Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-17 00:00:00

22.12.2021 представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 05.11.2019 у розмірі 11689,20 грн. (загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту)). Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач звернувся до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, яка разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають Договір про надання банківських послуг. Підписавши анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язався виконувати його умови. На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 8000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка [NUMBER] АТ «Універсал Банк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. У свою чергу відповідач всупереч чинному законодавству та умовам договору, належним чином покладені на нього обов`язки перед банком не виконав, порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість. У зв`язку з порушенням умов договору про надання банківських послуг зі сторони відповідача перед АТ «Універсал Банк» у нього виникла заборгованість в розмірі 11689,20 грн, в тому числі: - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту) 11689,20 грн.; заборгованість за пенею та комісією 0 грн. Оскільки на вимогу позивача відповідач заборгованість не погасив, від виконання своїх зобов`язань ухиляється, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Ухвалою від 12.01.2022 у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судовий розгляд на 18.02.2022. 18.02.2022, 29.03.2022 розгляд справи відкладався у зв`язку із неявкою відповідача. 18.05.2022 сторони в судове засідання не з`явились. Представник позивача подав разом із позовною заявою письмове клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у\~ судові\~засідання не\~з`явився,\~відзиву,\~заяв чи\~клопотань про\~розгляд справи\~за його\~відсутності не\~подавав,\~про причини\~неявки не\~повідомляв. Як вбачається із рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень (судових повісток), які містяться в матеріалах справи, останні повернулися із відміткою про відсутність адресата за зареєстрованим місцем проживання. Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 25.04.2018 року у справі №800/547/17 направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Таким чином, суд вважає, що відповідач був повідомлений про розгляд справи належним чином. За таких обставин, відповідно до ч.1\~ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. У відповідності положень ст. 247, ч.5 ст.279 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Суд, ураховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінивши докази, вважає, що у задоволенні даного позову слід відмовити з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідачка 05.11.2019 підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг Універсал Банк (а. с.7). Відповідно до вищевказаної анкети-заяви відповідач просив АТ «Універсал Банк» (Монобанк) відкрити поточний рахунок у гривні на його ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у додатку, відповідно до умов договору та його умов. Також відповідно до п.2 анкети-заяви відповідач погодився з тим, що разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають Договір про надання банківських послуг, укладення якого він підтвердив і зобов`язувався виконувати. Відповідно до п.3 анкети-заяви відповідач, підписавши анкету-заяву підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, а також погодився з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір кредитного ліміту і повідомляти його про це шляхом надсилання повідомлення в мобільний додаток. Із позовної заяви вбачається, що відповідач отримав кредит в розмірі 8000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка [NUMBER] . Однак, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження встановлення кредитного ліміту у такому розмірі. До позовної заяви позивачем додано розрахунок заборгованості за договором №б/н від 05.11.2019, cкладений станом на 14.09.2021 (а.с.6). Як вбачається із вищевказаного розрахунку заборгованості загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту) становить 11689,20 грн. При цьому, загальний залишок заборгованості за відсотками 0 грн, заборгованість за пенею та комісією - 0 грн, заборгованість за судовим штрафом - 0 грн. Тіло кредиту - це сума, яку позичальник фактично отримує на руки. У неї входить тільки основний борг. Прострочене тіло кредиту є сумою, яку позичальник не повернув. Наданий позивачем розрахунок не містить відомостей про встановлений кредитний ліміт (тіло кредиту) 8000,00\~грн.Будь яких доказів збільшення кредитного ліміту позивачем суду не надано. Обґрунтування того, чому при встановленому кредитному ліміті 8000,00 грн (початкове тіло кредиту) заборгованість по простроченому тілу кредиту станом на 14.09.2021 склала 11689,20 грн позивачем не наведено, при цьому, що позивачем не вказано та не надано доказів того, що кредитний ліміт збільшувався, чи використовувався овердрафт. Разом з тим позивач зазначив, що ні відсотки, ні штрафні санкції не нараховувалися. Таким чином, суд дійшов висновку, що наданий позивачем\~ розрахунок заборгованості не є\~безспірним\~доказом\~існування загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) в розмірі 11689,20 грн. Окрім цього, при ухваленні рішення суд керується наступним. За змістом ст. ст.\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3\~ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. За приписами ч.1,2\~ст. 12 ЦК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч.3 ст. 12\~та ч.1 ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6\~ст. 81 ЦПК України\~передбачено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх не спростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Статтею 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.\~\~\~\~\~\~\~\~ Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Верховний Суд в постанові від 17.12.2020 у справі №278/2177/15-ц зазначив, що процесуальний обов`язком суду є належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок. Як вбачається із матеріалів справи позивачем не було доведено, що сума заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача, складає суму заборгованості за тілом кредиту. Також позивачем не доведено, що позивачу було надано кредит саме в розмірі 8000,00 грн, а також не обґрунтовано заявлених своїх позовних вимог 11689,20 грн.. Таким чином, оскільки відповідачем не доведено належними та допустимими доказами наявності заборгованості відповідача перед позивачем, відповідно не доведено наявності у відповідача обов`язку щодо повернення вказаної суми заборгованості. За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження наявності у відповідача простроченої заборгованості по тілу кредиту перед позивачем в розмірі 11689,20 грн, а відтак у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю позовних вимог. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, в задоволенні позовних вимог судом відмовлено, відповідно вимога про стягнення сплаченого позивачем судового збору не підлягає до задоволення. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed