Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-02 00:00:00

У жовтні 2021 року позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Стецьків Л.В. звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності у порядку спадкування за законом. Просить суд ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частку квартири, загальною площею 43,60 кв.м., житловою площею 25,60 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Вимоги позову обґрунтовує тим, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на нерухоме майно, серед якого є Ѕ частки двокімнатної квартири, загальною площею 43,6 кв.м., житловою площею 25,6 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Квартира була придбана дружиною [PERSON] - [PERSON] на підставі договору від 31.03.1992, які на момент придбання квартири перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюбний договір між ними не укладався, спору про розмір часток у спільній сумісній власності між ними не було. Таким чином спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя та розмір їх часток у праві власності на неї є рівним, тобто по Ѕ частки у кожного. Відтак, [PERSON] належало на праві спільної сумісної власності Ѕ частки квартири. [PERSON] померла [INFO] у Сполучених Штатах Америки. Заповіту на випадок своєї смерті не залишила. За життя [PERSON] свою частку (1/2) в квартирі (спільній сумісній власності подружжя) не оформив. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21.07.2010 встановлено факт проживання позивача [PERSON] з померлим [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з червня 1996 року по [INFO] . Так, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.08.2021 року нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частку спірної квартири у зв`язку з ненаданням документа, що посвідчує право власності спадкодавця ( [PERSON] ) на частку квартири. Під час ознайомлення зі спадковою справою позивач дізнався, що відповідач [PERSON] звернувся до Першої київської державної нотаріальної контори, державного нотаріуса Кравченко Т.В, із заявою про видачу свідоцтва на право на спадщину. Окрім того, станом на 28.09.2021 жодних речових прав на квартиру не було зареєстровано. Вищевказана постанова нотаріуса, якою завершена процедура нотаріального розгляду заяви, перешкоджає позивачу захистити свої спадкові права у позасудовий спосіб і є підставою для визнання за позивачем права власності на успадковану частку у спадщині після смерті [PERSON] , що відповідає приписам статті 16 ЦК України про право на захист особою свого цивільного права шляхом визнання за ним права власності на майно. Ухвалою суду від 08.11.2021 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 24.11.2021 сторонам направлено лист з додатками до нього, а саме: позивачу копію ухвали про відкриття провадження, а відповідачу копія ухвали про відкриття провадження та позовну заяву з додатками до неї. 10.12.2021 від представника відповідача - адвоката Кузнєцова Л.А. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, де вказує, що визнає позовні вимоги [PERSON] та не заперечує щодо їх задоволення у повному обсязі з огляду на таке. [INFO] помер рідний дядько відповідача, який проживав за адресою: [ADDRESS] . Дітей у померлого не було, всі родичі померли раніше, відтак відповідач вважав, що є єдиним спадкоємцем. Згодом відповідач дізнався, що спадкова справа №615/2010 була відкрита за заявою цивільної дружини померлого [PERSON] - [PERSON] . Відповідач дійсно звертався 02.06.2021 із заявою про прийняття спадщини за померлим. Проте після ознайомлення з позовною заявою прийшов до висновку, що з метою збереження добрих відносин, вимоги позову підлягають задоволенню судом. Ухвалою суду від 19.01.2022, яка відображена у протоколі судового засідання, постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті. 03.06.2022 представник позивача [PERSON] подала до суду заяву, де зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. 14.02.2022 представник відповідача [PERSON] направив до суду клопотання з проханням здійснювати розгляд справи без його участі, правову позицію, викладену у відзиві, підтримує у повному обсязі. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як убачається з довідки №619, виданої 09.11.2004 Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції міста Києва, та свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 14.02.1981, виданого Відділом РАЦС Шевченківського райвиконкому м. Києва, 14.02.1981 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с. 17, 42). Відповідно до договору від 31.03.1992, посвідченого державним нотаріусом 11-ої Київської державної нотаріальної конторі Гавриловою О. 31.03.1992, зареєстровано в реєстрі за №ЧС-601, [PERSON] придбала квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18-19, 67). 10.12.2021 на виконання ухвали суду від 08.11.2021 від Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» на адресу суду надійшов лист, де останні повідомляють, що квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] (рос.мова), на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 31.03.1992 (а.с. 66). Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян 11.04.1995 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві здійснено актовий запис про розірвання шлюбу №164 від 11.04.1995 між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 76). Оскільки спірне майно придбано до 2004 року, тобто до набрання чинності СК України, а тому при вирішенні справи підлягають застосуванню положення КпШС України, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин. Згідно зі статтею 22 КпШС України (чинного на час придбання спірної квартири), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує допоки не спростована. Презумпція спільності майна подружжя поширюється, у тому числі й на те майно, яке було нажите у період шлюбу, але оформлене і зареєстровано на ім`я одного з подружжя. Отже, судом установлено, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя та розмір їх часток у праві власності на неї є рівним, тобто по Ѕ частки у кожного. Відтак, [PERSON] належало на праві спільної сумісної власності Ѕ частки квартири. [PERSON] померла [INFO] у Сполучених Штатах Америки (свідоцтво про смерть №156-95-064982 від 07.12.1995 року, документ № [NUMBER] , видане 20.12.1995р. відділом реєстрації смертей Міністерства охорони здоров`я міста Нью Йорк) (а.с. 20-24). Відповідно до правової позиції Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду згідно з постановою від 14.07.2021 у справі №200/7924/16-ц звернення до нотаріуса із відповідною заявою про видачу свідоцтва є правом, а не обов`язком другого з подружжя. Неподання такої заяви не позбавляє другого із подружжя його права власності на частку у спільному майні подружжя. 20.05.2022 на виконання ухвали суду від 14.02.2022 Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою до суду надано належним чином засвідчену копію спадковою справи, заведеної щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , з якої вбачається, що крім [PERSON] ніхто із заявами про прийняття спадщини після її смерті не звертався. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21.07.2010 встановлено факт проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з червня 1996 року по [INFO] (а.с. 26). Згідно з ч. 1 ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 05.01.2010, виданого Відділом реєстрації смерті у м. Києві, [PERSON] помер [INFO] (а.с. 15). 02.06.2021 [PERSON] звернувся до Першої київської державної нотаріальної контори, державного нотаріуса Кравченко Т.В, із заявою про видачу свідоцтва на право на спадщину після смерті рідного дядька [PERSON] (а.с. 83). 05.08.2021 адвокат Стецьків Л.В., діючи в інтересах [PERSON] , звернулась з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] до державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори Кравченко Т.В. (а.с. 73). Постановою державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори Кравченко Т.В. від 05.08.2021 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частку квартири [ADDRESS] , після померлого [PERSON] , з яким вона проживала однією сім`єю не менш як п`ять років до дня його смерті, у зв`язку з ненаданням документа, що посвідчує право власності спадкодавця на частку вищевказаної квартири (а.с. 16, 78). Державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Кравченко Т.В. видано свідоцтво про праву на спадщину за законом від 22.01.2013, відповідно до якого [PERSON] отримала після смерті [PERSON] спадщину, яка складається з майнових авторських прав на твори, які належали померлому на підставі довідки, виданої Київською організацією Національної спілки художників України 24.12.2012 №512 (а.с. 147). А також, державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Кравченко Т.В. видано свідоцтво про праву на спадщину за законом від 05.11.2010, відповідно до якого [PERSON] отримала після смерті [PERSON] спадщину, яка складається з 45/100 частин квартири [ADDRESS] (а.с. 120). Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення встановити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Позовні вимоги мають оцінюватися судом, виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими. Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частина перша статті 1297 ЦК передбачає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Згідно ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Зі змісту ст. 370 ЦК України вбачається, що у разі виділу частки із майна, що є в спільній сумісній власності, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду та правовідносини, що випливають з права на спадкування. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ст.ст. 1216, 1217, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1296, ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Згідно з статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що спадкоємцями після смерті [PERSON] є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , який є племінником померлого. Як вбачається з копії спадкової справи щодо майна померлого [PERSON] , останній за життя заповіту не склав. Інші особи із заявами про прийняття спадщини після його смерті до нотаріуса не зверталися. Окрім того, відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги щодо визнання за позивачем [PERSON] права власності на Ѕ частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, а тому суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем у справі. Таким чином, встановивши, що до складу спадщини після смерті [PERSON] увійшла належна йому Ѕ частка квартири [ADDRESS] , а також враховуючи визнання позову відповідачем [PERSON] позовних вимог, суд дійшов висновку про визнання за позивачем [PERSON] права власності на 1/2 частку спірної квартири в порядку спадкування за законом. Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують.

Outcome: approved