Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

17.01.2022 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 06 червня 2015 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем. Спільне життя у них з відповідачем не склалося через розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки з ведення спільного господарства, відсутність між ними взаєморозуміння та довіри. Відповідач відмовляється матеріально утримувати сім`ю, зловживає алкоголем, в зв`язку з чим у них постійні сварки та суперечки, що стали нормою. Шлюбні відносини між ними припинені з червня 2018 року та втрачені всі зв`язки, вони не ведуть спільне господарство, проживають окремо. На думку позивача, примирення та збереження їх сім`ї неможливе, це суперечить її інтересам. Тому позивач просила їх шлюб розірвати, зазначивши, що після розірвання шлюбу вона бажає і надалі іменуватися шлюбним прізвищем « [PERSON] ». Ухвалою від 26.01.2022 року позовна заява була прийнята судом до розгляду та відкрито провадження по справі. Ухвалою від 24.02.2022 року зупинено розгляд справи на два місяці та надано сторонам строк для примирення. Ухвалою від 04.05.2022 року поновлено провадження у справі та призначено справу до слухання на 31.05.2022 року. Позивач у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, на задоволенні позову наполягала /а.с.11/. Тому справа розглянута у відсутність позивача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про отримання повістки про виклик до суду та довідка про доставку СМС повістки /а.с.22,23/. Таким чином, відповідно до положень ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, однак в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Тому суд визнає причини неявки відповідача неповажними і тому справа розглянута у його відсутність в порядку п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України. Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 06 червня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Красноокнянському району Котовського міжрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 23 /а.с.4/. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . /а.с.7/. Дитина проживає разом з позивачем. /а.с.8/. Відповідно до ст.112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 1 статті 110 СК України встановлено право одного з подружжя на пред`явлення позову про розірвання шлюбу. Таким чином забезпечується принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження та під час\~ розірвання шлюбу. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Судом встановлено, що з червня 2018 року сторони не намагалися відновити сімейні стосунки, шлюбні відносини між ними припинені. На думку позивача, примирення та збереження сім`ї неможливе. Заходи, які вживалися судом для примирення сторін, не досягли мети щодо збереження сім`ї. Тому суд дійшов висновку, що збереження сім`ї суперечить інтересам позивача та, згідно зі ст.112 СК України, позов підлягає задоволенню і шлюб слід розірвати. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати.

Outcome: approved