а будинок залишається їй. Особисто бачив ту розписку, де розписався [PERSON] . Свідок [PERSON] , допитана в судовому засіданні, показала, що вона працювала завідуючою кафе «Варенична», працівником якого був і відповідач. В день передачі коштів вона була присутня в закладі і підтверджує той факт, що [PERSON] принесла й передала відповідачеві кошти в сумі 6000 американських доларів. [PERSON] він їй повернув і вона пішла їх обмінювати. Коли повернулася, то віддала відповідачу ще кошти. Всього було передано 8000 американських доларів. Кошти вона особисто перераховувала і розписалася в розписці. Підтверджує справжність свого підпису у розписці, яка мається в матеріалах справи. При цьому були присутні [PERSON] , працівники міліції та інші. Знає, що кошти були використані відповідачем в послідуючому на придбання будинку в м. Лебедині по вул. Вокзальна . Також хоче додати, що позивачка приходила до неї з проханням спростувати справжність зазначеної розписки, але вона їй у цьому відмовила, так як в дійсності розписку підписувала особисто. Свідок [PERSON] , допитий в судовому засіданні, показав, що відповідача знає близько 30 років. Він приходив на вулицю Вокзальна разом з [PERSON] дивитися на електричну мережу, яку порекомендував замінити. [PERSON] позичала у нього кошти в розмірі 1000 американських доларів і була написана розписка. Гроші їй були потрібні для сплати відповідачеві коштів за будинок по вул. Л.Українки . З її слів вся сума складала приблизно 8000 американських доларів. Свідок [PERSON] , допитана в судовому засіданні, показала, що подружжя [PERSON] не живуть по вул. Лесі Українки приблизно 7-8 років. Спочатку вони розлучились, згодом на деякий час [PERSON] повернулася до вказаного помешкання, а потім знову вони перестали проживати разом. Їй відомо, що [PERSON] позичала в людей кошти. Відповідачеві за будинок вона сплатила 8000 американських доларів. І за ці ж кошти був придбаний інший будинок. Свідок [PERSON] , допитий в судовому засіданні, показав, що він знає відповідача давно, а також трішки знає й позивачку. Коли він приходив до [PERSON] , то бачив що свою кімнату він зачиняє на замок. Вони з позивачкою жили в одному будинку, але в різних кімнатах. Так вони жили останні два роки, що було до цього сказати не може. Зі слів відповідача та [PERSON] знає, що остання заплатила за будинок по вул. Л.Українки 8000 американських доларів, за які відповідач придбав будинок по вул. Вокзальна м. Лебедин . Пізніше туди він привозив будівельні матеріали для ремонту. Сторони по справі на той час проживали в літній кухні та ремонтували будинок. Йому відомо про те, що відповідач брав позику в банку «Столичний» для ремонту будинку. Також давав на це кошти і його батько. Свідок [PERSON] , допитана в судовому засіданні, показала, що одружилася з відповідачем у 1986, а припинила спільне проживання з ним 11.03.2008. Через деякий час повернулася знову, але проживали вони разом нетривалий час. В послідуючому домовилися, що вона придбає у відповідача за 8000 американських доларів будинок по вул. Л.Українки , а йому куплять за ці кошти інший будинок. Так і був куплений будинок по вул. Вокзальна м. Лебедин саме за 8000 американських доларів. З приводу передачі коштів відповідачеві були складені відповідні розписки. Заслухавши позивачку, представників сторін, свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до договору дарування від 25.01.2001 (а.с. 33) відповідачеві на праві особистої власності належав житловий будинок з надвірними будівлями, розташований на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , де свого часу [PERSON] проживав зі своєю дружиною [PERSON] . Весною 2008 року остання покинула відповідача та виїхала із вищевказаного помешкання, що не оспорюється сторонами по справі та підтверджується показами [PERSON] , допитаної як свідка. Потім там стала проживати [PERSON] , з якою [PERSON] мав близькі стосунки. Відповідно до усної домовленості [PERSON] отримав від [PERSON] 8000 американських доларів за будинок по [ADDRESS] , що доводиться розписками відповідача від 18.08.2011 про отримання 6000 американських доларів та 2000 американських доларів (а.с. 53, 54). Натомість між відповідачем та [PERSON] й [PERSON] (їх донькою) було укладено договір дарування (а.с. 40), за умовами якого [PERSON] подарував останнім (в рівних частинах кожній) вищевказаний будинок. 23.08.2011 [PERSON] та [PERSON] офіційно розлучилися, про що було видано свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с. 55). 06.09.2011 відповідач придбав іншу садибу, розташовану по [ADDRESS] , згідно договорів купівлі-продажу будинку й земельної ділянки (а.с. 34, 37-38) та зареєстрував домогосподарство відповідності до чинного законодавства на праві приватної власності 1/1 частка (а.с. 36). Крім цього, 21.04.2018 за відповідачем був зареєстрований автомобіль Opel Astra згідно договору купівлі- продажу (а.с. 64), який 24.07.2019 він продав, що доводиться договорами комісії та купівлі-продажу (а.с. 65, 66), а також свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 67). Свої вимоги [PERSON] обґрунтує тим, що з квітня 2008 вона проживала разом однією сім`єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу, а тому має право на Ѕ частину будинку по вулиці Вокзальна м. Лебедин Сумської області та зазначеного транспортного засобу. За приписами частини 2 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. У пункті 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 зазначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Згідно із частинами 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Ухвалюючи рішення, суд враховує, що дійсно з квітня 2008 [PERSON] мав близькі стосунки з [PERSON] , з якою спільно проживав у своєму будинку по [ADDRESS] , що визнається сторонами, а також доводиться й показами свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Разом з цим суд зазначає, що відповідно до статті 25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Оскільки розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано лише 23.08.2011, то вимога [PERSON] щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу сторін у період з квітня 2008 по час припинення шлюбу [PERSON] суперечить вимогам статті 25 СК України і з цих підстав позов в цій частині задоволенню не підлягає. Щодо спільного проживання сторін після 23.08.2011, то даний факт на думку суду достатніми та безспірними доказами підтверджений в ході судового розгляду не був. Так, судом встановлено, що у зв`язку з придбанням будинку по [ADDRESS] , що мало місце у вересні 2011, [PERSON] став проживати за вищевказаною адресою та у відповідності до вимог закону зареєстрував своє місце проживання на відміну від [PERSON] , яка зареєстрованою за вказаною адресою не значиться. Дані факти доводяться довідкою про реєстрацію місця проживання особи (а.с. 68) та записами в будинковій книзі (а.с. 49-51). За складом сім`ї [PERSON] інших членів сім`ї не має, проживає по [ADDRESS] один (а.с. 69). Відповідно до договорів про надання послуг з обслуговування системи газопостачання, постачання та використання електричної енергії, вивезення побутових відходів, постачання природнього газу (а.с. 42, 44, 45, 46-48) замовником та споживачем даних послуг є саме відповідач. Надаючи оцінку довідкам депутатів Лебединської міської ради (а.с. 13, 14), як доказам у справі, суд вважає, що ці довідки не заслуговують на увагу, оскільки стосовно факту спільного проживання сторін у період з квітня 2008 по лютий 2011, про що йде мова у довідці № 453 від 06.08.2019 (а.с. 14), суд уже навів свої мотиви з посиланням на положення Сімейного кодексу України, а довідка № 452 від 06.08.2019 (а.с. 13) викликає у суду сумнів з тих підстав, що у ній йде мова про спільне проживання [PERSON] та [PERSON] по [ADDRESS] з березня 2011, тоді як судом було встановлено, що будинок був придбаний лише через півроку 06.09.2011. Крім цього, суд зважає й на те, що довідка № 452 від 06.08.2019 підготовлена на підставі інформації сусідів [PERSON] та [PERSON] , які в судовому засіданні та показали наступне. Свідок [PERSON] зазначила, що їй не відомо, хто і як купував житловий будинок по [ADDRESS] . Вона ніколи не була там та не спілкувалася ні з позивачкою, ні з відповідачем, лише віталася при зустрічі. Свідок [PERSON] суду показала, що являється подругою позивачки, все, що їй відомо знає лише зі слів останньої. З приводу придбання спірної садиби їй нічого невідомо. З [PERSON] особисто взагалі не знайома. Зважаючи на покази вказаних свідків, дані безпосередньо в судовому засіданні, суд критично відноситься до довідки депутата Лебединської міської ради (а.с. 13) та вважає, що вона є неналежним доказом та при ухваленні рішення не враховується. Показами інших свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , допитаних в судовому засіданні, факт спільного проживання сторін після 23.08.2011 на думку суду також доведений не був. Вказані особи повідомили лише про факт придбання будинку по [ADDRESS] , те, що вони там бачили позивачку, факт близьких стосунків сторін та що позивачка приймала участь в ремонті будинку. Однак, такі покази є недостатніми для висновку про ведення [PERSON] та [PERSON] спільного господарства, наявність у них спільних витрат, купівлі сторонами майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, що може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю. Інших доказів, які б підтверджували, що позивачка проживала однією сім`єю із відповідачем без реєстрації шлюбу суду надано не було. У своїй постанові від 12.12.2019 у справі № 490/4949/17 (провадження № 61-46210св18) Верховний Суд зазначив, що сам собою факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. На підтвердження особистого вкладу [PERSON] в придбання будинку по [ADDRESS] та розміру такого вкладу свідки, допитані з боку сторони позивачки, своїх показань не надали. Належні та достатні письмові докази в матеріалах справи також відсутні. Разом з цим, суд знаходить обґрунтованими доводи сторони відповідача про те, що спірні будинок та автомобіль були придбані за особисті кошти [PERSON] . Так, показами свідка [PERSON] , підтвердженими розписками про отримання грошових коштів (а.с. 53, 54), встановлено, що в серпні 2011 [PERSON] домовилася з відповідачем, що вона придбає у останнього за 8000 американських доларів будинок по вул. Л.Українки м. Лебедин , а йому куплять за ці кошти інший будинок. 18.08.2011 [PERSON] отримав від [PERSON] обумовлену суму грошових коштів про, що він склав розписки про отримання коштів в розмірі 6000 та 2000 американських доларів. Факт отримання відповідачем коштів від [PERSON] також доводиться й показами свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ,, які в судовому засіданні повідомили, що у їх присутності в кафе « Варенична » кошти в розмірі 8000 американських доларів [PERSON] дійсно отримував від своєї тодішньої дружини. Свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] також показали, що їм відомо про факт сплати [PERSON] 8000 американських доларів [PERSON] за будинок по [ADDRESS] . Крім цього, свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що саме за ці кошти був придбаний відповідачем інший будинок по вул. Вокзальна в м. Лебедині . Пунктом 8 договору купівлі-продажу будинку по [ADDRESS] (а.с. 34) та пунктом 3.3. договору купівлі-продажу земельної ділянки за тією ж адресою (а.с. 37-38) підтверджується, що при укладенні даних договорів відповідач довів до відома той факт, що він на момент набуття даного майна в зареєстрованому шлюбі не перебуває та не проживає ні з ким однією сім`єю без укладення шлюбу. Грошові кошти, за які купує нерухоме майно, є його особистою власністю. При цьому слід зауважити, що з показів свідка [PERSON] встановлено, що позивачка зверталася до останньої з проханням спростувати справжність розписок про отримання відповідачем коштів, тобто з боку [PERSON] , як сторони у справі, мала місце недобросовісна процесуальна поведінка, яка могла вплинути на встановлення фактичних обставин і цей факт не може залишитися поза увагою. Таким чином, суд вважає, що на відміну від позивачки [PERSON] відповідач [PERSON] довів походження грошових коштів, за які був придбаний спірний будинок, а також довів і свої заперечення в частині придбання у 2018 автомобіля Opel Astra. Так, судом встановлено, що [PERSON] свого часу входив до кола співвласників ТОВ кафе «Варенична», де йому на праві спільної власності належала частина нежитлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яка 03.11.2017 була продана [PERSON] за 377039,29 грн., що доводиться рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 08.12.2017 (а.с. 56-57). Зважаючи на дану обставину, суд знаходить об`єктивними доводи сторони відповідача про те, що 21.04.2018 за частку від проданого майна ТОВ кафе «Варенична» [PERSON] був придбаний вищевказаний автомобіль Opel Astra за договором купівлі-продажу транспортного засобу № 5946/2018/910028 (а.с. 64). Також суд вважає необхідним зазначити, що вказаний автомобіль відповідач продав 24.07.2019 (а.с. 65, 66, 67), тобто до звернення [PERSON] з позовом до суду (15.08.2019). Незважаючи на те, що транспортний засіб вибув з володіння відповідача та перебуває у власності іншої особи, позивачка у своєму позові заявила вимогу про визнання за нею права власності на Ѕ його частину, що на думку суду є невірно обраним способом захисту свого права. В ході судового розгляду позивачкою була надана довідка настоятеля протоієрея [PERSON] ( [PERSON] ) (а.с. 179) про те, що [PERSON] виконувала роботи по реставрації приміщення Покрівської церкви. За виконану роботу отримала винагороду за період червень-жовтень 2010 кошти в сумі 24000 грн.; за період квітень-серпень 2011 кошти в розмірі 24000 грн. Однак, сам свідком [PERSON] , даними в судовому засіданні, показав, що за ремонт приміщення церкви позивачці було передано на всю бригаду 48000 грн., а особисто їй лише 24000 грн. Тому суд має сумніви щодо достовірності вказаного письмового доказу та показань свідка, оскільки встановлені даними доказами факти суттєво різняться між собою, незважаючи на те, що довідка була видана позивачці тією ж самою особою, яка в послідуючому допитувалася в судовому засіданні. Крім цього, довідка не містять обов`язкових для даного документу реквізитів таких як дата її складання, назва юридичної особи, що її видала, інформації про реєстрацію за відповідним вихідним номером. Так само не заслуговують на увагу й доводи [PERSON] щодо 2000 американських доларів, знайдених нібито в будинку її покійної родички, оскільки такий факт стороною відповідача оспорюється, а на його підтвердження [PERSON] не надано достатніх доказів. При цьому суд критично відноситься до показів свідка [PERSON] , оскільки її показання жодними письмовими доказами не підтверджуються. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд вважає, що допустимими, достовірними та достатніми доказами позивачка не довела обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а саме те, що з квітня 2008 вона проживала однією сім`єю із відповідачем без реєстрації шлюбу та під час цього за спільні кошти ними було придбано садибу по [ADDRESS] та автомобіль Opel Astra G 1.4, classic 2005 року випуску номерний знак [NUMBER] . Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. При ухваленні рішення слід також вирішити питання про вжиті в ході судового розгляду заходи забезпечення позову, а саме скасувати арешт, накладений згідно ухвали Лебединського районного суду Сумської області від 02.09.2019 на житловий будинок та земельну ділянку по [ADDRESS] та автомобіль Opel Astra G 1.4, classic, номерний знак [NUMBER] . На підставі вище наведеного,

Outcome: dismissed