Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з держави Україна в особі Одеської обласної прокуратури моральну шкоду у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень, шляхом безспірного списання коштів з державного бюджету. Позов мотивується тим, що 01.02.2021 року, позивач у заяві поданої в порядку ч.І ст. 214 КПК України прокурору Одеської обласної прокуратури з викладенням обставин, пов`язаних з невиконанням судових рішень Одеського окружного адміністративного суду від 02.11.2011 р., 22.09.2017 р. та 18.05.2018 р. просив внести відомості до ЄРДР за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1,2 ст.382, ч.1 ст.364, ч.1 ст.367 КК України та розпочати досудове розслідування. На обгрунтовання заяви надав відповідні документи, якими підтверджувалося вчинене кримінальне правопорушення. Однак, у порушення положення ст. 214 КПК України, прокурором була надана відповідь за № 09/1/1-р-21 від 03.2.2021 р., яка не являлася вирішенням заяви з роз`ясненням права на оскарження бездіяльності прокурора до місцевого суду. Ухвалою слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 19.02.2021 р., з розглядом скарги на бездіяльність начальника відділу Одеської обласної прокуратури щодо не внесення відомостей до ЄРДР про вчинені кримінальні правопорушення за заявою від 01.02.2021 р. зобов`язано уповноважених осіб Одеської обласної прокуратури внести викладені у заяві відомості до ЄРДР та розпочати досудове слідство. Упродовж тривалого часу ухвала слідчого судді від 19.02.2021 р. залишалася без належного виконання, що стало підставою чергового оскарження бездіяльності прокурора. 06.05.2021 р., ухвалою слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси за скаргою на бездіяльність прокурора зобов`язано уповноважених осіб прокуратури області вчинити дію спрямовану на виконання ухвали суду від 19.02.2021 р. Проте використаний правовий засіб захисту порушеного цивільного права виявився неефективним, оскільки до наступного часу чиниться перешкода у виконанні судових рішень постановлених слідчим суддею. Неодноразове оскарження бездіяльності службових осіб державного органу вимагало від позивача зусилля і значного часу для захисту порушеного права, що позначалося на його перевтомі, втраті спокійного ритму життя. Невиконання судових рішень викликало обурення і гнів у зв`язку з перешкодою в захисті від вчиненого кримінального правопорушення, негативно впливало на життєві стосунки з оточуючими, пригнічувало душевний стан, призводило до депресії наслідком чого погіршувалося самопочуття та втрата сну. Зазначені завдані страждання є моральною шкодою, розмір якої позивач оцінює грошовим виразом - 5000 грн. \~ \~ \~ \~Представник відповідача надав відзив на позов в якому зазначив, що Одеська обласна прокуратура позовні вимоги не визнає, вважає їх необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Так, загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст.ст. 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювана шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативним наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювана шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому, ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущення Верховний Суд у постанові від 19.03.2020 року у справі № 686/13212/19 дійшов висновку про те, що визначальним у вирішенні таких спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого може бути встановлено наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Як вбачається зі змісту позовних вимог [PERSON] , як на підставу стягнення моральної шкоди, посилається на бездіяльність посадових осіб Одеської обласної прокуратури щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР на підставі його заяви. Між тим, слід зазначити, що сам факт зобов`язання ухвалою суду внести відповідні відомості до ЄРДР не свідчать про протиправність дій прокуратури та завдання моральної шкоди, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені. Так, лише незгода позивача з прийнятими працівниками органів прокуратури процесуальними рішеннями, які були ним оскаржені в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди в межах відповідного кримінального провадження. Таку саме позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 30.01.2019 року у цивільній справі № 199/1478/17 (провадження № 61-4779 св 18). Слід зазначити, що однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване ст. 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 303 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення. Згідно з ч. 2 ст. 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування виносить ухвалу про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги. Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду. Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунення недоліків у такій діяльності. При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01.04.2020року у справі № 641/7772/17, від 30.06.2020року у справі № 641/7984/17, від 11.09.2020 року у справі № 638/11416/18, від 20.01.2021року у справі № 686/27885/19, від 03.03.2021 року у справі № 638/17962/15, від 08.04.2021 року у справі № 646/5261/19 та інших. Необхідно також зазначити, що Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 16.05.2013 по справі «Гарнага проти України» (Заява № 20390/07) дійшов висновку, що констатація порушення сама по собі становить достатню справедливу сатисфакцію за будь-яку моральну шкоду, якої зазнала заявниця. Таким чином, вимоги позивача є необгрунтованими, через що підстави для задоволення позову [PERSON] та стягнення на його користь моральної шкоди відсутні. \~ \~ \~ \~Позивачем надано відповідь на відзив, в якому зазначено, що доводи відзиву суперечать Конституції і законам України, а також міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України за наступних підстав. Згідно ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судових рішень у визначеному законом порядку. З не дотриманням Одеською обласною прокуратурою цієї норми прямої дії, на момент надання відзиву на позов, ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 19.02.2021 р. та 06.05.2021 р. не були виконані. Зважаючи на зобов`язання слідчого судді в усуненні порушення шляхом вчинення уповноваженою особою Одеської обласної прокуратири дії спрямованої на виконання рішення суду, на теперішній час у виконанні зобов`язання і поновленні права, передбаченого частинами 1, 2, 7 ст. 214 КПК України чиняться зволікання у порушення законного інтересу. До того ж, відзив не містить аргументів стосовно підстав невиконання судових рішень, які набрали законної сили та підлягали безумовному виконанню. Згідно ч. 4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність. Положеннями ст. 56 Конституції України, п.2 ч.1,2 ст. 23, ст 1166, ці ст. 1167 та ст. 1174 ЦК України встановлена цивільна відповідальність за шкоду, завдану протиправною бездіяльністю посадових осіб державного органу влади і тривалим невиконанням судових рішень. Оскільки, гарантоване конституційне право, передбачене ст. 56 Конституції України, не може бути обмежене ( ст. 64 цієї Конституції), - вимога відзиву про відмову у задоволенні позову суперечить вказаній нормі матеріального права, яка має вищу юридичну силу. Ураховуючи неодноразово вчинену неправомірну бездіяльність посадової особи державного органу влади ( не вчинення дії визначеної законом та нездійснення процесуальної дії з виконання рішення суду), а також те, що судові рішення залишаються невиконаними, - за цих підстав відповідно до ст.1174 ЦК України відшкодування шкоди здійснюється державою незалежно від вини цієї особи. Відповідно до правової позиції висловленої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 р. у справі № 242/4741/16-ц, - належним доказом протиправності рішень, дій чи бездіяльності посадової особи є, як правило, відповідне судове рішення, яке набрало законної сили. Не ґрунтується на законі твердження відзиву, що не внесення відомості до ЄРДР не свідчить про протиправність дії прокурора. Оскільки, частина 1 ст. 214 КПК України зобов`язує прокурора невідкладно вчинити певну дію, результатом її не вчинення вказує на факт протиправної поведінки посадової особи державного органу влади. Водночас висновок відзиву, що незгода позивача з прийнятими працівниками прокуратури процесуальними рішеннями не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди в межах відповідного кримінального провадження, - є помилковим з огляду на таке: З моменту одержання заяви від 01.02.2021р. уповноваженою особою Одеської обласної прокуратури не була вчинена дія, визначена ч.І ст. 214 КПК України. Не вчинювалося уповноваженою особою прокуратури процесуальної дії, пов`язаної з виконанням резолютивної частини ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 06.05.2021р. Наслідком невиконання судових рішень не відкрито кримінальне провадження і не розпочато досудового слідства. Згідно п.1 ст.6 Конвенції кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків, має право на справедливий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, справедливий розгляд упродовж розумного строку включає в себе і виконання судового рішення, яке у країні, що визнає верховенство права, не може залишатися невиконаним. Оскільки, результатом тривалого невиконання судових рішень порушено цивільне право за захистом якого подано позов - аргументи відзиву щодо відсутності підстав для задоволення позову не відповідають положенню п.1 ст. 6 Конвенції. Доводи відзиву суперечать також практиці Європейського Суду, яка є джерелом права ( ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). Зокрема, рішенням Європейського Суду у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15.10. 2009 року, де п .5 постанови наголошено, що держава повинна забезпечити адекватне й достатнє відшкодування за невиконання або затримку у виконанні рішень національних судів відповідно до принципів, встановлених практикою Суду. В судовому засіданні 17.01.2022 року приймали участь позивач та представник відповідача Димерлій А.О. \~ \~ \~ \~В судове засідання 18.05.2022 року з`явився позивач, представник відповідача не з`явився, повідомлений про дату час та місце засідання належним чином, заяв та клопотань до суду не надійшло. \~ \~ \~ \~Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обгрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. \~ \~ \~ \~Суд вважає що представник відповідача належно повідомлений про час і місце розгляду справи, наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обгрунтованого рішення і можливо вирішити спір по суті. Судом встановлено, що 01.02.2021 року, позивач подав прокурору Одеської обласної прокуратури заяву в порядку ч.І ст. 214 КПК України з викладенням обставин, пов`язаних з невиконанням судових рішень Одеського окружного адміністративного суду від 02.11.2011 р., 22.09.2017 р. та 18.05.2018 р. просив внести відомості до ЄРДР за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1,2 ст.382, ч.1 ст.364, ч.1 ст.367 КК України та розпочати досудове розслідування (а.с.4). Позивачу надана відповідь за № 09/1/1-р-21 від 03.2.2021 р., в якій зазначено, що перевірку доводів викладених у заяві переадресовано слідчим органам Національної поліції та роз`яснено позивачу право оскаржити дії прокурора до місцевого суду (а.с.6). Ухвалою слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 19.02.2021 р. по справі №522/2755/21, з розглядом скарги на бездіяльність начальника відділу Одеської обласної прокуратури щодо не внесення відомостей до ЄРДР про вчинені кримінальні правопорушення за заявою [PERSON] від 01.02.2021 р. скаргу задоволено частково, зобов`язано уповноважених осіб Одеської обласної прокуратури внести викладені у заяві [PERSON] від 01.02.2021 року відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування (а.с.7). Доказів виконання зазначеної ухвали суду не надано. 06.05.2021 р., ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси по справі №522/6360/21 за скаргою [PERSON] на бездіяльність прокурора Одеської обласної прокуратури зобов`язано уповноважених осіб прокуратури області вчинити дію спрямовану на виконання ухвали суду від 19.02.2021 року по скарзі [PERSON] на бездіяльність начальника відділу Одеської обласної прокуратури Лященко Д. щодо невнесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення по заяві від 01.02.2021 року (а.с.8). Доказів виконання зазначеної ухвали суду не надано. Відповідно до положення п.9 ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування моральної ( немайнової) шкоди. Судові рішення ухвалені іменем України є обов`язковими до виконання усіма без винятку на всій території України ( ч.5 ст. 124 Конституції України). Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади ..., їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Всупереч цим нормам прямої дії, бездіяльність прокурором до наступного часу не усунута, а постановлені судові рішення іменем України залишаються невиконаними у порушення конституційного права, визначеного ст. 21 та ч.І ст. 28 Конституції України. Згідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави ... матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади ., їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційне право, передбачене ст. 56 цієї Конституції не може бути обмежене. Положенням ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, що полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім`ї чи близьких. Згідно ч.6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності ... прокуратури .. відшкодовується на загальних підставах. Загальна підстава відповідальності за завдану моральну шкоду встановлено ч.1 ст. 1167 ЦК України, а її відшкодування здійснюється відповідно до ст. 56 Конституції України та ст. 1174 ЦК України якою визначено, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи. Відповідно до правової позиції висловленої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 р. у справі № 242/4741/16-ц, - належним доказом протиправності рішень, дій чи бездіяльності посадової особи є, як правило, відповідне судове рішення, яке набрало законної сили. Щодо визначення розміру моральної шкоди: Неодноразове оскарження\~позивачем бездіяльності\~службових осіб\~державного органу\~вимагало зусилля\~і значного\~часу для\~захисту його\~порушеного права,\~що позначалося\~на перевтомі,\~втраті спокійного\~ритму життя.\~Невиконання судових\~рішень викликало\~обурення і\~гнів у\~зв`язку\~з перешкодою\~в захисті\~від вчиненого\~кримінального правопорушення,\~негативно впливало\~на життєві\~стосунки з\~оточуючими,\~пригнічувало душевний\~стан,\~призводило до\~депресії наслідком\~чого погіршувалося\~самопочуття та\~втрата сну.\~Зазначені завдані\~страждання є\~моральною шкодою,\~ з\~розміром якої\~ \~-\~5000\~грн.\~суд погоджується виходячи з наступного. Спричинення моральних страждань бездіяльністю та ігноруванням судових рішень здійснювалося посадовими особами Одеської обласної прокуратури, які зобов`язані відповідно до процесуального законодавства у його неухильному дотриманні. До того ж, вказаний розмір моральної шкоди суд вважає співмірним завданим стражданням, відповідає межам розумності, виваженості та справедливості. \~ \~ \~ \~Судові витрати слід віднести на рахунок держави. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved