Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] за якою просить суд: -збільшити розмір аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , до 3000 (трьох тисяч гривень), щомісячно у твердій грошовій сумі починаючи з дня пред`явлення даного позову і до досягнення сином повноліття; -стягнути з [PERSON] ( [INFO] , адреса: [ADDRESS] ), на користь [PERSON] ( [INFO] , адреса: [ADDRESS] ), додаткові витрати на дитину, понесені на поїздку закордон для розвитку і оздоровлення сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 19 132,00 гри. (дев`ятнадцять тисяч сто тридцять дві гривні); -допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за 1 місяць. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 17.05.2007 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області розірвано шлюб укладений між [PERSON] (далі - Позивач) та [PERSON] (далі - Відповідач), що був зареєстрований 19.10.2002 року Ужгородським міськвідділом РАГСу Закарпатської області. За час перебування у шлюбі, у Позивача з Відповідачем народився син, [PERSON] , [INFO] . Після розлучення син залишився проживати разом з Позивачем. Відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Позивач фактично самотужки утримує та виховує сина, дбає про його фізичний, моральний та духовний розвиток Неповнолітній син [PERSON] , проживає разом з матір`ю (Позивачем), Відповідач проти цього не заперечує. З моменту припинення шлюбних відносин Відповідач, ніякої участі в житті дітей не приймав та фактично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 28.11.2008 р. з Відповідача на користь Позивача було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина, у твердій грошовій сумі в розмірі 350 грн., (триста п`ятдесят) гривень щомісячно, до його повноліття, починаючи із 22.07.2008 року, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Станом на дату звернення в суд з даним позовом прожитковий мінімум для основних соціальних і демографічних груп населення, а саме дітей віком від 6 до 18 років становив 2395 гривень, тоді як на час призначення аліментів такий прожитковий мінімум для дітей віком від 6 років становив з 01.01.2016 року суму 1167 гривень. Із 1 липня 2021 року прожитковий мінімум для дітей від 6 до 18 років буде складати 2510 гривень. Звертаючись з позовом про збільшення розміру аліментів, Позивач посилається на те, що визначений раніше розмір аліментів на утримання сина не забезпечує її дитині фізичний, духовний, моральний та соціальний розвиток. Так як на даний момент син навчається в школі та її матеріальний стан не дає їй можливості забезпечити дитині повноцінний розвиток, що не було враховано попереднім рішенням суду. З часу стягнення аліментів збільшились мінімальна та середня зарплати, відповідно відбулось подорожчання цін на необхідні товари та послуги. Також на теперішній час збільшився прожитковий мінімум на утримання дитини, мінімальна та середня заробітна плата, збільшились доходи відповідача та збільшились витрати на дітей у зв`язку з подорожанням цін на товари та послуги. Відповідно розмір стягуваних аліментів є значно менший за гарантований державою мінімальний розмір коштів, необхідних для забезпечення дитини відповідного віку, а тому Позивач вважає, що є необхідні підстави для збільшення розміру аліментів. Також в міру підростання дитини, з`являється все більше потреб і нових витрат, які пов`язані з повноцінним харчуванням, засобами гігієни, забезпечення відповідним одягом і взуттям, зокрема за останній рік було придбано: «Толстовку Staff Original black&white» за ціною 450 гривень; «Джинси Staff moris black slim» за ціною 590 гривень; «Джинсові шорти Staff puebla gray» за ціною 460 гривень; «Спортивні штани Staff black logo» за ціною 520 гривень а також «Толстовка Staff black zip» за ціною 590 гривень, та інше. До того ж, з`являються нові витрати пов`язані з навчанням, відвідування гуртків, спортивних секцій та з іншим усестороннім повноцінним розвитком дитини; забезпечення житлом і відповідне його утримання, а у разі необхідності забезпечення належним лікуванням, що у сукупності забезпечує дитині повноцінний гармонійний розвиток. Необхідність збільшення розміру аліментів Позивач мотивує фактично понесеними витратами на навчання та розвиток здібностей сина. Враховуючи наведене, Позивач вважає, що її матеріальний стан змінився через зміну місця роботи, значного підвищення вартості життя, а розмір аліментів, який відповідач сплачує згідно вищевказаного рішення не може забезпечити гармонійний розвиток дитини, тому вважає, що слід збільшити розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] , у твердій грошовій сумі до 3 000 грн. щомісячно до настання повноліття дитини, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи з ви ще наведеного, позивачка просить суд, стягнути разово з відповідача додаткові витрати на дитину, які разом складають 19132,00 грн., з них: 11 882 грн. із загальної суми вартості вищевказаної поїздки 23 763 (двадцять три тисячі сімсот шістдесят три) гривні, з них вартість поїздки складає 23 292 гривні, і 471 гривні комісії за сплату вартості поїздки; 3000 грн. із загальної вартості мобільного телефону 5999,90; 4250 грн. із загальної вартості ноутбуку 8500 грн. За ухвалою суду від 21.09.2021 року було прийнято до розгляду вищезазначену позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач у судове засідання 25.05.2022 року не прибула, про причини неприбуття суд не повідомила, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи була судом повідомлена належним чином. Докази, задля збирання яких вона просила суд відкласти розгляд справи за клопотанням від 11.03.2022 року, до суду не подала. Відповідач та його представник адвокат Бучак Д.М. повторно в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про місце та час розгляду справи. Проте відповідач подав до суду письмовий відзив від 16.05.2022 року на позовну заяву, за яким просить суд: -відмовити у задоволенні позовних вимог щодо збільшення розміру аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] до 3000 (трьох тисяч грн.) щомісячно у твердій грошовій сумі починаючи з дня пред`явлення даного позову і до досягнення сином повноліття; -відмовити в повному обсязі у задоволенні вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину в розмірі 19132,00 грн., а саме: - понесені на поїздку за кордон для розвитку і оздоровлення сина [PERSON] : - понесені витрати на придбання мобільного телефону, одягу/взуття; - понесені на придбання ноутбуку, оскільки вищевказані витрати не е додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України, належно документально не обґрунтовані та не підтверджені. При цьому відповідач зазначив наступне. Збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів (правова позиція Верховного суду, викладена в постановах від 12.09.2018 року № 459/2181/17 та від 20.06.2019 року № 632/580/17). Відповідач, не має достатньо коштів, щоб робити великі виплати, НЕ ПРАЦЮЄ, та має на утриманні сім`ю та неповнолітню дитину. У відповідача на утриманні є інша сім`я та неповнолітня дитина, він не працює. Позивачка не довела, що в відповідача поліпшився матеріальний стан (наявність високооплачуваної роботи, тощо). Щодо витрат, які позивач має намір стягнути з відповідача та які були понесені на поїздку на море відповідач вказує, що зазначені витрати не можуть бути віднесені до додаткових витрат, які викликані обставинами у вигляді розвитку здібностей, т а к як сплачувати за поїздку на море саме в Туреччину - це бажання матері дитини, так як відповідно до ст. 49, 53 Конституції України держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування чи оздоровлення у державних і комунальних закладах охорони здоров`я та на території України в відповідних закладах для оздоровлення, які необхідні саме для оздоровлення згідно медичних рекомендацій. Держава сприяє розвиткові лікувальних закладів усіх форм власності. Крім того, позивач не довела Існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного та відпочинку саме на території Туреччини. Також позивач не навела мотивів вибору місця оздоровлення дитини, що залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини, тим більше, якщо це відпочинок за КОРДОНОМ. Посилання Позивачки на те, що відпочинок нею планувався з урахуванням рекомендацій лікарів, зокрема лікаря [PERSON] зазначаю, що довідка від 22.06.21 р. видана вже після поїздки, якою рекомендовано морський клімат, тому не може прийматися до уваги, оскільки у консультативному висновку спеціаліста має рекомендуватися санаторно-курортне лікування у профільному санаторії для лікування органів дихання (у морській зоні), а Позивачка просить стягнути витрати за поїздку на море в Туреччину, долучила до позову докази, з яких не вбачається профіль лікування пансіонату чи готелю, а також чеки іноземною мовою. Жоден із вказаних доказів не підтверджує того, що клімат Туреччини, в тому числі, саме місце відпочинку дитини, яке вказала Позивачка, є профільним санаторієм чи іншим закладом для лікування і оздоровлення), яке рекомендовано лікарем, а інші подібні заклади за меншою ціною і в іншому місці відсутні. Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання вищевказаної поїздки для відпочинку. Таким чином відпочинок було обрано позивачем на власний розсуд, без погодження із відповідачем. Також, на думку відповідача, не відносяться до додаткових витрат (відповідно до правових висновків Верховного Суду) й наступні витрати: витрати з придбання одягу та взуття (адже входять до складу аліментних платежів) - ухвала Верховного Суду від 30.07.2018 року у справі №522/6424/16- ц: http://www.revestr.court.gov.ua/Review/75690845. Що стосується витрат на придбання мобільного телефону, ноутбуку відповідач вказує, що ці витрати в звичними витратами першої необхідності, то такі як додаткові витрати на дитину до стягнення не підлягають та в задоволенні вимог позову в цій частині слід відмовити. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 6 ст.\~259\~ЦПК України складання рішення суду було відкладено на строк не більш як п`ять днів, тому у відповідності до ч. 5\~ст. 268 ЦПК України\~датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, якою є 30.05.2022 року. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.05.2007 року, шлюб, укладений 19.10.2002 року в Ужгородському міськвідділі РАГСу Закарпатської області, під актовим записом № 705 між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Сина [PERSON] , [INFO] залишено на утриманні матері [PERSON] . При цьому судом було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] люди різних характерів та поглядів на життя, важко розуміють один одного, спільне господарство не ведуть, внаслідок чого їх шлюбні відносини фактично припинилися. Згідно Єдиної державної електронно - інформаційної системи документообігу Д-3 за заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.06.2015 року у справі № 308/1914/15-ц, було задоволено частково позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину; стягнуто з\~ [PERSON] , [INFO] , мешканця [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , мешканки [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , додаткові витрати на дитину [PERSON] , [INFO] , одноразово шляхом покриття фактично понесених витрат пов`язаних з його лікуванням у розмірі 358,00 (триста п`ятдесят вісім) грн. та витрат пов`язаних з розвитком здібностей дитини в розмірі 237,50 (двісті тридцять сім гривень, 50 коп.) грн. В решті позовних вимог відмовлено. Відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень за рішенням апеляційного суду Закарпатської області\~від 08.12.2015 року у справі № 308/1914/15-ц було апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 25 червня 2015 р.\~змінено. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , мешканця [ADDRESS] на користь [PERSON] , [INFO] , мешканки [ADDRESS] додаткові витрати на дитину [PERSON] , [INFO] , одноразово шляхом покриття фактично понесених витрат на оплату путівки в ДЦ «Молода Гвардія» у розмірі 668,99 грн. (шістсот шістдесят вісім гривень 99коп.).\~\~В решті рішення залишено без змін. При цьому апеляційною інстанцією було встановлено, що рішенням\~\~апеляційного суду Закарпатської області від 28 листопада 2008 р. з [PERSON] \~\~на користь [PERSON] на утримання\~\~сина\~\~ [PERSON] [INFO] були стягнуті аліменти в розмірі 350 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. При цьому суд виходив з того, що позивачка не надала належних доказів спроможності відповідача сплачувати аліменти у розмірі від 500 грн. до 1500 грн. щомісячно. Окрім того, суд врахував, що позивачка є керівником двох підприємств та отримує в них певний дохід. Звернувшись у лютому 2015 року з даним позовом позивачка зазначила, що змінилось її матеріальне становище: обидва підприємства, керівником яких вона була, припинили свою діяльність, у зв`язку з чим вона втратила роботу і знаходиться на обліку в Ужгородському міському центрі Державного центру зайнятості. Необхідність стягнення додаткових витрат позивачка мотивувала фактично понесеними витратами на навчання та розвиток здібностей сина. Відмовивши у вимогах про збільшення розміру аліментів суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачка всупереч положень ст. 60 ЦПК України та ст. 192 СК України не довела ті обставини, на які вона посилалась як на підставу своїх вимог. Окрім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст.ст. 295, 303 та 309 ЦПК України встановив нові обставини, які стверджуються дослідженою колегією трудовою книжкою позивачки, довідками з місця її роботи та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З березня 2015 року позивачка працює в державному підприємстві «Національні інформаційні системи», одержує регулярний дохід, який за липень жовтень 2015 року склав 12 646,37 грн. 31 грудня 2015 року вона набула право власності на квартиру в [ADDRESS] площею 70,2 кв.м. Отже, її матеріальний стан у порівнянні з 2008 роком не погіршився. Враховуючи наведене, колегія погодилася з висновком суду першої інстанції про недоведеність вимог [PERSON] у цій частині. Як зазначено у ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як зазначено у ст. 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Положенням ст. 182 СК України\~передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме: стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; стан\~здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; наявність\~у платника\~аліментів інших\~дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; наявність\~на праві\~власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; доведені\~стягувачем аліментів\~витрати платника\~аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі регламентовано ст.\~184\~СК України саме за заявою одержувача. За приписами\~ст.\~192\~СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі регламентовано ст. 184 СК України. Згідно зі ст.\~7\~Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2022\~рік» установлено прожитковий мінімум дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні, дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні, працездатних осіб: з 1 січня - 2481 гривня, з 1 липня - 2600 гривень, з 1 грудня - 2684 гривні, дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2395 гривень, з 1 липня 2510 гривень, з 1 грудня 2618 гривень. На час ухвалення рішення апеляційного суду Закарпатської області від 28 листопада 2008 р. про стягнення аліментів, згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» у 2008 році було установлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 526 гривень, з 1 квітня - 538 гривень, з 1 липня - 540 гривень, з 1 жовтня - 557 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 663 гривні, з 1 квітня - 678 гривень, з 1 липня - 680 гривень, з 1 жовтня - 701 гривня; працездатних осіб: з 1 січня - 633 гривні, з 1 квітня - 647 гривень, з 1 липня - 649 гривень, з 1 жовтня - 669 гривень; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 470 гривень, з 1 квітня - 481 гривня, з 1 липня - 482 гривні, з 1 жовтня - 498 гривень. Суд вважає, що з часу ухвалення судом рішення від 28.11.2008 року про стягнення аліментів сталася значна зміна цін на основні життєво-необхідні товари та продукти, які є складовою споживчого кошику, який покладений у підґрунтя визначення прожиткового мінімуму, що є загальновідомою обставиною і не потребує доказування в силу положень ч. 3\~ст. 82 ЦПК України. Крім того, суд враховує той факт, що згідно Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», воєнний стан було запроваджено з 5:30 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Таке рішення ухвалено у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони й відповідно до українського законодавства. Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 15.03.2022 № 2119-IX продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного станув Україні», затвердженим Законом України від 19.04.2022 № 7300 продовжено строк дії воєнного стану з 05 год. 30 хв. 25 квітня 2022року строком на 30 діб. Проте, позивач не надала жодного доказу на підтвердження зміни її матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я, а також інших обставин, які підлягають доведенню у відповідності до ст. 182 СК України. Тоді як відповідач подав до суду відомості з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за 2003 2016 роки, з яких вбачається, що [PERSON] , з липня 2004 року по 2016 рік не працює, оскільки відсутні відомості щодо заробітку щодо нього. Проте суд оцінює зазначений доказ критично, тому що він не містить відомостей за останні шість років 2017 2022 роки, відтак не надає суду можливості достовірно оцінити наявність або відсутність доходів у відповідача. Доведеним суд вважає лише той факт, що згідно свідоцтва про шлюб [NUMBER] , відповідач [PERSON] , [INFO] , 26 липня 2008 року уклав шлюб із [PERSON] , [INFO] , та від цього шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Таким чином відповідач довів лише той факт, що з дня винесення апеляційною інстанцією рішення про стягнення аліментів у 2008 році у нього змінився склад сім`ї народився ще один син [PERSON] , [INFO] . Проте, суд оцінює критично доводи, викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву про те, що він має на утриманні сім`ю та неповнолітню дитину, оскільки він не надав жодних документальних підтверджень розміру доходів, які вин отримує, а також, як було встановлено судом під час перевірки Єдиної державної електронно - інформаційної системи документообігу Д-3 за рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.01.2022 року у справі № 308/13868/21, яке набуло законної сили 15.02.2022, за наслідками розгляду позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , про розірвання шлюбу, позов було задоволено; шлюб, зареєстрований 26 липня 2008 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 376 розірвано. При цьому судом було встановлено, що позивач [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач [PERSON] не заперечує щодо цього, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушуванням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Малолітній син [PERSON] , [INFO] , залишається проживати з матір`ю [PERSON] і при цьому, позивач має можливість вільно бачитися з сином та займатись його вихованням. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що відповідач намагався ввести суд в оману щодо складу його сім`ї та утриманців, що не відповідає дійсності, фактично на це \~ \~ \~ \~й час він не має на утриманні іншої сім`ї та дитини. Доказів стягнення з нього аліментів або добровільного утримання [PERSON] , [INFO] , ним суду не подано. Дійсно, як зазначив відповідач, та зазначено у постанові Верховного Суду від 12.09.2018 року у справі № 459/2181/17 (провадження N 61-37114св18) Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" від 17 травня 2017 року N 037-VIII частину другу\~статті 182 СК України\~викладено в такій редакції: "Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у\~статтю 182 СК України, яким визначався розмір - 30 %). Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до\~статті 192 СК України. Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою\~статті 182 СК України. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"\~зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів. Проаналізувавши всі надані суду докази, суд вважає що, ані позивачем, ані відповідачем не доведені належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються в обґрунтування як позову так і заперечень на нього, та які є підставо задля збільшення аліментів за рішенням суду за позовом одержувача аліментів - зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось, а також інших обставин, визначених ст. 182 СК України, тому слід відмовити у задоволенні позову в цій частині. Частинами 1, 2 статті 185 Сімейного кодексу України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед хворобу, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, в тому числі у зв`язку з лікуванням. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. Додаткові витрати визначаються залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що до участі у додаткових витратах на утримання дитини, можна притягати лише батьків, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами. Згідно з положеннями\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підтвердження проведення додаткових витрат на дитину позивач надала суду роздруківку замовлень одягу у невідомому Інтернет магазині без доказів їх оплати; та декілька фіскальних чеків на придбання одягу та взуття, які суд не приймає до уваги як належні та допустимі докази, оскільки такі витрати не відносяться до додаткових витрат у розумінні ст. 185 СК України, тому що суду не доведено, що вони безпосередньо викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Позивачем також не обґрунтовано жодними доказами той факт, що придбання ноутбуку та мобільного телефону пов`язано із розвитком здібностей дитини. Суд також не приймає до уваги договір на туристичне обслуговування від 28.07.2020 року № 2807, оскільки він не підписаний сторонами, відтак не може вважатися укладеним, а перерахування грошових коштів без договору за квитанцією від 27.07.2020 року на суму 23\~292,00 грн. не є належним підтвердження витрат саме на санаторно курортне лікування, пов`язане із хворобою дитини, відтак позов в цій частині також є необґрунтованим належними та допустимим доказами, тому слід відмовити у його задоволенні. Відповідно до вимог\~ст.\~141\~ЦПК України розподіл судових витрат судом не проводиться, оскільки позивач звільнений від їх сплати у встановленому Законом України «Про судовий збір» порядку.

Outcome: dismissed