Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рівненського міського суду із позовом до [PERSON] третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав. Просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що вона [PERSON] та відповідач - [PERSON] є батьками малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження, видане відділом ДРАЦС Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 1014 . При цьому, відповідач, хоч і являється батьком малолітнього сина [PERSON] , однак жодних батьківських обов`язків по відношенню до нього не виконує, а також не здійснює своїх батьківських прав. Так, відповідно до рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 жовтня 2016 року, в справі № 569/10742/16-ц, з відповідача стягнуто на її користь для утримання сина [PERSON] аліменти у розмірі 700 грн. щомісячно. Заборгованість з сплати аліментів, за даним рішенням, станом на 07.06.2019 року становить 12686 грн. 46 коп., що підтверджується розрахунком . 07 травня 2019 року, Рівненським міським судом Рівненської області було ухвалено рішення в справі № 569/4498/19 змінено розмір аліментів, стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 1200 гривень щомісячно, починаючи стягнення з дати набрання рішенням законної сили та до повноліття дитини. На даний час, аліменти визначені рішенням суду відповідачем не сплачуються не зважаючи на те, що їх розмір є мінімально встановлений законом. Станом на 30 квітня 2021 року заборгованість становить 15600 грн. З 2017 року і по даний час відповідач жодного разу не бачив сина [PERSON] і навіть не намагався з ним зустрітись. Відповідач не виховує сина, не піклується про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, не створює належні умови для розвитку його природних здібностей, не проявляє поваги гідності дитини, не готує його до самостійного життя та праці, як це встановлено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Відповідач з сином не спілкується, не відвідує його за місцем проживання та в шкільному закладі. Син не отримує від відповідача жодного подарунку навіть у день народження. Також, наскільки їй відомо, відповідач двічі перебував у лікувальному закладі (серпень 2019 року та грудень 2020 року або лютий 2021 року) з приводу лікування від наркотичної залежності. До того ж, відповідач неодноразово дозволяв собі вчинення домашнього насильства по відношенню до неї, що відбувалось, в тому числі, на очах дітей. Рівненським міським судом Рівненської області, відповідача тричі було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП - вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі . В судовому засіданні позивачка [PERSON] , представник позивачки адвокат Грозік І.І. підтримали позов в межах доводів позовної заяви. Просили позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленим про день, час та місце слухання справи рекомендованою кореспонденцією, СМС повідомленнями та шляхом розміщення оголошень на офіційному сайті Судової влади України Рівненського міського суду (http://court.gov.ua/) від 10.08.2021р., 20.10.2021 р., 19.11.2021р., 11.01.2022 р., 01.02.2022 р., що є належним повідомленням, в судове засідання не з`явився повторно. З заявою про розгляд справи в його відсутність не звертався, причину неявки суду не повідомив. Письмового відзиву на позов не подав. За наведених обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі матеріалів з ухваленням заочного рішення відповідно до ст.ст. 280- 282 ЦПК України, проти чого не заперечила позивачка . Представник третьої особи Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради Мазанович Н.П. у судовому засіданні підтримала висновок та вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Пояснила, що відповідач запрошувався на засідання комісії, проте не з`явився. Ухвалою суду від 01.07.2021 р. відкрите загальне позовне провадження, призначене підготовче судове засідання з участю сторін. Ухвалою суду від 18.11.2021 р. постановлено закрити підготовче провадження та призначити розгляд позову по суті у судовому засіданні з викликом учасників справи. Судом було задоволено клопотання позивачки [PERSON] про виклик та допит свідків: [PERSON] , [PERSON] , які були допитані в судовому засіданні 01.02.2022 року. Заслухавши пояснення позивачки, представника позивачки, представника третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 1014, зареєстрований Відділом ДРАЦС Рівненського міського управління юстиції є [PERSON] та [PERSON] . З оглянутої копії свідоцтва про шлюб вбачається, що прізвище « [PERSON] » змінено на « [PERSON] » після реєстрації шлюбу з [PERSON] , 11.10.2020 року Рівненським міськрайонним відділом ДРАЦС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів). Рішенням Рівненського міського суду від 07.05.2019 р. в справі №569/4498/19 позов [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 1200 гривень щомісячно, починаючи стягнення з дати набрання рішенням законної сили та до повноліття дитини. Судом встановлено, що [PERSON] нехтує своїм обов?язком по сплаті аліментів, як наслідок утворилася заборгованість, що підтверджується оглянутими розрахунками № 71715 від 29.008.2019, № 90364 від 27.05.2021р., виданими Рівненським міським відділом ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) . Із матеріалів справи вбачається, що вихованням та розвитком дитини від її народження займається позивачка самостійно. Із Довідки Рівненської загальноосвітньої шкои І-ІІІ ступенів № 8 від 27.05.2021 р. № 135 вбачається, що [PERSON] , 2011 р.н. проживає з матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Мати його утримує, забезпечує необхідні умови для навчання, систематично відвідує батьківські збори та цікавиться життям і навчальними досягненнями сина. Зі слів класного керівника, батько не відвідує батьківські збори, інтересу до навчальних успіхів сина не виявляє. Із Довідки, виданої дитячою футбольною академією «Смартбол» № 17 від 04.06.2021 р. вбачається, що оплату за послуги академії проводить мама [PERSON] , відводить та забирає з тренувань мама та бабуся. Батько [PERSON] зв`язку не підтримує, з тренерами не контактує, ніколи у академію не з`являвся. Із Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету РМР № 08-2139 від 18.11.2021 року вбачається, що батьки малолітнього [PERSON] , [PERSON] та ( [PERSON] , у зареєстрованому шлюбі не перебували. Батько встановив батьківство по відношенню до сина [PERSON] . На сьогоднішній день вихованням та утриманням [PERSON] займається мама, [PERSON] . Під час обстеження матеріально-побутових умов проживання малолітнього за адресою: [ADDRESS] встановлено, що дитина має усе необхідне для повноцінного проживання, виховання та розвитку. [PERSON] виховує молодшу доньку, [PERSON] , [INFO] . [PERSON] вдруге одружена з [PERSON] . З пояснення [PERSON] вбачається, що батько дитини, [PERSON] хоч і являється батьком малолітнього сина [PERSON] , однак жодних батьківських обов`язків по відношенню до нього не виконує, а також не здійснює свої батьківські права. З 2017 року і по даний час батько жодного разу не бачив сина [PERSON] і навіть не намагався з ним зустрітись. [PERSON] не виховує сина не піклується про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, не створює належні умови для розвитку його природніх здібностей, не проявляє поваги до гідності дитини, не готує його до самостійного життя та праці. Батько з сином не спілкується, не відвідує його за місцем проживання та в шкільному закладі. Син не отримує від батька жодного подарунку і в дні народження [PERSON] залишається без подарунків батька. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно сина [PERSON] , [INFO] . Допитана судом свідок [PERSON] , яка є хрещеною матір`ю [PERSON] , суду показала, що відповідач не цікавиться життям та здоров`ям дитини з його народження, не приймає участі у його вихованні, аліменти не сплачує. Допитана судом свідок [PERSON] , суду показала, що вона живе по сусідству з позивачкою, інколи допомогала з доглядом дитини. Не бачила щоб відповідач приходив до сина. Доказів того, що [PERSON] цікавиться здоров`ям, умовами проживання, навчанням сина, та виконує обов`язки щодо виховання сина, судом не встановлено. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновленнябатьківських прав», ухиленнябатьківвідвиконаннясвоїхобов`язківмаємісце, коли вони не піклуються про фізичний і духовнийрозвитокдитини, їїнавчання, підготовку до самостійногожиття, зокрема: не забезпечуютьнеобхідногохарчування, медичного догляду, лікуваннядитини, що негативно впливає на йогофізичнийрозвиток як складовувиховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надаютьдитині доступу до культурних та іншихдуховнихцінностей; не сприяютьзасвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляютьінтересу до йоговнутрішньогосвіту; не створюють умов для отримання ним освіти. Зазначеніфактори, як коженокремо, так і в сукупності, можнарозцінювати як ухиленнявідвихованнядітейлише за умовивинноїповедінкибатьків, свідомогонехтування ними своїмиобов`язками. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батькоможуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, вінухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пунктами 1,2 ст.3 «Конвенції про права дитини» від 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежновід того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова уваг априділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Частина 1 стаття 9 «Конвенції про права дитини» визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно принципу 2 «Декларації прав дитини» від 20.11.1959 року, дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року, за якою держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 150 та ч. 1 ст. 155 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійногожиття, поважати дитину, і здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Крім того, Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у своїй постанові в справі № 643/1090/17 від 3 липня 2019 року стверджує, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в такій категорії справ основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. Згідно ст.18 «Конвенції про права дитини», батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, в суді достовірно знайшов своє підтвердження факт ухилення відповідачем [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню сина [PERSON] , [INFO] , що встановлено з урахуванням сукупності зазначених вище факторів, тому позов про позбавлення батьківських прав підлягає до задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК судові витрати підлягають до стягнення з відповідача на користь позивачки в сумі 908,00 грн. На підставі викладеного, ч.5 ст.164,166, 180-184,191 СК України,

Outcome: approved