Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього непрацездатного сина з інвалідністю з дитинства другої групи [PERSON] у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з моменту подачі позову до суду і на весь період непрацездатності. Позовні вимоги мотивує тим, що його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Позивач є особою з інвалідністю 2 групи з дитинства, має синдром Прадера - Віллі, захворюваність - бронхіальна астма, цукровий діабет, астено-невротичний синдром, затримка психічного розвитку, емоційно-лабільний розлад на фоні стійких виражених залишкових явищ раннього органічного ураження центральної нервової системи, потребує постійного стороннього догляду та опіки. Зазначає, що після розірвання шлюбу між батьками, він залишився проживати з матір`ю [PERSON] , яка його утримує, виховує та піклується про нього. З батька [PERSON] стягувались аліменти на утримання позивача до досягнення ним повноліття, однак після досягнення повноліття відповідач перестав сплачувати аліменти, а надавати матеріальну допомогу у добровільному порядку не бажає. Позивач вказує, що знаходиться у скрутному матеріальному становищі та потребує матеріальної допомоги на утримання, догляд та лікування. Державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства 2 групи, яку він отримує перебуваючи на обліку в Управлінні соціального захисту населення Богодухівської РДА в розмірі 1934, 00 грн., недостатньо для забезпечення належних умов проживання, повноцінного існування і забезпечення всіх потреб, а саме: на лікування, проходження реабілітаційних курсів для дітей-інвалідів, витрат на харчування, одяг, сплату комунальних послуг. Так як [PERSON] матеріальної допомоги не надає, хоча має можливість; оскільки відповідач працює та отримує достатній розмір заробітної плати, позивач вимушений поставити питання про стягнення аліментів в судовому порядку. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений, в матеріалах справи містяться зави від 10.05.2022 року, 16.05.2022 року, 17.05.2022 року, в яких він просить розглянути справу без його участі, позов підтримує повністю та просить його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає та просить його задовольнити. Згідно із ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 09.12.1998 року Краснокутським районним відділом актів громадського стану/а.с.7/. Як вбачається з довідки до акту про огляд медико-соціальною комісією серії 10 ААА № 627431, [PERSON] є інвалідом другої групи з 23.11.2011 року, причина інвалідності інвалід дитинства, інвалідність встановлена безстроково./а.с.10/. З виписки Харківського міжобласного спеціалізованого медико-генетичного центру центр рідкісних (орфанних) захворювань від 28.08.2018 року вбачається, що [PERSON] хворіє на Синдром Прадера Віллі; цукровий діабет другого типу; маються другорядні порушення в ліпідному, енергетичному обміні; захворювання є вродженим, супроводжується поліорганною патологією, несе прогресивний характер протікання /а.с.8/. У висновку лікарсько-консультативної комісії№ 344 від 22.01.2021 року КНП МКЛ № 13 зазначено, що [PERSON] , 1991 року народження потребує сторонньої допомоги, частково не здатний до самообслуговування /а.с.9/. Як вбачається з довідки № 01/18.01 від 18.01.2021 року [PERSON] , 1991 року народження проходив курс комплексної безперервної реабілітації у КЗ «Харківській міський центр комплексної реабілітації для осіб з інвалідністю «Промінь» з 28.01.2013 року по 28.06.2019 року. [PERSON] є особою з інвалідністю 2 групи. В центр на реабілітаційні заняття прибував під супроводом матері. Потребує постійного стороннього побутового супроводу /а.с.11/. З педагогічної характеристики № 02/18.01 від 18.01.2021 року виданої директором КЗ «Харківській міський центр комплексної реабілітації для осіб з інвалідністю «Промінь» вбачається, що [PERSON] під час проходження реабілітації відвідував заняття з практичним психологом, вчителем дефектологом, логопедом, фізичним реабілітологом, відвідував групові заняття з підтримки академічних навичок сенсорної інтеграції, музичні, ОТМ, соціально-побутової адаптації. За результатами реабілітаційних занять спостерігається наступне: мовлення формальне, змазане, нечітке. [PERSON] вкрай важко формулює і висловлює свою думку. Спілкування з метою надання чи отримання будь-якої інформації ускладнене. Похвалу та зауваження в повному обсязі не сприймає. Емоційний стан не стійкий. Під час щоденних рутинних дій та при пересуванні містом, потребує постійного супроводу та контролю /а.с.12/. Відповідно до критеріїв встановлення інвалідності, передбачених порядком встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2013 року № 917, підставою для встановлення дитині категорії "дитина з інвалідністю" є помірна та середня міра втрати здоров`я, залежність від стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду і здатність до самообслуговування. До числа дітей з помірною та середньою мірою втрати здоров`я належать діти, які мають будь-які основні види порушень функцій організму І та ІІ ступеня їх вираження (незначні та помірні порушення) та обмеження життєдіяльності будь-якої категорії І ступеня її вираження (які оцінюються відповідно до вікової норми). Разом з тим, відповідно до цих же критеріїв, підставою для встановлення дитині категорії "дитина з інвалідністю" підгрупи "А" є виключно висока міра втрати здоров`я та надзвичайна (повна) залежність від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду і здатність до самообслуговування. До числа дітей із виключно високою мірою втрати здоров`я належать діти, які мають будь-які основні види порушень функцій організму ІІІ та ІV ступеня їх вираження (виражені та значно виражені порушення) і обмеження життєдіяльності будь-якої категорії ІІ, ІІІ і ІV ступеня їх вираження (які оцінюються відповідно до вікової норми). Стаття 141 Сімейного кодексу України, встановлює рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року - держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд повинен враховувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 17\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №3\~від 15.05.2006\~року «Про\~застосування судами\~окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при\~розгляді справ\~щодо батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» - вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15.05.2006\~року №\~3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справи щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Згідно із ст. 198 СК України,\~батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. СК України\~не містить поняття «повнолітня непрацездатна дитина». Аналізуючи положення ч. 3\~ст.\~75\~СК України відповідно до яких до категорії «непрацездатних» відносяться особи з інвалідністю I, II та III групи, відтак, суд, застосовуючи аналогію закону приходить до висновку, що повнолітньою непрацездатною дитиною у розумінні\~ст. 198 СК України\~є повнолітні син або дочка, визнані інвалідами в установленому законом порядку, незалежно від групи інвалідності (таке ж тлумачення указаного поняття здійснено Конституційним Судом України у рішенні від 11 лютого 2014 року №1-рп/2014). Відповідно до ч. 1\~ст. 200 СК України\~суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього Кодексу. Згідно\~із ст. 201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей\~187,189-192 і 194-197цього\~Кодексу. Зважаючи на те, що [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи, потребує лікування, суд вважає, що він має необхідність у матеріальній допомозі. Відповідач [PERSON] є чоловіком працездатного віку, відомості про незадовільний стан здоров`я відповідача у справі відсутні. Відповідно до ч. 1\~ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, приймаючи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів\~у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. При цьому частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позивач за даною категорією справ звільнений від сплати судового збору, а відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, отже з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 496,20 грн. Частиною сьомою ст. 147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» зазначено, що у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами робота суду може бути припинена за рішенням Вищої ради правосуддя, що ухвалюється за поданням Голови Верховного Суду. Законом України № 2112-ХІ «Про внесення змін до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо визначення територіальної підсудності судових справ» від 3 березня 2022 передбачено, що «у разі неможливості здійснення правосуддя судом з об`єктивних причин під час воєнного або надзвичайного стану, у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами може бути змінено територіальну підсудність судових справ, що розглядаються в такому суді, за рішенням Вищої ради правосуддя, що ухвалюється за поданням Голови Верховного Суду, шляхом її передачі до суду, який найбільш територіально наближений до суду, який не може здійснювати правосуддя, або іншого визначеного суду. У разі неможливості здійснення Вищою радою правосуддя такого повноваження воно здійснюється за розпорядженням Голови Верховного Суду. Відповідне рішення є також підставою для передачі усіх справ, які перебували на розгляді суду, територіальна підсудність якого змінюється». Розпорядженням Голови Верховного Суду від 25.03.2022 № 14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської областей)» відповідно до частини сьомої статті 147\~Закону України\~"Про\~судоустрій і\~статус суддів", враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Харківському апеляційному суду змінено територіальну підсудність судових справ на\~Полтавський апеляційний суд.

Outcome: approved