Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, у якому просить суд встановити факт її сумісного проживання з чоловіком [PERSON] на момент його смерті, [INFO] ; визнати право власності на грошові кошти, набуті у порядку спадкування за законом після його смерті у вигляді неотриманої суми пенсії у розмірі 136\~000 гривень, стягнути з відповідача грошові кошти, набуті в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, стягнути витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила наступне. [INFO] помер її чоловік [PERSON] у м.Донецьк. 12.12.2018 року Дніпровським районним у м.Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у м.Києві було видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Позивач зазначає, що вони з чоловіком були зареєстровані та сумісно проживали на момент його смерті за адресою: [ADDRESS] , таким чином позивач прийняла спадщину після смерті чоловіка на підставі ст. 1268 ЦК України. 27.11.2019 року позивач звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, яка залишилась після смерті її чоловіка. Постановою нотаріуса № 1058/02-31 від 27.11.2019 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з неможливістю встановити факт спільного проживання спадкоємця та спадкодавця на час відкриття спадщини та закінченням строку на прийняття спадщини. У зв`язку з викладеним позивач звернулась до суду з зазначеним позовом. Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12.06.2021 року зазначену справу передано за підсудністю на розгляд Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 07.07.2021 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху, надано строк для усунення недоліків позовної заяви. 28.07.2021 на виконання ухвали суду від позивача надійшла виправлена позовна заява. Ухвалою суду від 02.08.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву, визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, надано сторонам строк для подання заяв по суті справи. 01.11.2021 року від відповідача ГУ ПФУ в Запорізькій області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого Відповідач заперечує проти позову, звертає увагу суду, що постановою нотаріуса позивачу не відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у вигляді недоотриманої пенсії. Крім того, зазначає, що виплату пенсії [PERSON] було призупинено з 01.09.2016 року у зв`язку зі скасуванням довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, тобто виплата пенсії з 01.06.2016 року по 30.11.2018 року не здійснювалась. Просить у задоволенні позову відмовити. 07.12.2021 року від представника третьої особи Запорізької міської ради надійшла заява, в якій представник просить вирішити справу на розсуд суду у відповідності до вимог законодавства. Ухвалою суду від 27.01.2022 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Клопотання позивача про витребування доказів залишено без задоволення. У судове засідання позивач не з`явилась, разом з позовом подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, разом з відзивом на позов подав заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мангуш А.М. у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Представник третьої особи Запорізької міської ради у судове засідання не з`явився, суду надано заяву про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з чим фіксування судового процесу не здійснювалося. Суд, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши та дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного висновку. За положенням ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у м.Києві 12.12.2018 року, серія [NUMBER] , актовий запис № 2261. Відповідно до довідки, наданої КП «Управляющая компания Буденновского района города Донецка» № 4214 від 31.10.2019 року, [PERSON] був зареєстрований з 22.12.1999 року по день смерті, [INFO] за адресою: [ADDRESS] . За цією ж адресою зареєстрована [PERSON] , 1961 р.н. Відповідно до копії паспорта позивача, вона з 22.12.1999 року зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Позивач [PERSON] є дружиною [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] , виданого 04.07.1980 року Пролетарським відділом ЗАГС м.Донецька, актовий запис № 716 від 04.07.1980 року. Отже, позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] , відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України. Зазначеними вище документами підтверджується факт проживання [PERSON] разом зі своїм чоловіком станом на час смерті останнього за адресою: [ADDRESS] . Згідно з положеннями частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Оскільки документів, поданих позивачем нотаріусу було недостатньо для висновку про постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, в той час, як надані до суду документи підтверджують даний факт, суд, з урахуванням обставин, встановлених під час розгляду справи, вважає за можливе встановити даний факт, з огляду на що задовольняє позовні вимоги [PERSON] в цій частині. Вирішуючи позовні вимоги про визнання права власності на грошові кошти, набуті у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка у вигляді неотриманої суми пенсії у розмірі 136 000 гривень та стягнення з відповідача грошових коштів, суд виходить з наступного. Виходячи з положень ч. 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Як вбачається з матеріалів справи, Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мангуш А.М. від 27.11.2019 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, а саме: транспортний засіб та гаражний бокс. Зі змісту постанови вбачається, що під час звернення до нотаріуса, Позивач не заявляла предметом спадщини недоотриману суму пенсії. Визнання право власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Тобто, зверненню до суду із вимогами про визнання права власності в порядку спадкування має передувати відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Як роз`яснено у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. З урахуванням того, що Постанова нотаріуса не містить відмови позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у вигляді недоотриманої суми пенсії та виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині. Таким чином, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial