Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Запорізької міської ради, КП «Наше місто» Запорізької міської ради про визнання за [PERSON] права користування квартирою [ADDRESS] , а також зобов`язати КП «Наше місто» укласти з [PERSON] договір найму квартири [ADDRESS] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що після розлучення батьків у 2003 році позивач залишився проживати разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Його батько був наймачем вказаної квартири на підставі договору найму, був зареєстрований у ній та постійно проживав з 02.02.1990 року по 27.04.2019 року (по день його смерті). Позивач постійно проживав у вказаній квартирі разом з батьком, а також продовжує проживати у квартирі і після смерті батька, сплачує комунальні послуги та несе обов`язки по утриманню вказаної квартири. Наразі вказане житло є єдиним місцем проживання позивача, іншого житла він немає. Однак, позивач не був зареєстрований у спірній квартирі, на момент смерті батька його зареєстрованим місцем проживання була квартира матері, проте у вказаному житлі він ніколи не проживав, його матір проживає разом зі своєю сім`єю. На підставі положень ст. 64, 106 ЖК України позивач вважає, що він як член сім`ї наймача на укладення з ним договору найму спірної квартири. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити. \~ \~ \~ \~ Представник відповідача у судовому засіданні залишив розгляд справи на розсуду суду. Пояснив, що укладення з позивачем договору найму спірної квартири у позасудовому порядку є неможливим. \~ \~ \~ \~Представник КП «Наше місто» ЗМР у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя №334/7146/20 від 07.06.2021 року встановлено що [PERSON] проживав однією сім`єю разом з батьком [PERSON] . Згідно копій квитанцій за період з 30.08.2019 року по вересень 2021 року позивач сплачує комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії довідки №04-20/4-2612 від 13.09.2019 року [PERSON] було знято з реєстрації за адресою: [ADDRESS] з 13.09.2019 року. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер. Згідно з ч. 1 ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Крім того, відповідно до ст. 65 ЖК України, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Питання про те, хто належить до членів сім`ї власника (наймача) жилого приміщення, регулюється частиною другою статті 64 ЖК України. До категорії членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, слід з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Отже, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини 1, 2 статті 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, слід з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Матеріали справи не містять доказів, що позивач протиправно вселився у спірне житлове приміщення. З матеріалів справи вбачається, що позивач з моменту народження проживав з батьками у спірному приміщенні, після розлучення батьків та за домовленістю між ними, позивач продовжив проживати разом з батьком за адресою: [ADDRESS] , та на день смерті батька був неповнолітнім. Коли та за яких обставин його батьками було прийнято рішення про реєстрацію його місця проживання за адресою місця проживання матері, йому не відомо. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 106 ЖК України, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму житлового приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. За змістом вказаної норми закону будь-який член сім`ї наймача, що має повну цивільну дієздатність, має право вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення. Виходячи з принципу рівності прав та обов`язків наймача та членів його сім`ї (ст 64 ЖК), члени сім`ї заміщують наймача в договірних правовідносинах найму. Тому право вимагати зміни договору в цих випадках має будь-хто з членів сім`ї наймача, які залишились проживати у приміщенні. Судовому розгляду, зокрема, підлягають спори у випадку, якщо наймодавець або орган, який вирішує питання щодо внесення змін в договір найму, не визнає в якості члена сім`ї наймача особу, яка поставила питання про визнання її наймачем за договором, а також у випадку відмови інших членів сім`ї у згоді на зміну договору. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Статтею 8 Конвенції передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ втручання держави в право на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи. Зокрема, згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті. У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу», враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. У позовній заяві позивач стверджує, спірна квартира є єдиним місцем проживання позивача, 13.09.2019 року він знявся з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , позивач постійно мешкає у спірній квартирі та сплачує комунальні послуги, рішенням суду встановлено факт його постійного проживання однією сім`єю з батьком. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», територіальним громада сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на нерухоме майно, житловий фонд, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону, як об`єкти комунальної власності. Рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 268 від 24.06.2019 «Про укладання (зміну) договорів найму житлових приміщень, які належать до комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя» визначено обов`язок Комунального підприємства «Наше місто» Запорізької міської ради укладати договори найму житлових приміщень, що належать до комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, а також вносити зміни до договорів найму, шляхом укладання нового договору найму, затверджено типовий договір найму житлового приміщення. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved