Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатного сина. У позовній заяві позивач зазначив, щорішенням Коломийського міськрайонного суду від 01.04.2020 року було частково задоволено його позов і ухвалено стягувати з [PERSON] на його користь на утримання їхнього повнолітнього непрацездатного сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1500 грн. щомісячно, довічно. Зазначив, що відповідно до Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія AB від 07.02.2017 року, [PERSON] , [INFO] є особою з інвалідністю з дитинства першої групи «А» довічно, потребує постійного стороннього догляду та опіки. Позивач зазначив, що вiдповiдно до рішення Коломийського міськрайонного суду від 19 липня 2017 року визнано [PERSON] , [INFO] , недієздатним та встановлено над ним опiку i призначено, його опікуном. Зазначив, що син [PERSON] потребує постійного стороннього догляду, інвалідність встановлена довічно. Позивач вказав, що намагається належним чином матерiально забезпечити повнолітнього сина, якому необхідне постійне лікування, придбання медичних препаратів, одягу, продуктів харчування. Вказує, що фактично не має змоги працювати, оскільки опікується і доглядає за сином-інвалідом. Зазначив, що від іншого шлюбу у нього народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Зазначив, що матеріальне становище незадовільне: не вистачає коштів на придбання продуктів харчування, одягу, предметів першої необхідності, ліків. Вказав, що відповідачка [PERSON] є здоровою та працездатною. Зазначив, що сину [PERSON] повинен бути забезпечений належний рівень життя необхідний для його фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, який не може бути забезпечений з урахуванням розміру аліментів у сумі 1500 грн., які стягуються з відповідачки. Тому позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів і стягувати з [PERSON] в його користь аліменти на утримання повнолітнього непрацездатного сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини всіх видів її заробітку щомісячно, довічно. Сторони у судове засідання не з`явилися. Позивач у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, у якій вказав, що позовні вимоги підтримує, просив позов задовольнити, а також просив розгляд справи проводити без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явилась, однак подала до суду відзив на позовну заяву, у якому відповідач просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вказала, що надавала постійно допомогу коштами, одягом, продуктами. Зазначила, що вона офіційно не працює, стабільного доходу не має. Вказала, що постійно здійснює перекази і передачі з продуктами та речами сину [PERSON] . Просила повністю відмовити у задоволенні позовних вимог позивача. Крім того позивач просила викликати у судове засідання її сестру [PERSON] в якості свідка. Щодо виклику в судове засідання як свідка [PERSON] суд відмовляє у задоволенні клопотання на підставі ст.91 ЦПК України, за необгрунтованістю вимог. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити, з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.03.1999 року, виданим Українською сільською радою Іванівського району Херсонської області, [PERSON] народився [INFO] , актовий запис №1 (а.с. 21). Батьками є сторони по справі. Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК від 07.02.2017 року вбачається, що [PERSON] має першу групу «А» інвалідності і є інвалідом з дитинства, довічно (а.с.20). Відповідно до рішення від 19 липня 2017 року Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області у справі №346/1110/17, [PERSON] , [INFO] , визнано недієздатним та встановлено над ним опiку i призначено, позивача опікуном. (а.с.9). Відповідно до рішення від 01 квітня 2020 року Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області у справі №346/311/20, та ухвали суду від 11.08.2020 року, вирішено стягувати з відповідача [PERSON] , аліменти на користь відповідача, [PERSON] , на утримання повнолітнього непрацездатного сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1500 грн., щомісячно, довічно (а.с. 4-6) Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05 жовтня 2020 року, у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилася дочка [PERSON] , актовий запис №48 (а.с.11). Відповідно до довідки про склад сім`ї від 08 лютого 2022 року №164/02-26, виданої Коршівською сільською радою, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , до складу сім`ї/зареєстрованих входять: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , дочка колишьної дружини, зареєстрована, але не проживає, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований , але не проживає (а.с.12). Відповідно до акта обстеження матеріально-побутових умов від 08 лютого 2022 року №15/02-26, виданого Коршівською сільською радою, вбачається, що житловий будинок дерев`яний у задовільному стані. Земельного паю та підсобного господарства не має (а.с.13). У статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Раду Української PCP від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Суд зазначає, що у відповідності до ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до частин першої та другої статті 27 названої Конвенції, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. За змістом ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" , сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до вимог ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів відповідно до ст. 180 СК ( 2947-14 ) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. При вирішенні спору про стягнення аліментів на неповнолітню дитину судам необхідно враховувати, що укладення нею шлюбу не припиняє передбаченого законом обов`язку утримувати її до досягнення повноліття, а утримання дитини, на яку стягуються аліменти, у державному чи комунальному закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому дитячому закладі-стягнення аліментів на користь того з батьків, з яким до цього проживала дитина,якщо він витрачає їх за цільовим призначенням. Стягнення аліментів на дочку, сина, які досягли повноліття, з підстав, передбачених статтями 198, 199 СК України, здійснюється у судовому порядку за новою позовною заявою. Згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів,у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання повнолітньої дитини можуть бути призначені за наявності юридичних складових у сукупності певних умов, а саме: потреба у матеріальній допомозі повнолітніх непрацездатних дочки, сина, а також якщо батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Вказаний висновок зробив Верховний Суд в своїй постанові від 20.05.2019 у справі 713/61/18-ц. Сімейний Кодекс України не містить поняття "повнолітня непрацездатна дитина". Згідно з ч. 4 ст. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" до осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані особами з інвалідністю в установленому порядку. Відповідно до абз. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого ст. 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Положення ч. 3 ст. 75 СК України відносять до категорії "непрацездатні" осіб з інвалідністю I, II та III групи. Отже, повнолітньою непрацездатною дитиною у розумінні ст. 198 СК України є повнолітні син або дочка, визнані в установленому порядку особами з інвалідністю (таке ж тлумачення указаного поняття здійснено Конституційним Судом України у рішенні від 11 лютого 2014 року №1-рп/2014). Судом беззаперечно встановлено, що повнолітній син сторін [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , є особою з інвалідністю з дитинства I групи А, він проживає з батьком, своїм опікуном, оскільки потребує сторонньої допомоги та нагляду, за станом здоров`я. Проаналізувавши викладене, суд приходить до переконання, що надання матеріальної допомоги дитині є не правом, а обов`язком батьків. Аргументи позивача щодо змінення способу стягнення аліментів з відповідача, оскільки встановлена рішенням суду від 01 квітня 2020 року сума аліментів у розмірі 1500 грн є недостатньою для забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини, а тому є потреба у матеріальній допомозі для сина [PERSON] , [INFO] , суд вважає переконливими, оскільки витрати зумовлені насамперед станом здоров`я дитини. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, та слід змінити спосіб стягнення аліментів, присуджених рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01 квітня 2020 року, та слід сягувати з [PERSON] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання повнолітнього непрацездатного сина: [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, довічно. Відповідност. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача в дохід державни судовий збір. На підставі ст. 180, 181, 182, 184, 191, 199 СК України,

Outcome: approved