Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-24 00:00:00

У березні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на дитину. Позов мотивований тим, що у сторін під час шлюбу [INFO] народився син [PERSON] , на якого згідно з рішенням Турійського районного суду Волинської області від 19 травня 2016 року позивач сплачує аліменти в розмірі 1/5 частки доходу щомісячно. Вказуючи, що після визначення рішенням суду такого розміру аліментів у нього змінився сімейний стан, оскільки 04 серпня 2016 року він уклав шлюб з [PERSON] , під час якого у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , він із сім`єю проживає у будинку своїх батьків, які є пенсіонерами, та значну суму коштів сплачує за комунальні послуги, позивач просив зменшити розмір аліментів на дитину, які стягуються з нього на користь відповідача згідно із зазначеним вище судовим рішенням, до 1/15 частки його доходу щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач 04 травня 2022 року подала заперечення на позовну заяву, у якому зазначила, що аліменти на дитину від позивача отримує щомісяця у різному розмірі від 2107,65 гривень до 6074,18 гривень залежно від його доходу, та просила відмовити в позові, оскільки також проживає з дитиною в будинку батьків, які є пенсіонерами, сплачує в середньому 3121,02 гривень щомісяця за комунальні послуги, працює вчителем у школі, отримує заробітну плату 6041,43 гривень щомісяця, яких не вистачає для належного проживання. У судовому засіданні позивач позов підтримав із викладених у ньому підстав та просив його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні, посилаючись на викладені у запереченні підстави, просила відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 3 Закону України «Про охорону дитинства» всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я та народження дітей і їх батьків (чи осіб, які їх замінюють) або будь-яких інших обставин, мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Згідно з статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а. с. 8). Рішенням Турійського районного суду Волинської області від 19 травня 2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/5 частки доходу щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 квітня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 7). Позивач [PERSON] працює у Державному підприємтсві «Луцький ремонтний завод «Мотор» та отримує заробітну плату, середній розмір якої за період з вересня 2021 року по лютий 2022 року становить 24119 гривень (нараховано) в місяць (а. с. 66). З матеріалів справи видно, що 04 серпня 2016 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , під час якого у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а. с. 9-11). Відповідач працює вчителем та отримує заробітну плату в розмірі 7638,63 гривень, що після відрахувань податків становить близько 6100 гривень (а. с. 48), інших неповнолітніх чи непрацездатних осіб на утриманні не має. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним і в зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів, а значне погіршення матеріального становища платника аліментів або зміна сімейного стану може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 08 жовтня 2018 року у справі № 678/13/17, Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13. Аналіз положень статті 192 СК України свідчить про те, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому, такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: зміни і сімейного, і матеріального стану. Зміна сімейного стану є самостійною, незалежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21 липня 2021 року у справі №691/926/20, зазначивши також, що «діти, народжені в різних шлюбах від різних матерів, мають абсолютно рівні права на матеріальну допомогу». Судом встановлено та це об`єктивно підтверджується матеріалами справи, що з моменту присудження аліментів у зв`язку із укладенням шлюбу та народженням у позивача [PERSON] двох дітей в іншому шлюбі змінився його сімейний стан. За таких обставин, виходячи із характеру спірних правовідносин, що виникли між сторонами, та враховуючи, що обов`язок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і батька, суд дійшов висновку про наявність у розглядуваному випадку передбачених законом підстав для часткового задоволення позову і вважає справедливим та достатнім зменшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на дитину [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення Турійського районного суду Волинської області від 19 травня 2016 року, та стягувати з [PERSON] аліменти на дитину у розмірі 1/7 частки від його доходу щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що такий розмір аліментів на сина [PERSON] , [INFO] (1/7 частина від доходу [PERSON] , що відповідно до розміру його заробітної плати, яка за період з вересня 2021 року по лютий 2022 року становить орієнтовно 24119 гривень в місяць, після відрахування 18 % податку на прибуток та 1.5 % військового податку (24199 х 19.5% = 19416 гривень), становитиме орієнтовно 2773,71 гривні (19416 грн / 7 = 2773,71 грн), що є більшим за розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідає інтересам дитини та забезпечує збалансованість розподілу та рівної участі батька в утриманні дітей, захисту прав неповнолітньої дитини, яка проживає окремо від батька, та не порушує прав дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають з батьком однією сім`єю. Крім того, у судовому засіданні відповідач вказувала, що отримуваних від позивача аліментів на дитину цілком вистачає для забезпечення потреб дитини, на що вона витрачає близько 2000 гривень, а решту відкладає. Доводи позивача про те, що він із сім`єю проживає у будинку своїх батьків, які є пенсіонерами, та значну суму коштів сплачує за комунальні послуги, суд до уваги не бере у зв`язку з тим, що в контексті положень статті 192 СК України такі обставини не є підставою для зменшення розміру аліментів. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог 42.84 % (позивач просив змінити розмір аліментів з 1/5 (20%) на 1/15 (6.67%) - на 13.33 %, цим рішенням змінено розмір аліментів з 1/5 (20%) на 1/7 (14.29%) - на 5.71 %, у зв`язку з чим розмір задоволених вимог становить 5.71 % * 100 % / 13.33 % = 42.84 %) слід стягнути 425.14 гривень судового збору. На підставі викладеного, статей 180-182, 192 СК України та

Outcome: partial