Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-16 00:00:00

Заявники звернулись до суду з заявою про встановлення факту народження дитини [PERSON] , яка народилась [INFO] в м. Сімферополь АР Крим від заявників, які є її батьками. Свої вимоги мотивували тим, що дитина народилась в м. Сімферополь, яке являється тимчасово окупованою територією, що підтверджується обмінною карткою пологового будинку та свідоцтвом про народження, які не визнаються на території України. В судовому засіданні представник заявників вимоги заяви підтримав. Представник заінтересованої особи спочатку клопотала про відкладення судового засідання, проте в подальшому до суду не з`явилась з невідомих причин, що не перешкоджало слуханню справи. Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено наступне. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 8 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України (ч. 1). Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Воно може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання (ч. 4). Згідно ч.2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими Російською Федерацією з 20 лютого 2014 року. Згідно статті 9 цього Закону державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до\~Конституції\~та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Постановою Верховного Суду від 12 травня 2021 року у справі № 220/1582/20 зазначено, що до заяви про встановлення факту додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини і встановлення факту повинно ґрунтуватися на дотримані вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих доказів в сукупності, у тому числі з урахуванням документів, виданих органами та установами, розташованими на окупованій території України. \~ \~ \~ \~Таким чином, встановлення факту народження на окупованій території не може обґрунтовуватись тільки документами, які були видані там, а повинно бути також підтверджено іншими доказами, види яких передбачені у ЦПК України. \~ \~ \~ \~Між тим, заявники окрім документів, виданих органами на тимчасово окупованій території, які є недійсними в силу законодавчих визначень, інших доказів на підтвердження факту суду не надали. \~ \~ \~ \~З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що попри вимоги статті 12 ЦПК України сторона заявників не довела належною сукупністю взаємопов`язаних доказів обставини, які мають значення для задоволення їх вимог, а тому така заява задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed