Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] , вказавши, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками трикімнатної квартири [ADDRESS] в рівних частках по 1/2. Фактично у квартирі мешкають відповідачі, натомість як позивач не має доступу до квартири, але несе витрати з її утримання. Оскільки з приводу проживання у квартирі між сторонами виникають спори, позивач просила вселити її у квартиру [ADDRESS] , визначити порядок користування квартирою в наступний спосіб: виділити [PERSON] кімнату площею 14,9 кв.м. із лоджією площею 2,25 кв.м., а відповідачам виділити в користування дві кімнати площею 17,5 та 11,2 кв.м. із балконом площею 0,93 кв.м., інші приміщення квартири: кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор та комору залишити в загальному користуванні сторін. Ухвалою суду від 23.07.2021 року провадження у справі було відкрите та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. 06.09.2021 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив відмовити у задоволенні позову. Розпорядження керівника апарату Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17.09.2021 року у зв?язку з відставкою судді [PERSON] проведено повторний автоматизований розподіл справи. Ухвалою від 21.09.2021 року позовну заяву залишено без руху. 30.09.2021 року позивачем подано уточнену позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 12.10.2021 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 21.01.2022 року відповідачем [PERSON] подано відзив на уточнену позовну заяву. Ухвалою суду від 03.03.2022 року підготовче провадження у справі закрите, справу призначено до розгляду. 07.06.2022 року позивачем подано заяву про відмову від позовних вимог до [PERSON] та [PERSON] , яка була прийнята судом. В судове засідання позивач не з?явилась, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягаючи на задоволенні позову. Відповідачі в судове засідання не прибули з невідомих суду причин, про місце та час розгляду справи були сповіщені в установленому порядку, причин неявки не повідомили. Електронною поштою адвокатом Безруковою С.О. від імені відповідача [PERSON] подано заяву про відкладення розгляду справи у зв?язку з зайнятістю її в іншому процесі, яке судом було відхилене, адже звернення представника відповідача не було підписано в установленому порядку та не було подано через систему «Електронний суд», до того ж представник відповідача не була позбавлена брати участь в слуханні справи в режимі відеоконференцзв?язку, оскільки слухання справ було призначено на різний час. Представник третьої особи направила до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника третьої особи без самостійних вимог на предмет спору. При вивченні письмових доказів судом встановлено наступне. Відповідно із копією свідоцтва про право власності на житло від 16.07.2012 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.01.2015 року квартира [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить [PERSON] та [PERSON] , кожному із співвласників належить по Ѕ частці квартири. Як вбачається з технічного паспорту на квартиру спірна квартира складається з трьох кімнат площею 14,9, 19,5 та 11,2 кв.м., а також кухні площею 8,4 кв.м., вбиральні площею 1 кв.м., ванної кімнати площею 2,7 кв.м., коридору площею 12,2 кв.м., комори площею 1 кв.м. Кімнати площею 17,5 та 14,9 кв.м. облаштовані відповідно балконом та лоджією. Судом не надається оцінка акту обстеження квартири від 18.06.2021 року, адже до повноважень голови зборів ОСББ не входить встановлення або спростування факту постійного проживання осіб у певному житлі. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як вказує ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 47 Конституції України кожному гарантоване має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Як вказує ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Виходячи з того, що позивач на час розгляду справи судом є співвласником квартири, при цьому їй належить на праві власності Ѕ її частина, суд вбачає підстави для задоволення вимог позивача про вселення її до квартири, які заявлені до співвласника квартири [PERSON] . Вирішуючи позов в частині визначення порядку користування квартирою, суд виходить з наступного. Статтею 358 ч. 1, 2 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Статтею 383 ч. 1 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Враховуючи, що квартира на праві власності належить двом особам, а саме [PERSON] та [PERSON] , тож порядок користування квартирою має бути вирішений саме між ними. Вирішуючи спір в частині встановлення порядку користування квартирою, суд виходить з того, що у квартирі наявні три житлові кімнати площею 14,9 кв.м. із лоджією, площею 17,5 кв.м. із балконом та кімнати площею 11,2 кв.м., а також наявні інші приміщення. Запропонований позивачем варіант користування квартирою, на переконання суду, жодним чином не обмежує прав відповідача [PERSON] , адже позивачеві за цим варіантом виділяється середня за розміром кімната, натомість як відповідачеві у користування надаються дві кімнати, загальна площа яких вдвічі перевищує площу кімнати, яку позивач просить виділити у користуванні їй. При цьому кімната площею 11,2 кв.м. також є окремою, а до іншої кімнати площею 17,5 кв.м. примикає балкон. Враховуючи вищевикладене, суд вбачає підстави для задоволення позову до відповідача [PERSON] в частині визначення порядку користування квартирою за варіантом, який запропонований позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved