Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом про стягнення із [PERSON] 205 000 грн. безпідставно отриманих коштів та 70 571,01 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами. Свої вимоги мотивує тим, що 16.10.2018 року [PERSON] сплатив на користь [PERSON] кошти у розмірі 205 000,00 грн. в якості оплати за договором купівлі - продажу майнових прав, що підтверджується квитанцією АТ «ПРИВАТ БАНК» № 0.0.1159231484.1. Згідно даного договору та на підставі оплати, яку здійснив позивач, [PERSON] отримала у власність квартиру у [ADDRESS] . Відповідач зобов`язувалась повернути кошти до 31.10.2018 року, однак їх не повернула та укласти договір позики відмовилася. Позивач вважає, що грошові кошти було отримано відповідачем необгрунтовано і безпідставно. Добровільно виконати своє зобов`язання з повернення безпідставно набутого майна відповідач не бажає, що змушує позивача звернутись за захистом своїх порушених прав до суду. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та дав пояснення, аналогічні змісту позову. Представник відповідача та відповідач [PERSON] вимоги заперечили, посилаючись на їх безпідставність, просили у задоволенні позову відмовити. Заслухавши доводи сторін, пояснення свідків, дослідивши письмові докази, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 16 жовтня 2018 року між [PERSON] та ПП «Статок» було укладено Договір №3 купівлі-продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] . Акт прийому-передачі об`єкта нерухомості підписано 16.10.2018 р., у цей же день за [PERSON] зареєстровано право власності на вказаний об`єкт нерухомості. Позивач [PERSON] ствердив, що кошти в сумі 205 тис. грн. на придбання такої нерухомості передав [PERSON] з тим, що такі будуть йому повернуті. Однак, [PERSON] отримані кошти не повернула, а тому такі вважає безпідставно набутим майном. Із копії квитанції про оплату за договір купівлі-продажу майнових прав від 16.10.2018 р квартири по [ADDRESS] на ім`я [PERSON] [INFO] внесена оплата в розмірі 205000 грн. [PERSON] . Будучи допитаною в якості свідка , [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона разом із своїм чоловіком [PERSON] проживали у збудованому ними будинку за адресою: [ADDRESS] , який у 2008 році подарували рідній доньці [PERSON] (в подальшому [PERSON] ) з умовою, що проживатимуть у цьому будинку довічно. Після смерті батька, [PERSON] вирішила продати будинок та переїхати на проживання до м.Львова, забезпечивши матері окреме помешкання.16 серпня 2018 року цей будинок разом із земельною ділянкою були продані за 1 011 000 грн., і частину виручених коштів [PERSON] віддала відповідачу [PERSON] для купівлі нового помешкання.16 жовтня 2018 року за ці гроші [PERSON] придбала у Приватного підприємства «Статок» квартиру [ADDRESS] вартістю 500 тис. грн., що підтверджується договором купівлі-продажу майнових прав. [PERSON] за таку ж суму у власність придбала квартиру [ADDRESS] в тому ж будинку. Оплату коштів на користь Приватного підприємства «Статок» за придбання у власність квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] було здійснено у відділенні AT КБ Приватбанк «Західне №45» по вул.Гетьмана Мазепи, 25А.У відділенні банку 16 жовтня 2018 року [PERSON] , [PERSON] за участі продавця, в першу чергу, було передано касиру один мільйон гривень з метою переказу цих коштів на поточний рахунок продавця для оплати вартості вказаних квартир.Після того, як грошові кошти 1 млн. грн. були передані касиру співробітники банку повідомили, що банк не може здійснити на користь продавців платіж 500 тис. грн. від однієї особи та однією сумою. Щоб вирішити цю проблему запропонували платіж 500 тис. грн. розділити на двох осіб по 295 тис. грн. та 205 тис. грн. відповідно. При цьому, працівники банку роз`яснили, що необхідність поділу платежу 500 тис. грн. на дві частини було зумовлено політикою AT КБ Приватбанк щодо легалізації доходів, пов`язаної із вимогами фінансового моніторингу.У зв`язку з цим, [PERSON] , в присутності [PERSON] та [PERSON] , домовилась з [PERSON] , щоб платіж 205 тис. гри. на користь Приватного підприємства «Статок» він оформив від її імені та за її рахунок. При цьому, [PERSON] добровільно та безоплатно взяв на себе такі зобов`язання. У цей день аналогічно був оформлений [PERSON] платіжний документ про оплату 205 тис. грн. на користь продавця, але відносно квартири [ADDRESS] . З того часу, як 1 млн. грн. на оплату вартості квартир було передано касиру банку, ці кошти постійно знаходились у касира аж до остаточного оформлення платіжних документів - квитанцій про оплату коштів за квартири на користь продавця, [PERSON] ніяких коштів для оплати кватири у цей день в касу банку не вносив і касиру не передавав, та із собою грошових коштів у сумі 205 тис. грн. чи більше не мав. До того ж, із проханням позичити чи в інший спосіб допомогти з коштами для, купівлі квартири [PERSON] до [PERSON] не зверталась, оскільки в цьому не було жодної потреби так, як для купівлі квартири у відповідача було достатньо коштів з продажу будинку в м.Дрогобичі. Будучи допитаною в якості свідка [PERSON] пояснила, що у 2008 році батьки їй подарували будинок у м.Дрогобичі, після смерті батька, вони з матір`ю вирішили продати цей будинок і купити 2 квартири у м.Львові - для неї та матері. У 2018 році будинок продали за 1 млн. грн. і займались підшуковуванням квартир. Зупинили свій вибір на двох однокімнатних квартирах на [ADDRESS] , вартість яких входила у суму, яка була виручена за будинок у м.Дрогобичі. 16 жовтня 2018 року, коли відбувалось оформлення договору купівлі-продажу вказаних квартир, вона, її мати [PERSON] , син [PERSON] та чоловік [PERSON] були присутніми. У відділенні Приватбанку, де мала бути внесена сума 1 млн. грн \\по 500 тис. за кожну із квартир\\, працівник банку заявила, що ці суми завеликі для проведення одного платежу і попросила їх розбити на частини. Оскільки присутніми при оформленні договору були ще син та чоловік [PERSON] , квитанції про оплату були оформлені ще й на них, хоча всю суму в 1 млн. грн. фактично давали [PERSON] та [PERSON] . Тобто оформлення квитанції про внесення [PERSON] суми в 205 тис. грн. було лише формальним, з боку [PERSON] жодних коштів не отримувалось та не вносилось, ніяких договорів попередньо про будь-які позики чи повернення цих коштів йому не було, такі кошти йому не належали. Копією договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки за адресою [ADDRESS] від 16.08.2018 р. вбачається, що [PERSON] продала вказаний будинок за 1 011 720 грн., що підтверджує пояснення відповідачки [PERSON] та свідка [PERSON] про джерело походження коштів, за які в подальшому були придбані квартири у ПП «Статок» Свідок [PERSON] у судовому засіданні ствердив, що являється сином [PERSON] і внуком [PERSON] . Йому було відомо, що його мати та бабуся у 2018 році продали будинок в м.Дрогобичі і вирішили купити дві квартири у м.Львові, де мали проживати бабуся з ним, а мама з чоловіком [PERSON] . [PERSON] разом з останнім були присутні під час оформлення договору купівлі-продажу цих двох квартир формально, для підстрахування та безпеки мами і бабусі, які мали на руках готівку в розмірі 1 млн. грн. Але у відділенні Приватбанку на пропозицію працівника банку ця сума була розбита на чотири платежі, в тому числі і на їх ім`я. Це було формально, оскільки ні він, ні [PERSON] до цих коштів не мали жодного відношення. Окрім цього, свідок зазначив, що твердження позивача про те, що кошти, які були надані начебто [PERSON] і вносились за квартиру на ім`я [PERSON] були отримані з продажу позивачем у березні 2017 року автомобіля за 294 600 грн.,не відповідають дійсності, оскільки свідок безпосередньо займався продажем вказаного позивачем автомобіля марки Mercedes-Benz Sprinter, здійснив пошук покупця, придбав такий за 11 900 дол. США, і через три дні за ці кошти було придбано в м.Івано- Франківську автомобіль КІА Sorento, домовленості про купівлю якого також здійснював [PERSON] . Тобто, як ствердив свідок, коштів у [PERSON] для надання їх [PERSON] при оформленні квартир не було. Згідно листа АТ КБ Приватбанк від 10-12-2021 №20.1.0.0.0/7-211208/24831 готівкові операції на суму 300 тисяч гривень і більше у 2018 році могли здійснюватися тільки при наявності документів, що підтверджують Джерело походження коштів. Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави \\ безпідставно набуте майно\\, зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не грунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах. Отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Звертаючись до суду, позивач зазначив, що позичив відповідачу 205 000 грн., які остання зобов`язувалась повернути до 31.10.2018, однак не повернула, укласти договір позики відмовилась, чим фактично посилається на договірний характер правовідносин між сторонами. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17 (провадження №12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі №320/5877/17 (провадження № 14-32цс19). У даному випадку відсутні підстави і для застосовування до спірних відносин частини першої статті 1048 ЦК України за аналогією закону для визначення розміру процентів. Окрім цього, відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивачем не надано суду жодних допустимих і належних доказів на підтвердження своїх вимог. Відтак, суд вважає, що даний позов є безпідставним і не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed