Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-02 00:00:00

У листопаді 2021 року [PERSON] пред`явила через суд позов до [PERSON] . Ісами про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON] на період навчання до досягнення ним 23 років, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 20 лютого 1993 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, що розірваний за рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2013 року, від якого вони мають трьох дітей, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який з 03 серпня 2019 року навчається на денному відділенні факультету правоохоронної діяльності Університету митної справи та фінансів (четвертого рівня акредитації) на контрактній основі, строком навчання до 2023 року, проте відповідач після досягнення дитиною повноліття перестав матеріально допомагати в утриманні повнолітнього сина, хоча таку можливість має, а у позивача відсутня можливість самотужки матеріально утримувати і неповнолітню доньку і повнолітнього сина, тому, згідно уточнених 20 січня 2022 року позовних вимог, остаточно просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] в розмірі 4500,00 грн. щомісячно до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним 23 років. З відкриттям спрощеного позовного провадження за ухвалою суду від 24 січня 2022 року після усунення недоліків позовної заяви за ухвалою суду від 26 листопада 2021 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї малозначної справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без виникнення процесуальних ускладнень та без потреби у витребуванні доказів чи у сприянні в поданні доказів іншим чином. 01 березня 2022 року відповідач через свого представника - адвоката Самойленко Т.В. подав відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнав повністю, заперечуючи проти задоволення позову тим, що він не має можливості утримувати повнолітнього сина, оскільки у нього відсутній самостійний дохід на території України, господарська діяльність не ведеться, він не має ані транспортних засобів, про які вказує позивач, оскільки останній відчужений самою відповідачкою, ані нерухомого майна згідно реєстру речових прав на нерухоме майно, за рахунок якого на думку позивачки можливо утримувати повнолітнього сина, а на утриманні він має ще неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] на яку рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2021 року з нього стягнуті з 12 листопада 2021 року аліменти в розмірі ј всіх видів доходу (заробітку), а також самостійно виховує двох малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з ним і перебувають на його утриманні. Крім того, позивачем не доведено її право на такий позов, оскільки повнолітній син [PERSON] є повністю дієздатним і має наразі власну сім`ю, оскільки одружився та сам є батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] , що взагалі свідчить про відсутність потреб у додатковому утриманні з боку батька. 01 квітня 2022 року позивач через свого представника адвоката Коляду А.С. подала відповідь на відзив, в якому на спростування доводів відповідача навела аргументи про наявність в ЄДРПОУ даних про відповідача як ФОП з 02 квітня 2012 року, тоді як виїзд у 2019 році в Сирію не свідчить про припинення господарської діяльності і відсутність доходів. Крім того, доводи про відсутність у відповідача майна спростовувала тим, що відповідач за результатами поділу спільного майна подружжя згідно постанови Дніпровського апеляційного суду ід 26 жовтня 2021 року визнаний власником Ѕ частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] , а також на Ѕ частку у праві власності на паркувальне місце поз. 18 загальною площею 30,3 кв.м. у приміщенні № 105 цокольного поверху житлової будинку літ.А-9, А-1, А1-1, А2-1 в будинку [ADDRESS] . А доводи про утримання неповнолітньої доньки та інших двох малолітніх дітей спростовували тим, що аліментів на утримання доньки [PERSON] та сина [PERSON] відповідач не сплачує з 2018 року, заборгованість за аліментами не погашена і складає 47000,00 грн. на доньку та 16862,50 грн. на сина відповідно, тоді як за часів спільного проживання з відповідачем його дохід складав 40000,00 грн.-50000,00 грн. Так само представник позивача вказувала на потреби в матеріальному утриманні від батька через навчання на денній формі, що унеможливлює влаштування на роботу за для свого утримання, тоді як витрати на оплату навчання в 13000,00 грн., щоденний проїзд, харчування, оплату комунальних послуг та ін. складає близько 9000,00 грн. на місяць, що позивач самотужки оплачувати не взмозі за наявності на утриманні ще однієї дитини, а тому просила позов задовольнити повністю. Третя особа самостійних заяв по суті справи не подавав. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги, а в подальшому не прибувала, уповноваживши представника, яка в режимі відеоконференції підтримала позовні вимоги в повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні з наведених у позові підстав. Представник відповідача позовні вимоги не визнала з підстав, наведених у відзиві на позов, наполягаючи на відмові в задоволенні позову повністю. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та наполягав на його задоволенні, пояснивши, що він не має коштів на власне утримання та утримання своєї дружини та малолітньої дитини, оскільки навчається на денній формі тому потребує матеріального утримання від батька. В подальшому в засідання не прибув та про відкладення розгляду не клопотав. Суд, вислухавши пояснення учасників та їх представників, дослідивши наявні письмові докази, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 199 СК України\~якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, проте таке право припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання, що визначено ч.3 ст.199 СК України. Судом встановлено, що сторони є батьками дитини, яка [INFO] досягла повноліття [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції в Дніпропетровській області 06 червня 2007 року (а.с.8). За даними довідки з Єдиного державного демографічного реєстру про реєстрацію місця проживання від 19 жовтня 2021 року [PERSON] зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , тобто разом з матір`ю позивачем у справі, яка за даними довідки про реєстрацію місця проживання від 11 серпня 2021 року зареєстрована в цій же квартирі, про що до матеріалів справи долучені вказані довідки в копіях (а.с.6,7). Вказана квартира [ADDRESS] має загальну площу 206,5 кв.м., житлову площу 139,2 кв.м. та належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] по Ѕ частці, що встановлено постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 жовтня 2021 року, залишено в силі постановою Верховного Суду від 19 травня 2022 року. Між тим, відповідач з позивачем та третьою особою не проживає, оскільки в 2019 році виїхав до Сирії та в Україну не повертався, що підтверджується копіє паспорту з відміткою про перетин державного кордону України до Сирії в останнє 19 лютого 2019 року (а.с.58, 59), обставини чого також визнані представниками сторін та третьою особою в судовому засіданні. Також судом встановлено, що [PERSON] з 03 серпня 2019 року за наказом № 292кс є студентом денної форми навчання Університету митної справи та фінансів ІV рівня акредитації терміном навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавра до 2023 року, що підтверджується довідками Університету від 09 березня 2022 року за № 31/86, від 05 квітня 2022 року за вих. № 35, договором № 514 про надання освітніх послуг Університетом митної справи та фінансів від 03 серпня 2019 року та додатковою угодою від 10 червня 2021 року до вказаного договору (а.с.19, 33-35). Також за даними довідки ВНЗ від 05 квітня 2022 року за виконання умов вказаного договору та додаткової угоди оплата навчання проведена за 1,2 семестри 2019/2020 рр. в сумі 12000,00 грн., за 3,4 семестри 2020/2021 рр. в сумі 12400,00 грн., за 5 семестр 2020/2022 рр. в сумі 6500,00 грн., за 6 семестр 2021/2022 рр. в сумі 6500,00 грн. (а.с.106-107). Відповідно до ч.1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182\~цього Кодексу. За вимогами ч.1 ст. 182 СК України обставинами, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, є : 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як роз`яснював Верховний Суд України у п.20 постанови Пленуму № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляд справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно довідок про доходи від 09 квітня 2022 року за вих. № 33 та від 05 квітня 2022 року за вих. № 34, виданої Університетом митної справи та фінансів (і.к. 39568620) [PERSON] за період з січня 2021 року по 31 березня 2022 року доходів не отримував (а.с.108, 109). Одночасно судом встановлено, що третя особа [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] 06 червня 2019 року, про що до матеріалів справи долучене свідоцтво про шлюб, видане повторно 12 червня 2020 року серії [NUMBER] в копії (а.с.104). [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилася дочка [PERSON] , про що Центральним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) 13 серпня 2020 року вчинено актовий запис № 113 та видане свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.64,105). Даних про незадовільний стан здоров`я дитини сторін [PERSON] позивачем не надано та таких доказами не підтверджено. Одночасно судом встановлено, що відповідач окрім повнолітнього сина [PERSON] , має спільну з позивачем неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , а також від шлюбу [PERSON] малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження цих дітей, долученими до матеріалів справи в копіях (а.с. 60-61, 62, 63). При цьому, всі троє дітей перебувають на утриманні у відповідача, оскільки на [PERSON] з відповідача стягуються аліменти на її утримання за судовим наказом Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2021 року № 203/4847/21 в розмірі ј частки усіх видів заробітку (доходу), а діти [PERSON] та [PERSON] виховуються відповідачем самостійно, оскільки останні проживають з ним в Сирії без матері. Крім того, в судовому засіданні не знайшли підтвердження належними та допустимим доказами доводи позивача про наявний у відповідача стабільний дохід чи то на території України чи то в Сирії від трудової чи підприємницької діяльності, натомість знайшли підтвердження доводи відповідача про наявність у нього заборгованостей перед ГУ ДПС у Дніпропетровській області, що не сплачені за відсутності майна та доходів, про що свідчать відкриті виконавчі провадження 12 січня 2021 року, 28 липня 2021 року та 12 січня 2022 року (а.с.74-75). Суд приймає до уваги доводи позивача про наявність у відповідача на праві власності нерухомого майна, оскільки дійсно постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 жовтня 2021 рок за [PERSON] визнано право власності на Ѕ частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] , а також на Ѕ частку у праві власності на паркувальне місце поз. 18 загальною площею 30,3 кв.м. у приміщенні № 105 цокольного поверху житлової будинку літ.А-9, А-1, А1-1, А2-1 в будинку [ADDRESS] , проте відзначає, що за твердженням самої позивачки, щ оповністю узгоджується з наявними у справі письмовими доказами про реєстрацію осіб у житлі, цією квартирою користуються виключно вона, їх з відповідачем дочка [PERSON] , 2006 р.н. та син [PERSON] зі своєю дружиною та дитиною, тоді як відповідач [PERSON] . Ісама там не проживає, не вселявся і не розпоряджався цим майном, що свідчило б про наявний дохід та фінансову спроможність утримувати повнолітнього сина [PERSON] . При цьому, доводи позивача про наявність у володінні відповідача транспортних засобів станом на день розгляду справи не знайшла підтвердження належними та допустимим доказами, оскільки дані станом квітень 2017 року є не актуальними на день подання позову з огляду на подальший судовий розгляд позову про поділ майна. Доводи позивача про те, що відповідач має перед позивачем заборгованість за аліментами на двох спільних дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з березня 2018 року в розмірі 16862,50 грн. на [PERSON] та 47000,00 грн. на [PERSON] , Суд до уваги прийняти не може, оскільки позивач не зверталася за стягненням аліментів протягом вказаного періоду, і розмір таких аліментів не визначався ні договором, належним чином укладеним, ні судовим рішенням. Крім того, наявність заборгованості за попередніми аліментними на неповнолітню дитину не впливають на вирішуваний спір про стягнення аліментів на повнолітню дитину. Відповідно ч.2 ст. 200 СК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Так, судом встановлено, що позивач нарівні з відповідачем є співвласником Ѕ частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] , є працездатною особою, має на утриманні на відміну від відповідача одну неповнолітню дитину [PERSON] . Доказів, які б свідчили про розмір стабільного чи мінливого доходу в судовому засіданні сторонами не надано. Відтак, вирішуючи даний спір у відповідності з вимогами ст. 182, 199, 200 СК України, суд враховує рівний обов`язок обох батьків з утримання повнолітнього сина на час навчання, а також вік дитини, її сімейний стан та наявність власної малолітньої дитини, яку зобов`язаний утримувати самостійно в силу ст. 180 СК України, майновий стан повнолітньої дитини, яка не отримує стипендію, майновий стан матері, матеріальний і сімейний стан батька, який хоч і є працездатним, проте доходів на території України не отримує, має на утриманні ще трьох дітей, з яких двох малолітніх синів виховую та утримує самотужки, та інші обставини, які мають істотне значення, зокрема, наявність у позивача та відповідача на праві власності в рівних частках квартири площею 206,5 кв.м., в якій відповідач не проживає, доходу від цієї нерухомості не має, а якою користуються виключно позивач, третя особа та донька сторін [PERSON] , суд приходить до висновку, що позивачем не доведені обставини наявності у батька відповідача у справі утримувати повнолітнього сина, так само як і потреба у матеріальному забезпеченні повнолітнього сина у зв`язку з навчанням, з огляду на наявність у третьої особи [PERSON] власної сім`ї та малолітньої дитини, що свідчить про усвідомлений вибір дієздатної особи до власного самостійного життя та утримання себе та дитини, обов`язок утримання якої покладається на батьків з народження дитини і не залежить від обставин продовження навчання батьком та сподівань батька на матеріальне забезпечення від своїх батьків, а тому в задоволенні позову належить відмовити. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на рахунок держави.

Outcome: dismissed