Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-31 00:00:00

В березні 2020 року до Святошинського районного суду міста Києва звернувся [PERSON] з позовною заявою до ТОВ «Мегаінвест Сервіс», [PERSON] , третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Василенко Олег Анатолійович про визнання дій протиправними, скасування запису про реєстрацію права власності. Так в обґрунтування позову зазначає, що з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, він дізнався, що майно, а саме - двохкімнатна квартира, яка є предметом іпотеки та розташована в [ADDRESS] незаконно перереєстрована на відповідача [PERSON] . Вважає, що реєстраційні дії, запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинені з порушенням законодавства, а запис про державну реєстрацію права власності на спірне іпотечне майно за [PERSON] є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки не з`ясовано та не перевірено відповідність заявлених прав та поданих документів вимогам законодавства. Так, в позовній заяві позивач вказує, що 09.04.2012 року між ПАТ «Ерсте Банк» та між ним, [PERSON] було укладено кредитний договір «014/ZB1A85/3/1, в забезпечення якого було укладено Іпотечний договір №014/ ZB1A85/3/1 від 09.04.2012 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнко О.В. та зареєстровано в реєстрі №320. Позивач вказує, що між ним та ТОВ «Мегаінвест Сервіс» чи відповідачем [PERSON] ніколи не було укладено ані кредитного договору, ані договору іпотеки від 09.04.2012 року на підставі якого проведено реєстраційні дії та позбавлено права власності на нерухомість. Позивач зазначає, що згідно з п.3.4 Договору про відступлення прав вимоги №GL3N015248 від 21.02.2020 року, відповідач ТОВ «Мегаінвест Сервіс», як новий кредитор був зобов`язаний протягом п`яти днів з дня укладення цього договору повідомити його про відступлення прав вимоги, але цього не зробив, ніяких повідомлень щодо зміни кредитора він не отримував, більше того він ні разу не порушував графік погашення кредиту, остання проплата було здійснена 21.02.2020 року, тобто взагалі ніякої заборгованості за кредитним договором №014/ ZB1A85/3/1 від 09.04.2012 року не було. Тобто проведення реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] здійснене за відсутності правових підстав. Окрім того, як зазначає позивач [PERSON] в позові, приватний нотаріус, як державний реєстратор здійснив державну реєстрацію права власності на підставі договору іпотеки, без належно оформленої вимоги та документів, що підтверджуть наявність факту завершення 30-ти денного строку з моменту отримання позивачем. Позивач посилається на те, що реєстратору не могли бути надані докази направлення письмової вимоги ТОВ «Мегаінвест Сервіс» та її отримання ним, оскільки жодної поштової кореспонденції від ТОВ «Мегаінвест Сервіс» не надходило, більше того, Іпотекодержателем - ТОВ «Мегаінвест Сервіс» стало на підставі Договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки лише 21.02.2020 року, а договір купівлі-продажу серія та номер 1506 від 26.02.2020 року, який було укладено між ТОВ «Мегаінвест» в особі директора Дениса Мацкевича та [PERSON] . Тобто через 5 днів його було позбавлено права власності на квартиру без витримання завершення 30- ти денного строку. На підставі вищевикладеного позивач вимушений звернутися з даною позовною заявою до суду. 27.03.2020 року Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження. 23.04.2020 року На адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від [PERSON] , в якому вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі та зазначила, що доводи викладені в позовній заяві є хибними, оскільки всі реєстраційні дії щодо спірного майна вчинено відповідно до вимог законодавства, вона являється добросовісним набувачем нерухомого майна, договір купівлі-продажу предмета іпотеки укладений відповідно вимог ст.38 ЗУ «Про іпотеку», тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Також 23.04.2020 року на адресу суду від керівника ТОВ «Мегаінвест Сервіс» Мацкевича Д.А. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі, у зв`язку з недоведеністю та необгрунтованістю. 27.04.2020 року На адресу суду надійшла відповідь на відзив від [PERSON] , в якій він категорично не погодився з відзивом, з підстав ідентичних викладених в позовній заяві та у зв`язку з цим просив задовольнити його позовні вимоги. 06.10.2020 року Позивачем на адресу суду було подано уточнюючу позовну заяву, в якій він просив визнати протиправними дії ТОВ «Мегаінвест Сервіс» та Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Василенко О.А. направлені на переєстрацію права власності на об`єкт нерухомості- двокімнатну кв. [ADDRESS] за [PERSON] , номер запису про право власності 35686384, дата державної реєстрації 26.02.2020 року, на підставі договору купівлі-продажу серія та номер 1506. Скасувати запис 35686384 про право власності за [PERSON] на об`єкт нерухомості - двохкімнатну квартиру [ADDRESS] за проведеною державною реєстрацією 16.12.2019 року , на підставі рішення Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Василенко О.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26.02.2020 р індексний номер 51347412. Скасувати запис 37373867 про право власності за [PERSON] на об`єкт нерухомості - двохкімнатну квартиру [ADDRESS] за проведеною державною реєстрацією 17.07.2020 року, на підставі рішення Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буглак О. Г. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 53186710 від 17.07.2020 р. 28.01.2021 року Протокольно суддею було долучено даний уточнений позов до матеріалів справи та суд постановив вважати даний уточнений позов за основний. Ухвалою суду від 28.01.2021 року залучено до участі у справі за позовом [PERSON] до ТОВ «Мегаінвест Сервіс», [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Василенко О.А., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буглак О.Г. про визнання дій протиправними, скасування записів про реєстрацію права власності, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК». Ухвалою суду від 25.05.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача- адвоката Ільницького О.О. у прийнятті позовної заяви в новій редакції від 07.04.2021 року. 21.07.2021 року Позивачем було подано заяву про залишення позову без розгляду в частині наступних вимог: - скасувати запис 35686384 про право власності за [PERSON] на об`єкт нерухомості - двохкімнатну квартиру [ADDRESS] за проведеною державною реєстрацією 16.12.2019 року, на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Василенко О.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26.02.2020 р індексний номер 51347412. - скасувати запис 37373867 про право власності за [PERSON] на об`єкт нерухомості - двохкімнатну квартиру [ADDRESS] за проведеною державною реєстрацією 17.07.2020 року, на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буглак О.Г. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 53186710 від 17.07.2020 р. 27.07.2021 року Протокольно суддею дану заяву було задоволено та долучено до матеріалів справи. Ухвалою суду від 12.10.2021 року у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про закриття провадження по справі відмовлено. Ухвалою суду від 17.12.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Ільницького О.О. про зупинення провадження у справі. Ухвалою суду від 17.12.2021 року постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач у судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав. У судове засідання представник відповідача ТОВ «Мегаінвест Сервіс» та відповідачка [PERSON] не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, надавши до суду заяву про розгляд справи без їх участі, проти позову заперечували та просили відмовити у позовних вимогах у повному обсязі. Третя особа приватний нотаріус КМНО Буглак О.Г. у судове засідання не з`явилася, надавши до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причина неявки суду не відома. У відповідності до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з таких підстав. З матеріалів справи вбачається, що 09 квітня 2012 року між ПАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПУАТ «Фідобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір з фізичною особою № 014/ZB1А85/3/1, за яким позичальник отримав кредит у сумі 249 787,85 гривень. В забезпечення виконання кредитного договору № 014/ZB1А85/3/1, 09 квітня 2012 року між ПАТ «Ерсте Банк» та [PERSON] укладений Іпотечний договір № 014/ZB1А85/3/1, згідно з яким в іпотеку було передано квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно із п. 5 Договору іпотеки, сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, що міститься в цьому договорі. Іпотекодержатель самостійно визначає один з зазначених в цьому договорі способів звернення стягнення на предмет Іпотеки. У разі настання обстави, зазначених в п.4.1 цього договору іпотеки, Іпотекадержатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцям повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, в повідомлені зазначається, який із способів задоволення вимог іпотеко держателя, що передбачені ч.3 ст.36 Закону України «Про іпотеку», застосовується іпотеко держателем для задоволення своїх вимог. 21.12.2019 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПУАТ «ФІДОБАНК» направлено лист - інформація до позивача. Згідно даного листа вбачається, що уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПУАТ «ФІДОБАНК», відповідно до ст. 51 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», здійснюється реалізація майна банку, в тому числі права вимоги за кредитним договором № 014/ZB1А85/3/1 від 09 квітня 2012 року. Так, право вимоги за кредитним договором № 014/ZB1А85/3/1 від 09 квітня 2012 року буде виставлено для індивідуального продажу на відкритих торгах (аукціоні) 10.02.2020 року. 21 лютого 2020 року було укладено Договір № GL3N015248 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до якого ПУАТ «Фідобанк» відступив на користь ТОВ «Мегаінвест Сервіс» право вимоги за кредитним договором (№ 014/ZB1А85/3/1 від 09 квітня 2012 року) та Іпотечним договором, за умовами якого первісний іпотекодержатель відступив (передав), а новий іпотекодержатель набув (прийняв) належні первісному іпотекодержателю права за іпотечним договором (відступлені права), включаючи, але не обмежуючись, у разі невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, право задовольнити свої вимоги за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором. Пунктом 5.4 договору іпотеки визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; домовленості сторін на передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку"; права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України "Про іпотеку". Пунктом 5.5 зазначеного договору іпотеки визначено, що іпотекодержатель має право на свій розсуд вибрати умови та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених пунктом 5.4 цього договору. Так, згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 21 лютого 2020 року приватним нотаріусом КМНО м. Київ Макарова О.П. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 51271437, де зазначено Іпотекодержателем - ТОВ «Мегаінвест Сервіс», на підставі договору про відступлення прав вимог за договором 21.02.2020 року, відповідно до якого внесені зміни до реєстрації обтяжень від 21.02.2020 року, індексний номер 51271908, обтяжувач - ТОВ «Мегаінвест Сервіс», щодо об`єкта нерухомості майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Як встановлено за розглядом справи, ТОВ «Мегаінвест Сервіс» як правонаступник ПУАТ «Фідобанк» 26.02.2020 року у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та ст. 6 Закону України реалізувало предмет іпотеки шляхом продажу вказаної квартири третій особі, уклавши із [PERSON] договір купівлі -продажу квартири, посвідчений 26.02.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенко О.А. за реєстровим номером 1506. Позивач вважає такий перехід права власності на належну йому квартиру є незаконним, що призвело до порушення його прав та є підставою звернення до суду з вимогами про визнання противоправними дії ТОВ «Мегаінвест Сервіс» та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Василенко О.А. направлені на перереєстрацію права власності на об`єкт нерухомості, а саме: двокімнатної квартири [ADDRESS] за [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 1506. Згідно ст. 18, 24, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державний реєстратор може прийняти одне із рішень: про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або про відмову в державній реєстрації; у свою чергу рішення про державну реєстрацію прав приймається за умови подання заявником достатніх та належним чином оформлених документів, відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, а також підстав для відмови у державній реєстрації. Частиною 1, ст. 35 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що в разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Підтвердження того, що відповідач ТОВ «Мегаінвест Сервіс» надіслав позивачу [PERSON] , вимогу про усунення порушень, всупереч ч.1 ст. 35 Закону України « Про іпотеку», в матеріалах справи відсутнє, отже відповідач ТОВ «Мегаінвест Сервіс», не надало необхідні для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження, документи передбачені п. 61 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме, вимогу про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя. У відповідності до п. 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. № 553) розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями. Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор обов`язково використовує відомості Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек. За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації (п. 18 Порядку). Для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину (п.57 Порядку). П.61 Порядку встановлює, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі. Відповідно до п. 28 Порядку проведення держаної реєстрації прав та їх обтяжень, Державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовано Законом України №1952-IV від 01.07.2004 Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі Закон №1952-IV) та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ № 1127 від 25.12.2015 (далі-Порядок). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Пункт 2 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що державним реєстратором є, зокрема, нотаріус. Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», на кожний об`єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації права власності на нього вперше у Державному реєстрі прав відкривається новий розділ та формується реєстраційна справа, присвоюється реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна. Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації; 6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником; 8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначені підстави для державної реєстрації прав. Зокрема, відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Пунктом 40 «Порядку» визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, іншими законами України та цим Порядком. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 24 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно є підставою для відмови у державній реєстрації прав. Усупереч ч. 2, ст. 9 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Приватний нотаріус Василенко О.А. не перевірила і не встановила відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства зокрема: - відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (Договір про задоволення вимог іпотекодержателя не було укладено); - наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; - наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав. Також, у матеріалах справи відсутні докази виникнення боргу та його обґрунтований розрахунок. Відтак відсутні підстави для твердження, що має місце заборгованість, а також доведеність її розміру. Зазначені докази слугували підставою для вчинення нотаріусом правочину зміни власника житла. Суд не приймає доводів позивача, що останній погасив заборгованість за кредитним договором, оскільки суду не надано будь-яких належних та допустимих доказів зазначеного, а рішення суду не може ґрунтуватися на примущенях. Додатково зазначаємо, згідно п. 2.7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, якщо рішенням суду або договором про задоволення вимог іпотеко держателя передбачено право іпотеко держателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, посвідчення таких договорів здійснюється за загальними правилами посвідчення договорів відчуження. Для посвідчення такого договору іпотекодержатель зобов`язаний за тридцять днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані в установленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти такий договір. Іпотекодержатель має документально підтвердити нотаріусу, що він повідомив осіб, які мають зареєстровані в установленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Однак, вказана вимога вручена позивачу не була. Відповідно до ч.1, ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з частиною 1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказаний Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону країни «Про іпотеку»): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до приписів ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Частиною 4, ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»(в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Підпунктом 1 п. 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень № 868 встановлено, що документами, які підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат. Згідно ч.1 ст.33 ст.37, Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Однак, нотаріус, в порушення вимог діючого законодавства, не перевірив, чи виникли права у іпотекодержателя саме щодо спірної квартири. Відповідно до «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 868 (діючому на момент вищевказаної реєстрації права власності на предмет іпотеки), нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно в результаті вчинення такої дії, крім випадків, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" щодо державної реєстрації права власності або інших речових прав на нерухоме майно, яке виникає на підставі договорів іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя - рішення щодо реєстрації речових прав на нерухоме майно, приймаються державним реєстраторами прав на нерухоме майно, як передбачено Наказом міністерства юстиції України від 02.04.2013 №607/5 "Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб"(чинного на час виникнення спірних правовідносин). За змістом п.2 вказаного Наказу державна реєстрація речових прав на нерухоме майно у випадках, передбачених у п.1 Наказу, проводиться державними реєстраторами прав на нерухоме майно Мін`юсту відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 17.10.2013 р. № 868 (чинного на час виникнення спірних правовідносин). Виходячи з аналізу вказаних норм, є підстави вважати, що чинне законодавство наділяє нотаріуса окремими повноваженнями державного реєстратора щодо прав на нерухоме майно, які виникають лише у результаті вчинення нотаріальних дій з таким майном, а також повинні реалізовуватися одночасно з їх вчиненням та за наслідками перевірки правильності оформлення документів в офіційному порядку, що дозволяє забезпечити належний рівень захисту гарантованих Конституцією України прав на нерухоме майно. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що дії Приватного нотаріуса КМНО м.Києва Василенко О.А., щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, на підставі договору іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є також протиправними у зв`язку з відсутністю у нотаріуса необхідного пакету документів щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності без вчинення безпосередньої нотаріальної дії з майном. З огляду на викладене суд приходить до висновку про незаконність та протиправність дій приватного нотаріуса при здійсненні державної реєстрації права власності на спірну квартиру. У постанові від 28.08.2018 року по справі 925/1265/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, право або інтерес позивача, який вважає себе постійним користувачем земельної ділянки, може бути порушено внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про наявність права власності (користування) іншої особи. При цьому рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності (користування) (частина друга статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Зазначене свідчить про порушення нотаріусом й цієї норми Закону, оскільки вона повинна була відмовити у здійсненні реєстрації права власності на іпотечну квартиру. Відповідно до ст. ст.15,16 ЦК України, ст.124 Конституції України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Згідно ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України. У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань). Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним,тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам(пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18). Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними. Виходячи з позовних вимог позивача, а саме визнання противоправними дії ТОВ «Мегаінвест Сервіс» направлені на перереєстрацію права власності, не потягне за собою поновлення прав позивача на майно, що вибуло з його власності, а відповідно ця вимога не відповідає ефективному способу захисту прав та інше у ціх правовідносинах, а тому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги до ТОВ «Мегаінвест Сервіс» не підлягають задоволенню. Окрім того, питання порушення права власності позивача на квартиру, що разтошована за адресою: [ADDRESS] , вирішено в іншій справі 759/13238/21. Крім того, суд звертає увагу, що приватний нотаріус КМНО м.Києва Василенко О.А., відповідно до ст.ст. 52,53 ЦПК України, в даній справі залучений в якості третьої особи та не має права та обов`язку сторони по справі, відповідно до ст.ст. 48, 49 ЦПК України, а відтак позовні вимоги щодо визнання противоправними дії приватного нотаріуса не можуть бути задоволені. З огляду на наведене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс», [PERSON] , треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Василенко О.А., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буглак Олеся Гурамівна, [PERSON] , Публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК» про визнання дій протиправними є необгрунтовними, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню. Судові витрати, відповідно до пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed