Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-24 00:00:00

В січні 2022 року засобами поштового зв`язку до суду надійшла позовна заява [PERSON] (далі [PERSON] , позикодавець, позивач) до [PERSON] (далі [PERSON] , позичальник, відповідач) про стягнення боргу у розмірі 12 000 грн, 3% річних у розмірі 1 081 грн, інфляційних втрат у розмірі 2 336,78 грн, пені у розмірі 7 799,70 грн, моральної шкоди у розмірі 3 000 грн, та сплаченого судового збору, а всього 27 125,48 грн. Позовні вимоги обґрунтовані таким обставинами. В 2017 році відповідачу отримав від позивача в борг під розписку грошові кошти у розмірі 12 000 грн на строк до 30.12.2018 року. Наразі відповідач борг не повернув. Ухвалою від 17.01.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи в судове засідання на 23.02.2022 року, яке було відкладене на 12.04.2022 року у зв`язку із неявкою відповідача у судове засідання. У зв`язку із введенням воєнного стану та неявкою усіх учасників справи, судове засідання призначено на 25.05.2022 року. У судове засідання 25.05.2022 року позивач не з`явився, направив на електронну пошту суду листа, у якому просив проводити розгляд справи без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце судового засідання за адресою зареєстрованого місця проживання та за наявним у суду номером телефону. Відзив до суду від відповідача не надходив. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ч.1). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч.2). За ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч.1). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Судом встановлено, що [PERSON] отримав від [PERSON] 12 000 грн, які позичальник зобов`язався повернути в строк до 30.12.2018 року що підтверджується власноручною розпискою відповідача /а.с.4/. За приписами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2). Заявлена позивачем в якості доказу розписка складена [PERSON] містить інформацію щодо предмета доказування, а саме щодо виникнення між сторонами правовідносин за договором позики, тож у розумінні ст. 77 ЦПК України є належним та допустимим доказом. Статтею 1049 ЦК України на позичальника покладений обов`язок повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договором встановлений обов`язок повернення позичальником грошових коштів позикодавцю - до 30.12.2018. За загальними умовами виконання зобов`язання, визначеними ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З огляду на ту обставину, що зобов`язання за договором позики по поверненню позичених грошових коштів на час ухвалення судового рішення позичальником не виконане, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову в частині вимоги стягнення суми боргу у розмірі 12 000 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 7 799,70 грн. Згідно ч. 3ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання. Сторони погодили, що у разі несвоєчасного повернення боргу, позивальник зобов`язується сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми боргу. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що за період з 30.12.2018 по день звернення до суду - 30.12.2021 кількість днів прострочення складає 1096 днів, а пеня складає 7 799,70 грн. Судом встановлено правильність такого розрахунку, а тому вимога позивача щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 7 799,70 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Також позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 1 081 грн, інфляційні втрати у розмірі 2 336,78 грн. Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено що, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат судом перевірено та встановлено його правильність, а отже вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 1 081 грн та інфляційних втрат у розмірі 2 336,78 грн підлягає задоволенню. Щодо стягнення 3 000 грн моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року №4 із змінами і доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що вказано у ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Позивачем у позовній заяві не наведено обґрунтування стягнення з відповідача 3 000 грн моральної школи, не вказано якого саме болю, страждань чи принижень завдано позивачу діями чи бездіяльністю відповідача, жодним чином не обґрунтовано необхідність відшкодування йому моральної шкоди та, відповідно, не доведено жодним доказом, а тому вимога позивача щодо стягнення з відповідача 3 000 грн моральної шкоди задоволенню не підлягає. Враховуючи вищевказане позов підлягає до часткового задоволення. За результатами розгляду справи, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, суд визначає з відповідача стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 777,16 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial