Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

31 січня 2022 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким: визнати незаконними та протиправними дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» (65039, місто Одеса, вулиця Басейна, 5, р/р № [NUMBER] у ПАТ «Банк Восток», код за ЄДРПОУ 26472133, МФО 307123, ІПН 142896826590) відносно споживача [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , [ADDRESS] ) щодо перерахунку норм споживання та нарахування заборгованості за період 2018- 2021 років заборгованості в розмірі 21 402 (двадцять одна тисяча чотириста дві) грн. 76 коп. Визнати незаконними вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» (65039, місто Одеса, вулиця Басейна, 5, р/р № [NUMBER] у ПАТ «Банк Восток», код за ЄДРПОУ 26472133, МФО 307123, ІПН 142896826590) до споживача [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , [ADDRESS] ) про сплату заборгованості за період 2018- 2021 років в розмірі 21 402 (двадцять одна тисяча чотириста дві) грн. 76 коп. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» (65039, місто Одеса, вулиця Басейна, 5, р/р № [NUMBER] у ПАТ «Банк Восток», код за ЄДРПОУ 26472133, МФО 307123, ІПН 142896826590) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , [ADDRESS] ) компенсацію моральної шкоди у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень, та судові витрати. В обґрунтування свого позову посилається на те, що вона є власником 4/5 будинку [ADDRESS] , в якому проживає з 1977 року, та є споживачем послуг з водопостачання за особовим рахунком № [NUMBER] , завжди вчасно сплачувала абонентську плату згідно тарифів для споживачів, що не користуються приладами обліку, та ніколи не мала заборгованості спожиту воду. В літній період тариф за споживання води, враховуючи полив городу і фруктового саду площею 252 м.кв, розрахунками абонентського відділу Інфоксводоканал становив 706,86 грн. на місяць. Позивач вказує, що в липні 2021 року Відповідачем було безпідставно здійснено перерахунок норм споживання води Позивачці та донараховано заборгованість за період 2018-2021 років в розмірі 19 658, 68 грн., про що 21.07.2021 повідомлено на електронну адресу Позивача. При цьому, згідно попереднього повідомлення про зміну поточного балансу надісланого Відповідачем на електронну адресу Позивачки, станом на 19.07.2021 року заборгованості за спожиту воду у позивачки не було. Позивач також зазначає, що в надісланому розрахунку не було зазначено, на якій підставі та за який період було проведено донарахування заборгованості, та не приведено її складових значень. В кол-центрі Інфоксводоканалу позивачка довідалась про те, що заборгованість виникла в результаті перерахунку норм споживання води, за 3-х річний період, починаючи з 2018 року, із розрахунку поливу площі усієї земельної ділянки, що їй належить. Позивач вважає дії Відповідача з перерахунку норм споживання і донарахування заборгованості за минулий період незаконними і необґрунтованими, а вимоги сплатити заборгованість та спроби відключення Позивачки від мережі водопостачання - протиправними діями, оскільки відсутні будь-які правові підстави до перерахунку норм споживання і донарахування заборгованості за минулий період, що вже був оплачений відповідно до діючих тарифів, а відповідно до Законів України «Про житлово-комунальні послуги», «Про питну воду та питне водопостачання» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, не передбачено припинення постачання споживачам холодної води через заборгованість за надані послуги. Крім того, позивачка просила стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 50 000 (п`ятдесяти тисяч) гривен, яку завдано філією «Інфоксводоканал» ВАТ «Інфокс» у зв`язку з тим тим, що тривалий час Позивачка перебувала у стресовому стані через загрозу стягнення з неї заборгованості та відключення її від мереж водопостачання, тривалий час Позивачка ні особисто, ні через представника не могла отримати від Відповідача однозначної відповіді по спірним питання щодо причин та підстав виникнення заборгованості та обґрунтованого розрахунку боргу. Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 01.02.2022 року провадження у справі було відкрито та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження. 18.04.2022 року відповідачем було надно відзив на позовну заяву, в якому представник просив у задоволенні позовної заяви [PERSON] відмовити в поному обсязі. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» - Сазонова Анна Олексіївна у судовому засіданні у задоволенні позову просила відмовити, вказуючи на його необґрунтованість та безпідставність. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивачка є споживачем послуг водопостачання та водовідведення, які надаються ТОВ "ІНФОКС" за адресою: [ADDRESS] на підставі договору про надання послуг з водопостачання та водовідведення № 1906 від 14.11.2013 року. 21.07.2021 року на електронну адресу [PERSON] було надіслано повідомлення про зміну поточного балансу згідно з яким поточне значення рівнялося 17 726 (сімнадцять тисяч сімсот двадцять шість) грн. 35 коп. (заборгованість). 03.08.2021 року на електронну пошту [PERSON] було надіслано повідомлення про нарахування за липень 2021 року в розмірі 19 658, 68 грн., в тому числі заборгованості 17 726,35 грн. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" виконавець - суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги, споживач - фізична особа, яка замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб. Правовідносини, що виникли між сторонами з приводу надання і споживання житлово-комунальних послуг регулюються положеннями Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Закону України "Про захист прав споживачів", Цивільним Кодексом України. Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", в редакції на час виникнення договірних правовідносин, передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений у п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1, 2ст. 32 Закону "Про житлово-комунальні послуги" плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно, відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Обов`язки споживача визначені також п. 7 "Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями", затвердженими Постановою КМУ від 24.01.2006 року N 45, відповідно до якої власник та наймач квартири (орендар) зобов`язаний, зокрема: оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом та дотримуватись вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг. Згідно пункту 17 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ N 630 від 21.02.2005 року, послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води. Пунктом 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ N 630 від 21.02.2005 року передбачено, що у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства. Як вбачається між сторонами виник спір стосовно донарахування заборгованості за період 2018-2021 роки відповідачем суми коштів у розмірі 21 402 гривень за надані послуги з водопостачання за адресою: [ADDRESS] . З поданого стороною відповідача відзиву на позовну заяву вбачається, що було встановлено, що поливна площа відповідно до технічного паспорту від 02.07.2011 року складає 740 кв.м., де двір 488,8 (4/5 частин 611 кв.м.) та город 252 кв.м. В результаті цього, проведено донарахування за полив в поливний сезон, в межах строку позивної давнини з 01.07.2018 року. З огляду на викладене, відповідачем було здійснено донарахування на підставі технічного паспорту будинку позивача, який був наданий позивачем при укладенні між сторонами договору № 1906 від 14.11.2013 року. Тобто дані про площу присадибної ділянки позивача, в тому числі про поливну площу, були наявні у відповідача на момент укладення договору, та відповідно до розміру поливної площі, встановлених тарифів і норм споживання на одну особу, позивачці було визначено плату на послуги, яку вона сплачувала згідно повідомлень Інфоксводоканалу, згідно з якими, в 2019 році плата за полив у літній період складала 508,21 грн., в 2020 році - 622,24 грн., в 2021 році - 706,86 грн. на місяць. Як стверджує відповідач, при обрахуванні плати за надані послуги, була допущена помилка, що була встановлена згодом, про що позивачка не знала та виконувала свої зобов`язання відповідно до повідомлень відповідача, які щомісячно надсилалися смс-повідомленнями на телефонний номер позивачки, а також надходили на її електронну пошту. Таким чином, позивач не порушував своїх зобов`язань за договором, та мала законне право на її інформування з приводу підстав зміни обсягу споживання та донарахування заборгованості. Суд зауважує, що інвентаризація - це один з методів бухгалтерського обліку. Під цим терміном розуміється перевірка і оцінка наявності об`єкту контролю, тобто активів, зобов`язань на певну дату. Згідно ст.10 Закону України «Про бухгалтерський облік» для забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства зобов`язані проводити інвентаризацію активів і зобов`язань, під час якої перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан і оцінка. Тобто з даного законодавчого визначення можна зробити висновок, що для проведення інвентаризації контролюючому суб`єкту необхідно документально підтвердити, зокрема наявність та стан активів. Однак, як встановлено у судовому засіданні, працівниками філії «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс» не надано належних та допустимих доказів здійснення перевірки щодо обстеження стану поливної площі за адресою: [ADDRESS] . Обгрунтовуючи свої заперечення на позов, відповідач посилається на Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ N 630 від 21.02.2005 року, зокрема на п. 21 Правил, відповідно до якого у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства. При цьому вказує, що у м. Одесі норми споживання встановленні рішенням виконкому Одеської міської ради від 15.02.1992 року № 63 «Про впорядкування експлуатації та користування системами комунального водопроводу та каналізації м. Одеси» (з врахуванням доповнень внесених рішенням виконкому Одеської міської ради №30 від 25.02.2010 року), та № 675 від 27.11.2003 року «Про впорядкування розрахунків за спожиті послуги водопостачання та затвердження експлуатаційних норм водоспоживання». Зокрема, згідно п. 4 рішення виконкому Одеської міської ради № 675 від 27.11.2003 року поливний сезон починається з 01 квітня та закінчується 30 вересня кожного року, а згідно Додатку до вище вказаного рішення, норматив для поливу садів, присадибних ділянок, зелених насаджень та інших, становить 5 л/добу на 1 кв.м. Вирішуючи спір по суті, суд бере до уваги, що укладений між сторонами договір від 14.11.2013 року про надання послуг є чинним, докази укладання нового договору в матеріалах справи відсутні, так як і відсутні докази ухиляння позивача від його підписання. Крім того, як вбачається з технічного паспорту на будинок [ADDRESS] , позивач є власником 4/5 частин вказаного будинку, таким чином відповідачем була вирахувана площа двору, якою ніби-то користується позивач - 4/5 частини від 611 метрів=488,8 кв.м., до якої додано 252 кв.м. - площа фруктового саду, що разом склало 740,8 кв.м. поливної площі, однак, зі свідоцтва про право власності на нерухоме майно вбачається, що [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,079 га, що у разі відрахування 4/5 площі будинку (134*4/5 =107,2 кв.м) дорівнює 682,8 кв.м. та не відповідає поливній площі, розрахованій відповідачем. В зв`язку з цим, на думку суду, у відповідача були відсутні законні підстави для здійснення перерахунку позивачем норм споживання та донарахування їй заборгованості в розмірі 21 402 грн. 76 коп. за період з 01.07.2018 по 01.07.2021 року. Між тим, порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України визначають Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, що затверджені Наказом Мінжитлокомунгоспу від 27.06.2008 № 190./ https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/z0936- 08#п131/ Відповідно до пункту 3.12 цих правил, плата за воду, яка використовується на поливання дворів, вулиць, зелених насаджень, газонів, прибирання громадських і дворових туалетів тощо, сплачується споживачами (субспоживачами) відповідно до показів засобів обліку води або норм водоспоживання. Витрати води для поливання прибудинкових територій визначаються на підставі показів засобів обліку, встановлених на поливальних трубопроводах, або згідно із чинними нормами водоспоживання. Пунктом 7 статті 18 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" визначено, що місцева державна адміністрація визначає і встановлює норми споживання у сфері житлово-комунальних послуг, здійснює контроль за їх дотриманням. Статтею 29 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" визначений загальний порядок встановлення нормативів у сфері питної води та питного водопостачання. Порядок розроблення та затвердження нормативів питного водопостачання затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 р. № 1107, далі - Порядок. Згідно з пунктом 4 даного Порядку нормативи питного водопостачання у конкретному населеному пункті розробляються та науково обґрунтовуються згідно з Методикою визначення нормативів питного водопостачання населення спеціалізованими науково-дослідними організаціями на замовлення місцевих адміністрацій або органів місцевого самоврядування та затверджуються ними після погодження з місцевими органами виконавчої влади з питань охорони здоров`я, охорони навколишнього природного середовища та водного господарства. Разом з тим, з 01.03.2019 року вступили в дію зміни до ДБН В.2.5.-64:2012 «Внутрішній водопровід та каналізація. Частина І. Проектування. Частина II. Будівництво» (https://www.minregion.gov.Ua/wp-content/uploads/2017/12/99.l.-DBN-V.2.5-642012.- Vnutrishniy-vodoprovid-ta-kanali.pdf), в додатку А.2. (п.22) якого визначені розрахункові (питомі середні на рік) добові витрати води на поливання покриття з трави в розмірі З л/добу на їм2, футбольного поля - 0,5 л/ добу на 1м2, решти спортивних споруд -1,5 л/добу на 1 м2, удосконалених покриттів, тротуарів, майданів - 0,5 л/добу на 1м2, зелених насаджень, газонів, квітників - 3-6 л/добу на 1 м2. Такі ж саме розрахункові (питомі середні за рік) добові витрати води на поливання зазначені у таблиці А.1 додатка «А» до ДБН В.2.5-64:2013 «Водопостачання. Зовнішні мережі та споруди. Основні положення проектування» (https://www.minregion.gov.ua/wp- content/uploads/2017/12/99.1.-DBN-V.2.5-642012.-Vnutrishniy-vodoprovid-ta-kanali.pdf). При цьому, в обох наведених нормативних документах в таблицях міститься Примітка 3, про те, що приведені розрахункові витрати води на поливання встановлені у розрахунку на одне поливання. Кількість поливань за добу треба приймати залежно від кліматичних і місцевих умов. Але з цього приводу слід зазначити, що чинним законодавством не передбачено норм на водопостачання, пов`язаних із сезонними чи кліматичними природними змінами (дощі, засуха тощо). Тим не менш, жодним із назначених нормативних документів не передбачено розрахункових добових норм на поливання прибудинкової території в розмірі 5л/добу, які використовує Відповідач при обчисленні Позивачеві плати на послуги з водопостачання. У приведених нормативних Документах відсутні нормативи на полив дворового покриття, яке безумовно є частиною присадибної ділянки, на що вказує Відповідач, але на нього не можуть розповсюджуватися нормативи, що встановлені для поливу зелених насаджень. При наймі такі норми мають бути у 10-ть разів меншими, з огляду на норми поливу тротуарів та майданів 0,5 л/добу на 1 м2, зазначені у таблиці А.1 додатка «А» до ДБН В.2.5-64:2013. Таким чином, відповідно до договору № 1906 від 14.11.2013 року та діючих з 01.03.2019 року розрахункових нормативів витрати води на поливання встановлених п. 22 додатку А.2. до ДБН В.2.5.-64:2012. «Внутрішній водопровід та каналізація. Частина І. Проектування. Частина II. Будівництво», Відповідач має право вимагати від Позивача плати за послуги з водопостачання на одну особу із розрахунку 4,566 мЗ на добу, та за поливання зелених насаджень, газонів, квітників із розрахунку 3-6 л/добу на 1 м2. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Зміст зазначених у ст. 15 ЦК України підстав для захисту не розкривається, але він відображений у відповідних нормах, що регулюють ту чи іншу категорію правовідносин. Порушення цивільних прав відповідно до ст. 215 ЦК України може проявлятися, зокрема, в недотриманні сторонами в момент вчинення правочину вимог закону. З цією метою суд з`ясовує характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Існуючі способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до абз. 2 п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом. За положеннями статті 5 ЦПК України, яка регулює способи захисту, які застосовуються судом, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Суд встановив, що позивач (платник грошових коштів) довела факт недобросовісності відповідач та відсутність правових підстав для отримання відповідачем грошових коштів від позивача. Таким чином, дії філії «Інфоксводоканал» - ТОВ «Інфокс», стосовно нарахування [PERSON] заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення у розмірі 21 402,76 грн. є неправомірними. Суд також враховує те, що 30 листопада 2021 року Київським районним судом м. Одеси було видано наказ про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 21 402,76 (двадцять одна тисяча чотириста дві гривні сімдесят шість копійок) гривень та витрати по сплаті судового збору у сумі 227 гривень. Однак, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 24.12.2021 року по справі № 947/35710/21 було задоволено заяву представника [PERSON] адвоката Безверського Р.В. про скасування вищевказаного судового наказу, та роз`яснено стягувачу, що заявлені ним вимоги можуть бути розглянуті в порядку позовного провадження. Відповідно до ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Щодо моральної шкоди, що просить стягнути позивач, суд зазначає, що в порушення вимог ст.81ч.1 ЦПК України, позивачем не надано доказів її заподіяння позивачу та визначення саме в такому розмірі, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124,129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Outcome: partial