Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-22 00:00:00

У грудні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] , про визнання дій нотаріуса неправомірними, визнання недійсним та скасування дублікату договору дарування. Позов обґрунтований тим, що 19.01.2017 року позивач подарував своєму малолітньому сину [PERSON] квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . За договором дарування обдарованим виступив син [PERSON] , а в його інтересах діяла [PERSON] (мати). 17 січня 2018 року [PERSON] звернулась із заявою до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. із заявою про видачу дублікату договору дарування від 19.01.2017 року. У заяві про видачу дублікату договору зазначила, що оригінал договору втрачено, тому просить видати дублікат. Розглянувши подану заяву, нотаріусом прийнято рішення про вчинення нотаріальної дії, у зв`язку з чим [PERSON] як законному представнику [PERSON] було видано дублікат договору дарування від 19.01.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., за реєстр. № 42. Позивач вважає, що цю нотаріальну дію нотаріус вчинив всупереч положенням чинного законодавства, а саме не перевірив, що оригінал договору дійсно втрачений, а заявниця не надала доказів втрати свого екземпляру договору, а отже ввела в оману нотаріуса. На момент видачі дублікату договору його оригінал не був втрачений, а перебував у позивача. Діючим законодавством передбачено видача дублікату правовстановлюючого документу лише у разі крадіжки, втрати чи пошкодження оригіналу свідоцтва про право власності, з обов`язковим дотриманням встановленої процедури. Позивач звернувся з листом до нотаріуса, в якому просив роз`яснити, чому нотаріусом неправомірно було видано дублікат договору, однак нотаріусом було повідомлено, що Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України не передбачено перевірку нотаріусом наданих заявником відомостей щодо пошкодження чи втрати оригіналу договору. Видача дублікату договору нотаріусом призвело до того, що [PERSON] зареєструвала місце проживання у квартирі [PERSON] , а також зареєструвалась там сама, чим порушила права та інтереси насамперед дитини, а також позивача. З урахуванням таких обставин, позивач вважає, що [PERSON] ввела в оману нотаріуса, що призвело до того, що останнім було вчинено незаконну і необґрунтовану нотаріальну дію, та без будь-яких правових підстав видано дублікат договору дарування на квартиру, на підставі якого вчинено незаконну реєстрацію місця проживання у квартирі [PERSON] . Тому просить суд визнати дії приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. щодо видачі дублікату договору дарування неправомірними, визнати недійсним та скасувати дублікат договору дарування квартири від 17.01.2018 року, скасувати запис у реєстрі вчинення нотаріальних дій, судові витрати покласти на відповідача. Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому вказує, що видача дублікату договору була здійснено правомірно, оскільки [PERSON] є законим представником сина [PERSON] , тобто має право виступати від імені сторони договору обдарованого. Також [PERSON] була попереджена про відповідальність за надання неправдивої інформації. Вказує, що жодним нормативним актом не передбачено обов`язку нотаріуса перевіряти, чи дійсно втрачений оригінал документу, та за яких обставин. Вважає, що позивач не довів, які саме його права були порушені у зв`язку із видачею дублікату. Всі правовідносини, що виникли, не порушують права дитини. Посилаючись на таке, відповідач просить відмовити у задоволенні позову повністю. У відповіді на відзив позивач зазначив, що підстави для видачі дублікату є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають. З аналізу чинного законодавства вбачається, що нотаріус при видачі дубліката повинен дотримуватися певних умов, зокрема враховувати, що дублікат видається лише у разі втрати документу, а також особам, за дорученням або відносно яких вчинялись нотаріальні дії. Нотаріус помилково видав дублікат договору та порушив вимоги ст. ст. 8, 34, 35, 53 Закону України «Про нотаріат». Позивач вважає, що видача дублікату документа має юридичні наслідки у вигляді втрати чинності оригіналом, тобто дублікат замінює собою оригінал. Нотаріус повинен був відмовити у вчиненні цієї нотаріальної дії, оскільки вимога [PERSON] про видачу дублікату була протиправною, а дії відповідача щодо видачі дублікату договору дарування є незаконними, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог. Просить задовольнити позов повністю. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2021 року цивільна справа за позовом [PERSON] в інтересах [PERSON] до Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] , про визнання дій нотаріуса неправомірними, визнання недійсним та скасування дублікату договору дарування, передана за підсудністю до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2021 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання 23 травня 2022 року не з`явився. В інших судових засіданнях представник позивача заперечував проти позову, вказував на його необґрунтованість. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилась, повідомлена у встановленому порядку. Судом визнано явку третьої особи [PERSON] в судове засідання обов`язковою, для з`ясування, чому вона за наявності не знищеного та не втраченого оригіналу договору, подала нотаріусу неправдиві відомості та отримала дублікат договору. Однак [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника відповідача та третьої особи, а також [PERSON] , за наявними у матеріалах справи доказами. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до\~Конституції України, цього Кодексу, законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. В силу положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування квартири від 19.01.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., за реєстр. № 55, [PERSON] (батько) подарував своєму сину [PERSON] квартиру, загальною площею 55, 2 кв.м., житловою площею 32,3 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Договір дарування укладено між дарувальником [PERSON] та [PERSON] (мати), яка діяла від імені та в інтересах обдарованого [PERSON] (син). Після посвідчення договору оригінали документів, зокрема, примірник договору дарування зберігались у подружжя. Однак внаслідок погіршення відносин між подружжям, позивач в ході конфлікту забрав оригінали цих документів у [PERSON] , та почав проживати окремо. В подальшому [PERSON] звернулась до Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. та повідомила, що нею начебто втрачено її примірник договору дарування. У зв`язку з цим, [PERSON] було подано нотаріусу заяву про видачу дублікату договору дарування квартири від 19.01.2017 року. В цій заяві вказано, що [PERSON] , що діє як законний представник сина [PERSON] , стверджує, що відповідальність за надання неправдивих показань їй роз`яснена. На підставі поданої заяви [PERSON] приватним нотаріусом був виданий дублікат договору дарування від 19.01.2017 року, за реєстр. № 42. Суд встановив, що на момент видачі дублікату, оригінал договору дарування від 19.01.2017 року не був ані знищений, ані втрачений, і зберігався у позивача. Тобто [PERSON] свідомо надала нотаріусу неправдиву інформацію про втрату нею оригіналу договору. Такі дії [PERSON] суд розцінює як введення в оману нотаріуса як спеціально уповноваженого суб`єкта, що містять ознаки складу кримінального правопорушення, оскільки остання повідомлялась за відповідальність про надання неправдивих показань. Порядок видачі дублікатів документів, посвідчених або виданих нотаріусами або посадовими особами органів місцевого самоврядування регулюється статтями 8, 34, 53 Закону України «Про нотаріат», розділом І та главою 22 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5. Нормою ст. 53 Закону України «Про нотаріат» передбачається, що у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких вчинялася нотаріальна дія, нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування видається дублікат втраченого або зіпсованого документа. Аналогічна норма міститься в п. п. 1.1. Глави 22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, де також вказано, що у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом, за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких учинялася нотаріальна дія, нотаріусом видається дублікат утраченого або зіпсованого документа. Суд зауважує, що законодавством не передбачено будь-яких спеціальних вимог та проведення перевірки нотаріусом для з`ясування факту того, чи дійсно оригінал документу зіпсований, знищений або втрачений. В даній процедурі діє так званий «заявочний принцип», тобто особа повідомляє про втрату чи знищення оригіналу документу, нотаріус приймає відповідну заяву, попередивши заявника про відповідальність за неправдиву інформацію, та вчиняє нотаріальну дію (видає дублікат). Проте, у нотаріальній практиці нотаріуси, зазвичай, дуже прискіпливо ставляться саме до цієї нотаріальної дії, тому видача дублікатів документів здійснюється у виключних випадках, оскільки це пов`язано із можливими зловживаннями у даній сфері. Однак доводи позивача, що нотаріус порушив вимоги ст. ст. 8, 34, 53 Закону України «Про нотаріат» не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, оскільки чинним законодавством не встановлено обов`язку нотаріуса додатково перевіряти факт втрати (знищення) оригіналу документу та обставини, за яких його було втрачено. Відтак, приватний нотаріус ДМНО Бондар І.В. в даному випадку діяла правомірно, та будь-яких порушень з її боку судом не встановлено. Таким чином,\~позовна вимога\~про визнання\~дій приватного\~нотаріуса є\~необґрунтованою і\~задоволенню не\~підлягає. Що стосується позовної вимоги про визнання недійсним та скасування дублікату договору, суд вказує таке. Відповідно до статті 50 Закону України "Про нотаріат" нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Згідно із частиною другою статті 1 Закону України "Про нотаріат" вчинення нотаріальних дій покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Відповідно до статті 34 вказаного закону, нотаріуси вчиняють таку нотаріальну дію, як видачу дублікату нотаріальних документів, які зберігаються у справах нотаріуса. Статтею 43 Закону України "Про нотаріат" визначено, що при вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється за паспортом або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії. Нотаріус при посвідченні правочинів, вчиненні інших нотаріальних дій за участю уповноваженого представника, встановлює його особу відповідно до вимог статті 43 цього Закону, а також перевіряє обсяг його повноважень. Нотаріусу подається довіреність або інший документ, що надає повноваження представникові. Дійсність довіреності перевіряється нотаріусом за допомогою Єдиного реєстру довіреностей (стаття 44 Закону України "Про нотаріат"). Відповідно до статті 53 Закону України "Про нотаріат" у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, за письмовою заявою фізичних та юридичних осіб, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії, видається дублікат втраченого документа. За положеннями частин першої, третьої\~статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1, 3, 5 статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена\~законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених\~законом, такий\~правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Тобто відповідно до вищевказаних норм\~ЦК України\~недійсним можна визнати лише договір як правочин, і така вимога може бути заявлена як однією зі сторін,\~так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Договір як документ, а також дублікат чи копії такого документу не можуть бути визнані недійсними. Дублікатом є\~другий примірник документа, що повинен містити ті ж відомості, що й оригінал документа, а його видача полягає у відтворенні тексту документа, дублікат якого видається, що спрямоване на відновлення такого документа у випадку неможливості використання останнього з певних причин. Суд вважає, що дублікат договору, який відповідає оригіналу договору, не має самостійного правового значення, оскільки не замінює собою первинний документ (оригінал). Видача дублікату не встановлює, не змінює і не припиняє цивільних прав та обов`язків, а лише є документом, який дублює (відтворює) зміст договору. Внаслідок видачі дублікату не можуть порушуватись будь-які права позивача, оскільки їх реалізація пов`язана із первинним документом. З огляду на таке, можливість визнання дублікату договору недійсним чи його скасування, внаслідок порушення порядку видачі дублікату документу нотаріусом, чинним законодавством не передбачена. Отримавши дублікат договору, [PERSON] зареєструвала своє місце проживання у спірній квартирі. Такі дії є незаконними, оскільки для реєстрації місця проживання дитини необхідна згода всіх батьків, а для реєстрації особи у житлі, необхідна згода власника, в даному випадку дитини, тобто знову потрібна згода батьків. Проте дане питання не є предметом цього судового розгляду, і позивач не позбавлений можливості звернутися з позовом про визнання реєстрації місця проживання незаконною та зняття з реєстраційного обліку. Суд констатує, що у зв`язку із видачою дублікату ніяких прав позивача не було порушено, оскільки [PERSON] фактично є стороною договору дарування, як законний представник, і могла вчинити всі дії, що пов`язані з реєстрацією місця проживання раніше. Тобто видача дублікату в даному випадку не встановлює та не змінює прав та обов`язків сторін, а лише підтверджує існуючі юридичні факти. Зважаючи на те, що законодавством не передбачено чіткої процедури видачі дублікату договору, порушення порядку вчинення цієї нотаріальної дії не має наслідком визнання такого дублікату недійсним та його скасування. Ураховуючи викладене, суд не знаходить підстав для визнання недійсним та скасування дублікату договору дарування від 19.01.2017 року, посвідченого Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., за реєстр. № 42. Стосовно позовної вимоги про скасування запису в реєстрі вчинення нотаріальних дій № 42, вона також задоволенню не підлягає, оскільки судом не встановлено будь-яких порушень порядку видачі дублікату договору нотаріусом. Той факт, що [PERSON] повідомила нотаріусу неправдиву інформацію, не лежить у сфері компетенції нотаріуса, оскільки з боку нотаріуса були вчинені всі залежні від неї дії, а саме встановлено особу заявниці, наявність споріднення з дитиною, факт вчинення первинної нотаріальної дії стосовно неї як представника дитини. Також [PERSON] було попереджено про відповідальність за неправдиві показання. Відтак, нотаріальна дія вчинена правомірно, тому нема підстав скасовувати запис у реєстрі вчинення нотаріальних дій. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, тому в їх задоволенні належить відмовити повністю. Судові витрати у відповідності до ст. 141 ЦПК України не відшкодовуються і віднесені на рахунок позивача. На підставі вищезазначеного,

Outcome: dismissed