Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпрі ради, про виселення, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що між ними та [PERSON] 28 березня 2008 року укладено кредитний договір N DNC0GI0000006680, за умовами якого Банк надав відповідачу кредит у розмірі 291600.00 грн, з кінцевим строком повернення до 28 березня 2015 року. 01.08.2008 року було укладено додаткову угоду N DNC0GI0000006680 до кредитного договору № DNC0GI0000006680 від 28.03.2008 року змінити валюту на Долар США. Згідно додаткової угоди N DNC0GI0000006680 від 01.08.2008 року до кредитного договору № DNC0GI0000006680 від 28.03.2008 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінив валюту кредиту з гривні на Долар С`ША. В зв`язку з чим заборгованість [PERSON] зазначена в п. 8.1 Додаткової угоди на дату укладання додаткової угоди становить 61254,517 Долар США. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором АТ КБ ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 28.03.2008 р. укладено договір іпотеки. Згідно з п. 1.1 договору іпотеки [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: двохкімнатну квартиру загальною площею 46.20 кв.м., житловою 29,8 кв.м., яка розташована за адресою [ADDRESS] . Майно належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 388 850 гри. 00 коп. Відповідно до п. 1.7.1 договору іпотеки від 28.03.2008 р. визначений обов`язок іпотекодавця не передавати майно в оренду (майновий найом), у лізинг, у спільну діяльність або у безоплатне користування, не здійснювати їх відчуження або інше розпорядження Майном без письмової згоди Іпотекодержателя. Проте, вказаний обов`язок відповідач порушив, зареєструвавши у вказаному будинку [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з вищевикладеним, просять виселити [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з квартири, яка розташована за адресою [ADDRESS] зі зняттям їх з реєстраційного обліку. Ухвалою від 30.11.2021 відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 29 грудня 2021 року відповідач [PERSON] надав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти позову посилаючись на те, що підставою для позову є твердження позивача про нібито порушення вимог пункту 1.7.1 договору іпотеки від 28.03.2008р. При чому Позивач стверджує на наявність порушення, а саме - передання в користування квартири - предмету іпотеки третім особам без згоди Іпотекодержателя Вважає, що Позивачу зміст договору іпотеки від 28.03.2008р. не надає підстави для висунення наявних позовних вимог. У п. 1.7.1 договору іпотеки зазначено: «Іпотекодавець не має права без письмової згоди Іпотекодержателя вчиняти будь-які дії, що можуть вплинути, як безпосередньо, так і опосередковано, як тепер, так і в майбутньому, на кількісні та якісні показники Предмету іпотеки...... Предмет іпотеки - квартира [ADDRESS] - була набута [PERSON] до укладення договору іпотеки 22.09.2006р. на підставі договору купівлі-продажу. Зазначене підтверджує зміст п.1.2 договору іпотеки від 28.03.2008р., що додається до позовної заяви. На момент укладення договору іпотеки 28.03.2008р. в квартирі були зареєстровані: [PERSON] /іпотекодавець/ (з 02.11.2007р., 10.04.2008р. був виписаний, а потім 22.04.2008р. знов зареєстрований у квартирі); [PERSON] (з 06.11.2007р.); [PERSON] (з 14.11.2006р.). Таким чином на момент укладання договору іпотеки 28.03.2008р., Позивач був добре обізнаний про реєстрацію в квартирі осіб, що є членами родини [PERSON] .. Член родини [PERSON] була зареєстрована 06.02.2009р. у квартирі, що надана в іпотеку. Про намір провести реєстрацію місця проживання [PERSON] в квартирі Іпотекодержатель був письмово поінформований 17.01.2009р.. Заперечень проти місця реєстрації [PERSON] від Іпотекодержателя КБ «Приватбанк» не надходило. Додатково зазначає, що Іпотекодержатель - КБ «Приватбанк» постійно порушував умови укладеного кредитного договору та договору іпотеки та між ними постійно точаться судові спори з приводу наявності заборгованості за кредитним договором. 18 січня 2022 року представник позивача надав відповідь на відзив в якій зокрема зазначив, що відповідачем не надано жодних належних доказів стосовно звернення до позивача з питанням реєстрації осіб у житловому приміщені, що є предметом іпотеки. Також відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження згоди позивача на реєстрацію осіб у житловому приміщені, що є предметом іпотеки. Ухвалою від 12 травня 2022 року закрито підготовче провадження по справі та призначено судову справу до розгляду по суті. 03 червня 2022 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. В судове засідання представник позивача не з`явився, до суду надано заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі. Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, про місце, дату та час судового розгляду справи були сповіщені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, не надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, не скористались правом надання відзиву на позов. Дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] 28 березня 2008 року укладено кредитний договір N DNC0GI0000006680, за умовами якого Банк надав відповідачу кредит у розмірі 291600.00 грн, з кінцевим строком повернення до 28 березня 2015 року. 01.08.2008 року було укладено додаткову угоду N DNC0GI0000006680 до кредитного договору № DNC0GI0000006680 від 28.03.2008 року змінити валюту на Долар США. Згідно додаткової угоди N DNC0GI0000006680 від 01.08.2008 року до кредитного договору № DNC0GI0000006680 від 28.03.2008 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінив валюту кредиту з гривні на Долар С`ША. В зв`язку з чим заборгованість [PERSON] зазначена в п. 8.1 Додаткової угоди на дату укладання додаткової угоди становить 61254,517 Долар США. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором АТ КБ ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 28.03.2008 р. укладено договір іпотеки. Згідно з п. 1.1 договору іпотеки [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: двохкімнатну квартиру загальною площею 46.20 кв.м., житловою 29,8 кв.м., яка розташована за адресою [ADDRESS] . Майно належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 388 850 гри. 00 коп. Відповідно до п. 1.7.1 договору іпотеки від 28.03.2008 р. визначений обов`язок іпотекодавця не передавати майно в оренду (майновий найом), у лізинг, у спільну діяльність або у безоплатне користування, не здійснювати їх відчуження або інше розпорядження Майном без письмової згоди Іпотекодержателя. Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно зі статтею 9 Закону України "Про іпотеку" іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України "Про іпотеку", не містять норм, які б обмежували право членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку. Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з частиною четвертою статті 9, частинами першою, четвертою статті 156 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Частиною другою статті 64 ЖК УРСР передбачено, що до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать дружина власника, їх діти і батьки. Частиною першою статті 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно з частиною четверною статті 29 ЦКУ країни місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Відповідно до частин другої, третьої статті 11 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Частиною першою статті 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зобов`язано батьків або інші законних представників зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Частинами першою, другою статті 40 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Порядок та підстави виселення із займаного житлового приміщення встановлені у статті 109 ЖК УРСР. Тлумачення наведеної норми дозволяє зробити висновок, що стаття 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України "Про іпотеку" підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року у справі N 6-1049цс15, від 03 лютого 2016 року у справі N 6-1449цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі N 520/7281/15-ц (провадження N 14-49цс19). За таких обставин суд приходить до висновку, про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки [PERSON] не порушував умови іпотечного договору при реєстрації членів своєї сім`ї у спірному будинку, а виселення відповідача та членів його сім`ї із іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту, неможливе без надання іншого постійного жилого приміщення. Крім того, суду не надано доказів наявності, на час вирішення судом даного спору, судового рішення або виконавчого напису нотаріуса щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Вимоги в частині зняття з реєстраційного обліку є похідними вимогами від виселення відповідача та членів його сім`ї та зважаючи на те, що вимоги АТ КБ "ПриватБанк" в частині виселення не підлягають задоволенню, відповідно похідна вимога про зняття з реєстраційного обліку задоволенню теж не підлягає. Розподіл судових витрат здійснено у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed