Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-31 00:00:00

У червні 2019 року позивач акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , в якому просив суд стягнути солідарно на його користь заборгованість за договором кредиту №032/29-185К від 09.04.2008 у розмірі 298 404,84 гривні, судовий збір у сумі 4476,07 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачем зазначено про те, що 09.04.2008 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] укладено договір кредиту № 032/29-185К на купівлю автотранспортних засобів (додаткова угода № 1 про внесення змін до договору кредиту від 10.06.2009). За умовами кредитного договору кредитор надав позичальнику кредит у розмір 29383,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування ним в розмірі 13 процентів річних з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 08.04.2015. Крім того, 09.04.2008 між АКІБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] укладено договір поруки № 032.02-04/193, за умовами якого поручитель зобов`язувався солідарно відповідати за виконання позичальником у повному обсязі зобов`язань за договором кредиту №032/29-185К від 09.04.2008 року. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши позичальнику кредит. В свою чергу, позичальник свої обов`язки з повернення кредиту належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 17.05.2019 у нього утворилася заборгованість в розмірі 2181497,72 грн., яка складається з 694406,04 грн. заборгованості за кредитом, 921519,35 грн. заборгованості за відсотками, 250179,17 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту і 315393,16 грн. пені за несвоєчасне повернення відсотків. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу 19.06.2019року передано на розгляд судді Мицик Ю.С. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27.06.2019 позов залишено без руху, як такий, що не відповідає вимогам статей 175, 177 ЦПК та надано позивачу строк на усунення недоліків. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19.07.2019 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 08.04.2020 здійснено заміну позивача на його правонаступника АТ «Альфа-Банк». Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17.08.2020 було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02.12.2020 клопотання представника відповідача [PERSON] - Трегубенко С.В. про витребування доказів залишено без задоволення; відмовлено представнику відповідача [PERSON] - Трегубенко С.В. в задоволенні клопотання про прийняття відзиву на позовну заяву. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22.03.2021 позовну заяву Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості залишено без руху, надано позивачу строк у п`ять днів з дня отримання копії ухвали, для усунення зазначених недоліків. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29.09.2021 відмовлено у клопотанні представника [PERSON] - Трегубенко С.В. про поновлення процесуального строку на подання відзиву на позов, відзив, поданий представником Трегубенко С.В. , залишено без розгляду, задоволено клопотання представника Трегубенко С.В. про поновлення строку на подання клопотання про витребування доказів; витребувано від Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) копію матеріалів виконавчого провадження № 48169641, відкритого 17.07.2015, стягувач АТ «Укрсоцбанк», від приватного виконавця Павлюка Н.В. копію матеріалів виконавчого провадження № 59486174, відкритого 08.07.2019, стягувач АТ «Укрсоцбанк». Представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи без його присутності, а також просив суд задовольнити позовні вимоги у повній мірі. В разі неявки відповідача в судове засідання щодо ухвалення заочного рішення не заперечував (том 1, а.с.9). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Трегубенко С.В., подала до суду відзив, клопотання про витребування доказів, та клопотання, в якому просила застосувати наслідки спливу позовної давності до вирішення спору у даній справі. Вислухавши виступ представника відповідача - адвоката Трегубенко С.В., дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів цивільної справи вбачається, що 09.04.2008 між АКІБ «Укрсоцбанк», правонаступниками якого є ПАТ «Укрсоцбанк», АТ «Альфа-банк», та [PERSON] укладено договір кредиту № 032/29-185К, за умовами якого банк надає позичальнику у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 29 383,00 доларів США, зі сплатою 13,0% річних та порядком погашення суми основної заборгованості до 10 числа кожного місяця згідно графіку, який вказаний в п.п. 1.1.1. п. 1 ст. 1 договору, з кінцевим терміном повернення основної суми заборгованості по кредиту до 08.04.2015 року (том 1, а.с. 10-15). Кредит надається на наступні цілі: для оплати придбаного автомобіля марки HYUNDAI, модель Coupe. 2008 року випуску, червоного кольору, згідно з договором купівлі-продажу № КР-03 04 2008-17 від 03.04.2008 року, укладеним з Хюндай філія ТОВ «УАХ» (п. 1.2. договору). В якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення зобов`язань за цим договором, банк уклав з [PERSON] договір застави транспортного засобу, визначеного п. 1.2. договору (п.п. 1.3.1 п. 1.3. договору), та в якості додаткового забезпечення виконання зобов`язань - з [PERSON] договір поруки (п.п. 1.3.2 п. 1.3. договору). Надання кредиту на цілі, визначені п. 1.2. договору, проводиться шляхом видачі позичальнику готівкових коштів. Моментом (днем) надання кредиту вважається день видачі позичальнику готівкових грошей в сумі кредиту (п. п. 2.1., 2.2. договору). Додатковою угодою № 1 від 10.06.2009 року АКІБ «Укрсоцбанк» та відповідачем [PERSON] було змінено графік погашення основного боргу, у зв`язку із чим були внесені відповідні зміни до п. 1.1. договору, кредиту з кінцевим терміном повернення основної суми заборгованості по кредиту до 08.04.2017 року (том 1, а.с. 18-19). Крім того, 09.04.2008 року між АКІБ «Укрсоцбанк», правонаступниками якого є ПАТ «Укрсоцбанк», АТ «Альфа-банк» та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки №032.02-04/193, за умовами якого поручитель зобов`язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу) у розмірі, в строки та в порядку, передбачених договором кредиту на купівлю автотранспортних засобів № 032/29-185К від 09.04.2008 року (договір кредиту 1), та договору відновлювальної кредитної лінії № 032/29-186К від 08.04.2008 року (договір кредиту 2). Згідно п. 2.3. договору поруки у разі збільшення розміру забезпечувального порукою зобов`язання без внесення змін до договору, порука зберігається, а поручитель відповідає перед кредитором лише частково, в обсязі п. 2.1.цього договору. Згідно п. 3.3. договору поруки кредитор зобов`язаний протягом семи робочих днів від дати невиконання позичальником зобов`язань, забезпечених порукою, повідомити про це поручителя з наданням інформації щодо обсягів виконаного позичальником зобов`язання та невиконаного зобов`язання. Позивач свої зобов`язання за договором кредиту виконав в повному обсязі, надавши позичальнику кредит. В свою чергу, позичальник свої обов`язки з повернення кредиту належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 17.05.2019 у нього утворилася заборгованість в розмірі 2181497,72 грн., яка складається з 694406,04грн. заборгованості за кредитом, 921519,35грн. заборгованості за відсотками, 250179,17 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту і 315393,16грн. пені за несвоєчасне повернення відсотків. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). У разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий висновок суду відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленому у постанові від 28 березня 2018 року № 14-10цс18. Верховний Суд у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 203/4947/15-ц (провадження № 61-19344ск18) зазначив, що: «Визначення правової природи письмової вимоги кредитора до боржника, та відповідно правових наслідків її надіслання залежить від змісту такої вимоги. Якщо вимога за своїм змістом є нагадуванням чи інформуванням про існування заборгованості, а також містить прохання про погашення поточної заборгованості, то така вимога є досудовою претензією. Якщо письмове звернення кредитора до боржника містить вимогу про дострокове повернення усієї суми заборгованості як простроченої, так і поточної, то таке звернення є вимогою про дострокове повернення кредиту, наслідком надіслання якої є зміна строку виконання основного зобов`язання відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України». Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18) зазначила, що: «Аналіз змісту статей 1054, 1050 ЦК України свідчить, що у разі, якщо кредитор за кредитним договором, у якому згідно із його умовами позичальник зобов`язаний щомісячно повертати кредит рівними частинами відповідно до умов кредитного договору, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитними коштами, а також сплатити неустойку (пеню, штраф) за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним, змінив строк виконання основного зобов`язання (дострокове виконання основного зобов`язання), направивши повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту, то відповідний строк для пред`явлення вимоги до боржника обчислюється з наступного дня, зазначеного кредитором у повідомленні (вимозі) про дострокове повернення кредиту як дата дострокового добровільного повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів, або після закінчення терміну, визначеного кредитором у повідомленні (вимозі) для його дострокового добровільного повернення. Повідомлення (вимога) про дострокове повернення кредиту, яке направляється позичальнику є формою досудового вирішення спору між контрагентами та вимогою сторони, права або законні інтереси якої порушено, про добровільне/безпосереднє врегулювання спору, вказує на зміну строку виконання основного зобов`язання й встановлює обов`язок кредитора пред`явити позов до боржника протягом трьох років, якщо інше не визначено кредитним договором (статті 257, 259 ЦК України), недотримання якого може нести ризик лише для кредитора про втрату в майбутньому права на задоволення своїх вимог у примусовому порядку через суд». Матеріали цивільної справи не містять доказів надсилання відповідачу [PERSON] вимоги про усунення порушень зобов`язань із вимогою сплати заборгованості за договором кредиту. Разом з тим, за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача [PERSON] . Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку позивача загальний розмір заборгованості по сплаті пені за подвійною обліковою ставкою НБУ та 3% річних за користування кредитом становить 298404,84 грн., з яких 61698,00 грн. - 3 % річних, 236706,84 грн. - пеня за обліковою ставкою НБУ. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ «Альфа-Банк» до відповідача [PERSON] є обґрунтованими і таким, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог до [PERSON] , то судом встановлено, що 09.04.2008 між АКІБ «Укрсоцбанк», правонаступниками якого є ПАТ «Укрсоцбанк», АТ «Альфа-банк» та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки №032.02-04/193, згідно якого [PERSON] виступила поручителем за виконання позичальником перед кредитором зобов`язань за договором кредиту на купівлю автотранспортних засобів № 032/29-185К від 09.04.2008 (договір кредиту 1), та договору відновлювальної кредитної лінії № 032/29-186К від 08.04.2008 (договір кредиту 2). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] ознайомлена з умовами видачи кредиту та порядку і строків його повернення, про свідчить її підпис на договорі кредиту № 032/29-185К від 09.04.2008. За умовами цього договору кінцевим терміном повернення кредиту є 08.04.2015. Згідно п. 2.3. договору поруки у разі збільшення розміру забезпечувального порукою зобов`язання без внесення змін до договору, порука зберігається, а поручитель відповідає перед кредитором лише частково, в обсязі п. 2.1. цього договору. Додатковою угодою № 1 від 10.06.2009 встановлений кінцевий термін повернення кредиту 08.04.2017 року, який з відповідачем [PERSON] не узгоджувався, про свідчить відсутність її підпису на додатковій угоді. Відповідно до частини 1 статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відповідно до частини 4 статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Частиною четвертою статті 559 ЦК України передбачено три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя. Строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може. Аналіз положень частини четвертої статті 559 ЦК України дає підстави для висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. З наведеного вбачається, що порука це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що закінчення строку, встановленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Позивач без згоди поручителя [PERSON] збільшив обсяг її відповідальності, уклавши додаткову угоду № 1 від 10.06.2009 року з відповідачем [PERSON] . Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] відповідає за виконання позичальником перед кредитором зобов`язань, що були узгоджені з нею у договорі кредиту № 032/29-185К від 09.04.2008 року. Кінцевим терміном повернення кредиту за цим договором є 08.04.2015 року, отже договір поруки є припиненим 08.10.2015 року. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ «Альфа-Банк» до відповідача [PERSON] . Щодо заяви представника [PERSON] - адвоката Трегубенко С.В. про застосування наслідків спливу позовної давності, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). У відповідності до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач [PERSON] заяву про застосування наслідків спливу позовної давності не подавав. Адвокат Трегубенко С.В. представляє інтереси відповідача [PERSON] , у неї відсутні повноваження представляти інтереси відповідача [PERSON] та подавати від його імені заяву про застосування наслідків спливу позовної давності. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви представника [PERSON] - адвоката Трегубенко С.В. про застосування наслідків спливу позовної давності. За приписами статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Відповідачем [PERSON] не надано до суду жодних пояснень, заперечень та відзиву щодо позовних вимог позивача, а також належних та допустимих доказів в спростування доводів позивача щодо нарахованої суми заборгованості. Отже, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, враховуючи, що в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази щодо невиконання договірних зобов`язань відповідачем [PERSON] , суд вважає, що позовні вимоги позивача необхідно задовольнити частково, зокрема, стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість в сумі 298404,84 грн. У задоволенні позовних вимог АТ «Альфа-Банк» до відповідача [PERSON] відмовити. Відповідно до ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як встановлено судом, позивачем понесені судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви в сумі 4476,07 грн., які підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача, відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial