Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 23.01.2018 вона зареєструвала шлюб з відповідачем, про що Заставнівським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Чернівецькій області було зроблено актовий запис №04. У вказаному шлюбі у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалось через систематичні непорозуміння, різні погляди на життя, несумісність характерів, що призвело до конфліктів та сварок, які з часом почали носити систематичний характер. Фактичні подружні стосунки між ними припинилися та протягом останнього півроку вони проживають окремо. В зв`язку із наведеним позивачка вважає, що їх шлюб розпався, носить формальний характер, фактично припинив існування і втратив будь-який сенс. З цих підстав просила шлюб між ними розірвати. Крім цього, в обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що з часу припинення її шлюбних відносин з відповідачем, останній допомогу на утримання доньки не надає, участі в її вихованні не приймає. Вказує, що донька проживає з нею та всеціло перебуває на її утриманні. Проте, вона не спроможна в повній мірі забезпечити дитину усім необхідним для її повноцінного розвитку. Саме тому, просить ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісячно, починаючи стягнення із дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, попередньо подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, адресував до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести в його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Вивчивши матеріали справи, врахувавши позиції сторін, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 23.01.2018, що стверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 23.01.2018 (а.с.10). У вказаному шлюбі у сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] , що вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.09.2019 (а.с. 6). Причиною розпаду сім`ї є те, що подружні стосунки між сторонами погіршилися та те, що на даний час вони не підтримують будь-яких відносин. Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Тлумачення статті 111 СК України свідчить, що примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Саме тому, а також враховуючи, що сторони протягом тривалого часу проживають окремо та не підтримують будь-яких відносин, суд приходить до висновку, що надання сторонам додаткового строку для примирення є недоцільним. Враховуючи відсутність у сторін бажання зберегти сім`ю, відсутність між сторонами будь-яких відносин, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, збереження сім`ї суперечить їх інтересам, шлюб розпався, носить формальний характер, а тому його слід розірвати. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 23.01.2018 (а.с. 10) видно, що після реєстрації шлюбу позивачка [PERSON] змінила своє прізвище « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] ». Тому на виконання вимог ст. 113 СК України та зважаючи на вибір позивача, прізвище останньої слід змінити з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів, то суд зазначає наступне. Відповідно до п.17 ч.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до норм глави 15 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження останньої (а.с. 6). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Утримання дитини є рівним обов`язком як матері, так і батька. Судом встановлено, що малолітня [PERSON] , [INFO] , є здоровою, проживає з позивачкою, окремо від відповідача та перебуває на утриманні останньої. Також встановлено, що відповідач є фізично здоровою, працездатною особою, має можливість працевлаштуватися та виконувати обов`язок по утриманню доньки. Згідно ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Крім того, розмір прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років відповідно до ЗУ «Про Державний бюджет України на 2022 рік» 2 грудня 2021 року № 1928-IX, станом на дату ухвалення рішення - 07.06.2022 становив 2100 гривень, забезпечення якого є в рівній мірі обов`язком, як матері так і батька. З огляду на наведене, при призначенні аліментів, суд враховує, матеріальне становище, стан здоров`я дитини та платника аліментів. Таким чином суд, врахувавши вимоги статті 182 СК України та інші обставини, що мають істотне значення вважає, що без погіршення матеріального становища відповідача, на користь позивачки на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] з відповідача необхідно стягувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За таких обставин, оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору в розмірі 992,40 грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів, і позов в цій частині задоволено повністю, суд вважає, що з відповідача на користь держави, належить стягнути судовий збір в розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного, ст. ст. 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved