Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-02 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа [PERSON] , посилаючись на те, що 28 серпня 2011 року між [PERSON] і [PERSON] було укладено шлюб, про що у Відділі реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві зроблено відповідний актовий запис № 1352. Дана обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб від 28.08.2011 року. Від даного шлюбу є неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 11.12.2014 року серії [NUMBER] . Через подружню зраду [PERSON] і домашнє насилля чоловіка над родиною шлюб між сторонами було розірвано рішенням Києво-Святошинського районного суду від 02.03.2021 року. Сторони досягли згоди щодо утримання спільної дитини та участі у її вихованні шляхом укладення 28 січня 2021 року договору між батьками про визначення місця проживання дитини., умов її утримання та участі батьків у її вихованні, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 61. Згідно даного договору [PERSON] повинен щомісячно сплачувати [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , 2014 р.н., в сумі 1000 грн. щомісячно до виповнення повноліття. Оскільки [PERSON] аліменти не сплачував, то відбулось звернення із заявою з вимогою сплати від 08.02.2022 року. Після цього [PERSON] почав мстити дочці і колишній дружині. Квартира, в якій зареєстрована і проживає [PERSON] з дочкою, є спільною власністю подружжя, придбана у шлюбі, за спільні кошти подружжя. Після розлучення [PERSON] став ще гірше себе вести, перестав взагалі приймати участь в утриманні дитини, не сплачує аліменти на дитину більше року, постійно вчиняє сварки, залякує дитину, б`є колишню дружину. 29.01.2022, 01.02.2022, 02.02.2022, 10.02.2022 [PERSON] вчиняв домашнє насилля. 29.01.2022, 01.02.2022 він вчиняв сварки при дитині, принижував [PERSON] , штурхав та бив колишню дружину. 02.02.2022 року він знущався над дитиною, психологічно давив на дитину, довів дочку до істерики. Дитина категорично не бажає спілкування з батьком і панічно боїться батька, потребує консультацій психолога (висновок невролога). 10.02.2022 року він погрожував колишній дружині вбивством. Вчиняв сварки. Доказами побиття є фотознімки, медичні документи, пояснення [PERSON] і свідків, протоколи поліції і талони про прийняття заяви до поліції. 01.02.2022 року на [PERSON] було складено адміністративний протокол за домашнє насилля згідно ч. 1 ст. 173-2 КУПАП. Того ж дня було виписано терміновий обмежувальний припис і заборонено [PERSON] з`являтись у місці проживання колишньої дружини і дочки. [PERSON] звернулась до центру соціальних служб і психологічною допомогою для дитини-інваліда. Актом про потреби сім`ї від 07.02.2022 та висновком про потреби сім`ї зафіксовано факт насильства [PERSON] над дитиною і над родиною в цілому. Враховуючи викладене, заявник [PERSON] просила терміново видати обмежувальний припис стосовно громадянина України [PERSON] , [INFO] , проживає в [ADDRESS] , на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: 1) Заборонити протягом шести місяців громадянину України [PERSON] перебувати в місці проживання (перебування) потерпілої [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , і її малолітньої дитини-інваліда [PERSON] , в місцях роботи, по місцю знаходження салону і здійснення підприємницької діяльності ФОП [PERSON] , [INFO] , [ADDRESS] , і навчання її малолітньої дитини [PERSON] , 2014 року народження, в ліцеї № 1 за адресою: [ADDRESS] , у місці проживання, перебування, навчання, роботи контактування у будь-якій формі з постраждалими особами; 2) Протягом шести місяців заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] , [ADDRESS] , і її малолітньою дитиною-інвалідом [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку, особисто і через інтернет мережі, соціальні мережі, близьких родичів та друзів; 3) Протягом шести місяців заборонити [PERSON] наближатися на визначену відстань 5000 метрів до місця проживання (перебування) роботи, місця знаходження, інших місць частого відвідування постраждалою особою [PERSON] і її малолітньою дитиною-інвалідом [PERSON] .. У судовому засіданні представник заявника [PERSON] адвокат Шаповал О.В. заяву про видачу обмежувального припису підтримала і просила задовольнити. У судовому засіданні заінтересована особа [PERSON] і його представник адвокат Кужим А.М. заяву не визнали і заперечували проти її задоволення. Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді заяви, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що заява [PERSON] про видачу обмежувального припису не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" (далі - Закон) визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Пунктом 3 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України передбачена можливість батьків дитини у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", подати заяву про видачу обмежувального припису. Домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь (п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону). Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру (п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону). Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону). Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону). Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону, обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя. (див. пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»). Таким чином, суд приходить до висновку про те, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису, суди мають встановити, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.01.2020 в справі № 754/6995/19. Судом встановлено, що заявник [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] з 28.08.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі. В подружжя [INFO] народилась дочка [PERSON] . Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.03.2021 року заяву [PERSON] і [PERSON] про розірвання шлюбу подружжям, яке має дітей, задоволено. Розірвано шлюб, укладений між [PERSON] і [PERSON] , зареєстрований 28.08.2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис за № 1352. [PERSON] разом з дитиною [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.01.2014 квартира за адресою: [ADDRESS] загальною площею 43,4 кв.м., житловою площею 24,4 кв.м. належить на праві приватної власності [PERSON] . Як зазначав [PERSON] і представник [PERSON] , дана квартира, в якій проживають [PERSON] з дитиною, є також і єдиним житлом [PERSON] .. Іншого житла він не має. До суду заявниця [PERSON] надала копії: Акту оцінки потреб сім`ї/особи від 07.02.2022 року, Висновку оцінки потреб особи від 07 лютого 2022 року, Акту обстеження умов проживання від 07 лютого 2022 року, Висновку оцінки потреб сім`ї від 07.02.2022 року, Акту оцінки потреб сім`ї/особи, в яких вказано, що в сім`ї відбувається домашнє насильство зі сторони батька дитини, дитина любить маму, з батьком спілкуватись не має бажання. Але ці факти були викладені лише зі слів матері. Заявниця [PERSON] зверталась до Бучанського РУП ГУНП в Київській області 10 лютого 2022 року з приводу домашнього насильства з боку [PERSON] .. Також до заяви про видачу обмежувального припису заявниця додала копії медичних документів. Суд не бере до уваги надані заявником фотографії з підстав їх невідповідності критерію належності доказів. Крім того, заявницею було надано суду копії письмових пояснень свідків, які також є недопустимими доказами з огляду на те, що свідки не складали суду присягу і не попереджались судом про кримінальну відповідальність за відомо неправдиві показання. В свою чергу, заінтересованою особою [PERSON] було надано копію термінового заборонного припису стосовно кривдника [PERSON] .. Як пояснив представник заінтересованої особи [PERSON] щодо вказаних подій, що стали предметом даного розгляду в суді, то був складений протокол про адміністративне правопорушення як відносно [PERSON] , так і відносно [PERSON] , і на даний час справа про адміністративне правопорушення ще не розглянута судом. Крім того, як вказував [PERSON] і його представник, [PERSON] разом з дитиною виїхали за межі України і перебувають у Польщі. Згідно з ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (розділ IV "Окреме провадження"). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Встановивши, що заявник [PERSON] і її представник не надали суду належних і достатніх доказів на підтвердження фактів вчинення домашнього насильства [PERSON] , а також ризиків, які можуть настати у майбутньому, у зв`язку із не вчиненням щодо останнього обмежувального припису, суд відмовляє у задоволенні заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису.

Outcome: dismissed