Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який підтримав у судовому засіданні, та вимоги мотивує тим, що він, [PERSON] , на підставі Договору дарування від 04.09.2020 року, є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У вказаному домоволодінні, крім інших осіб, зареєстрований [PERSON] , який був прописаний як член сім`ї (син) попереднього власника майна, [PERSON] , з дозволу останнього. Разом з тим, відповідач ніколи не проживав за вказаною адресою, участі в оплаті комунальних послуг та утриманні житла не приймав, його особистих речей у спірному домоволодінні немає. При цьому, факт реєстрації [PERSON] за вищевказаною адресою порушує права [PERSON] , як власника будинку, на вільне розпорядження і користування належним йому майном, оскільки останній вимушений нести додаткові витрати на оплату житлово-комунальних послуг, виходячи з кількості зареєстрованих осіб, позбавлений можливості оформити субсидію. Тому позивач просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 13.12.2021 року відкрито спрощене позовне провадження в даній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін. Відповідач [PERSON] , повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, шляхом надіслання повісток про виклик до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання та публікації оголошення на офіційному веб-порталі судової влади, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не сповістив, відзив на позовну заяву чи будь-яких інших пояснень з приводу заявлених вимог не надав, що не перешкоджає розгляду справи по суті у його відсутність на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача, свідків та вивчивши матеріали справи у їх сукупності, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ), на підставі Договору дарування від 04.09.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Сокол Т.П., зареєстрованого у Реєстрі за №2687, є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.5-12). Як вбачається з Довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, наданої Управлінням «ЦНАП у м. Суми» СМР від 02.12.2021 року, в будинку [ADDRESS] зареєстровані: власник [PERSON] , [INFO] , батько [PERSON] , [INFO] , та брат [PERSON] , [INFO] (а.с.13). За твердженням позивача, [PERSON] за адресою місця реєстрації не проживає, участі в утриманні будинку та оплаті житлово-комунальних послуг не приймає, його особистих речей у спірному домоволодінні немає. Факт відсутності [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , також підтверджується Актом про не поживання особи за місцем реєстрації, виготовленим 03.12.2021 року за участю сусідів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , засвідченим головою квартального комітету №31 Бабич Т.М. (а.с.14) Між сторонами виникли цивільно-правові відносини, що регулюються Цивільним законодавством України про право власності. Відповідно до положень ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За нормами ст.ст. 150, 156 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до положень ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року, суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Положенням ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, показаннями свідків. Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що вона проживає по сусідству із позивачем за адресою: [ADDRESS] , більше 20 років. Пояснила, що спочатку [PERSON] приходив додому часто, проте останні 2-3 роки зовсім не відвідує житло за місцем реєстрації. В будинку [ADDRESS] , проживають [PERSON] разом з батьком [PERSON] ; останній у розмові часто стверджував, що [PERSON] будинком та життям батька не цікавиться, ніякої допомоги в утриманні домоволодіння не надає. Свідок [PERSON] підтвердив факт відсутності [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , близько 5 років. Свідок [PERSON] у суді пояснив, що його син [PERSON] перший час відвідував батька та приходив до будинку досить часто, однак останні 5-6 років жодним чином не допомагає та не проживає за адресою: [ADDRESS] , його речей там не має, участі в оплаті житлово-комунальних послуг та утриманні житла [PERSON] не приймає, оскільки має свою сім`ю та проживає в іншому місті. Таким чином, зважаючи на встановлені судовим розглядом обставини справи та беручи до уваги покази свідків, суд вважає, що позивач належними, допустимими і достовірними доказами довів факт відсутності [PERSON] у домоволодінні [ADDRESS] без поважних причин понад один рік, реєстрація місця проживання останнього за вищевказаною адресою порушує права [PERSON] на вільне володіння, користування і розпорядження належним йому майном, а тому таке право підлягає захисту судом у спосіб, що передбачений ст.\~391 ЦК України, шляхом визнання відповідача, на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України, таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved