Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-15 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про встановлення порядку користування квартирою [ADDRESS] наступним чином: виділити йому, [PERSON] , у користування житлову кімнату позначену на плані від № 4-5 площею 11,3 кв.м.; виділити відповідачу [PERSON] у користування житлову кімнату позначену на плані під № 4-7 площею 27,1 кв.м., комірку позначену на плані під № 4-6 площею 3,7 кв.м., балкон позначений на плані під № 4-8 площею 0,8 кв.м.; в спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] залишити житлову кімнату позначену на плані від № 4-4 площею 19,9 кв.м. (для можливості доступу [PERSON] в кімнату позначену на плані № 5 площею 11,3 кв.м.), кухню позначену на плані під № 4-3 площею 5,4 кв.м., ванну кімнату позначену на плані під № 4-2 площею 2,9 кв.м., коридор позначений на плані під № 4-1 площею 4,8 кв.м., а також підвал позначений на плані під № 1 площею 26,2 кв.м., який не входить в загальну площу квартири, однак є у спільному користуванні співвласників квартири незалежно від належної їм частки; а також про стягнення з відповідача в його користь понесених судових витрат. Позов мотивує тим, що йому, його брату [PERSON] та їх матері [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру № [NUMBER] від 9 лютого 2006 року на праві спільної сумісної власності належала квартири [ADDRESS] , що складається з трьох житлових кімнат, площею: 19,9 кв.м; 11,3 кв.м.; 27,1 кв.м; кухні площею 5,40 кв.м.; ванної кімнати площею 2,9 кв.м.; коридору площею 4,8 кв.м., комірки площею 3,7 кв.м., балкона площею 0,8 кв.м. та підвала площею 26,2 кв.м., загальна площа квартири 75,9 кв.м., житлова площа 58,3 кв.м. 5 вересня 2018 року на прохання відповідача договором про визначення ідеальних часток у спільній сумісній власності, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С. за реєстровим № 1712, між ними було визначено ідеальні частки у спільній сумісній власності, а саме по 1/3 частці кожному. В квартирі [ADDRESS] , попри реєстрацію у такій позивача та відповідача проживала лише їх мама [PERSON] , оскільки остання бажала проживати одна. [INFO] [PERSON] померла, після смерті матері відповідач змінив замок у вхідних дверях вказаної вище квартири та заселив в таку орендарів для проживання. За таких обставин позивач вважає, що відповідач позбавив його можливості користуватися, утримувати, облагороджувати належне йому майно. Отримані кошти від здачі в оренду спірної квартири відповідач привласнює собі. Позивач вказує, що з метою врегулювання даного спору неодноразово намагався порозмовляти з відповідачем, однак останній стверджує, що є повноправним власником квартири, оскільки отримав від матері в дарунок 1/3 частину спірної квартири, а оскільки частка позивача незначна, відтак він на думку відповідача не має право на користування спірною квартирою. Також позивач зазначає, що після неодноразових неправомірних дій відповідача звертався в правоохоронні органи з метою вирішення даного спору, його звернення працівниками правоохоронних органів були розглянуті, однак оскільки дані обставини носять цивільно-правовий характер йому рекомендували для вирішення даного питання звернутися до суду. З твердженням та поведінкою відповідача позивач незгідний, оскільки є власником 1/3 частини спірної квартири, що від загальної площі квартири складає 25,3 кв.м., окрім того частка в даній квартирі є єдиним його житлом, в якому він хоче проживати. Оскільки квартира [ADDRESS] складається з трьох житлових кімнат, відтак вважає, що є можливість встановлення порядку користування нею з врахуванням належної йому 1/3 частини спірної квартири шляхом виділення йому у користування житлової кімнати, позначеної на плані під № 4-5 площею 11.3 кв.м., а відповідачу - житлової кімнати, позначеної на плані № 4-7 площею 27,1 кв.м., комірки позначеної на плані під № 4-6 площею 3,7 кв.м., балкону позначеного на плані під № 4-8 площею 0,8 кв.м., залишивши в спільному користуванні житлову кімнату позначену на плані під № 4-4 площею 19,9 кв.м. (для можливості доступу позивача в кімнату позначену на плані № 5 площею 11,3 кв.м.), кухню позначену на плані під № 4-3 площею 5,4 кв.м., ванну кімнату позначену на плані під № 4-2 площею 2,9 кв.м., коридор позначений на плані під № 4-1 площею 4,8 кв.м., а також підвал позначений на плані під № 1 площею 26,2 кв.м., який не входить в загальну площу квартири, однак є у спільному користуванні співвласників квартири незалежно від належної їм частки. Матеріали позову надійшли до Личаківського районного суду м. Львова 28 квітня 2021 року, автоматизованою системою документообігу суду для розгляду таких визначено суддю Стрепка Н.Л. Ухвалою суду від 2 червня 2021 року прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі та призначену таку в підготовче засідання. 3 серпня 2021 року на адресу суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , поданий представником відповідача [PERSON] адвокатом Лабаєм А.М., що діє на підставі ордеру серії ВС №1088449 від 26 липня 2021 року, відповідно до якого просить: припинити право [PERSON] на 1/3 частину квартири [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] вартість 1/3 частини квартири [ADDRESS] , яка буде внесена позивачем на депозитний рахунок суду; визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] . Зустрічний позов мотивує тим, що [PERSON] не погоджується із заявленим позовом [PERSON] з огляду на наступне. Підтверджує, що відповідно до свідоцтва про право власності квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та 5 вересня 2018 року між ними було укладемо договір про визначення ідеальних часток у спільній сумісній власності, відповідно до якого кожному із співвласників належить 1/3 частина вказаної. Водночас 27 вересня 2018 року [PERSON] подарувала [PERSON] належну їй 1/3 частину вказаної квартири та відтак позивач за зустрічним позовом [PERSON] на даний час є власником 2/3 частин квартири [ADDRESS] , а відповідач [PERSON] є власником 1/3 частини зазначеної квартири. Зазначає, що загальна площа квартири становить 75,9 кв.м., така складається з трьох кімнат житловою площею 58,3 кв.м одна з яких є прохідною (27,1 кв.м. коміркою 3,7 кв.м, 11,3 кв.м та 19,9 кв.м), кухні площею 5,4 кв.м, ванної кімнати площею 2,9 кв.м і коридору 4,8 кв.м., також до квартири належить підвал 26,2 кв.м. Оскільки, на частку відповідача припадає 25,3 кв.м, то згадана квартира на думку позивача за зустрічним позовом є неподільною, адже вона знаходиться в багатоквартирному будинку і її неможливо поділити на дві окремі квартири з самостійними житловими (житлова кімната) та допоміжними (кухня, коридор, санвузол) приміщеннями, площі яких би відповідали часткам співвласників. Що стосується спільного володіння та користування квартирою, то таке на його думку є неможливим, оскільки відповідач разом із своєю сім`єю тривалий час (ще з 1980-х років) не проживає в згаданій квартирі, володіння і користування квартирою передбачає проживання у ній, а між позивачем та сім`єю відповідача склались непрості відносини і їх спільне проживання є неможливим. Також зазначає, що [PERSON] є забезпечений житлом, адже як останній сам зазначає в первісній позовній заяві, він проживає в будинку [ADDRESS] , який зареєстрований за дружиною відповідача - [PERSON] . Відповідач [PERSON] вже тривалий час не проживає у спірній квартирі і таке припинення права на частку не завдасть істотної шкоди його інтересам. Оскільки відповідач добровільно відмовляється припинити своє право на частку у спільному майні за відповідну компенсацію, то позивач змушений вирішувати це питання в судовому порядку. Протокольною ухвалою підготовчого засідання від 18 серпня 2021 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. 30 серпня 2021 року на адресу суду надійшов відзив позивача [PERSON] на зустрічний позов. Вважає, що його 1/3 частка відповідно до законодавства України не вважається незначною і може бути виділена в натурі, що описано ним в первісному позові. Вказана квартира не є маленькою однокімнатною, а трьохкімнатною квартирою, варіант поділу якої запропоновано ним. При цьому на його думку з квартири в багатоквартирному будинку в будь-якому випадку неможливо зробити дві повноцінні квартири з окремими входами, кухнями, ванними, тощо, відтак вважає аргументи позивача за зустрічним позовом щодо неподільності квартири недостатніми та суперечливими. Також вказує, що наведена у зустрічному позові інформація щодо того, що він не проживає у спірній квартирі з 1980-х років, є неправдивою та спростовується наведеним у первісному позові відомостями, що [PERSON] позбавив його можливості проживати в даній квартирі. Щодо непростих відносин і неможливості спільного проживання вказує, що це також не відповідає дійсності, оскільки вони з [PERSON] не сварилися, у нього до останнього нормальне відношення, оскільки він є його рідним братом. Також вказує, що зареєстрований у спірній квартирі та 1/3 частка такої є його єдиною приватною власністю. Зазначає, що є пенсіонером, йому 62 роки та він бажає доживати до своєї смерті у вказаній квартирі, а будинок, в якому він на даний час тимчасово проживає належить на праві приватної власності його дружині [PERSON] , яка у своєму будинку його ні реєструвати, ні утримувати не збирається. Оскільки зазначена частка квартири є його єдиною приватною власністю і переселятися йому немає куди, позбавлення його частки вказаної квартири завдасть істотної шкоди його інтересам. У зв`язку з наведеним вважає зустрічний позов неаргументованим та неправдоподібним. Ухвалою суду від 24 вересня 2021 року за клопотанням представника відповідача [PERSON] витребувано в Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області належним чином завірені копії всіх погосподарських книг, в яких міститься інформація щодо зареєстрованого за [PERSON] будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] . 1\~жовтня 2021\~року на\~адресу суду\~надійшла відповідь\~представника відповідача\~ [PERSON] \~ [PERSON] \~на відзив\~ [PERSON] \~на зустрічний\~позов.\~Зазначає,\~що позивач за зустрічним позовом не погоджується із доводами відповідача за зустрічним позовом та вважає їх надуманими і необґрунтованими. Зокрема хоч [PERSON] стверджує, що належна йому частка може бути виділена в натурі, однак сам зазначає у відзиві, що з квартири у багатоквартирному будинку нереально зробити дві повноцінні квартири з окремими входами, кухнями, ваннами і т.д. Вказує, що відповідач плутає поняття виділу майна в натурі чи його поділу та поняття встановлення порядку користування, які не є тотожними. Крім цього, неможливість поділу згаданої квартири підтверджується також висновком експерта № 39/21 від 9 серпня 2021 року. Зазначає, що твердження відповідача за зустрічним позовом про те, що він лише тимчасово не проживає у спірній квартирі є неправдивим та спрямованим на введення суду в оману, оскільки факт не проживання [PERSON] протягом тривалого часу у зазначеній квартирі можуть підтвердити свідки. Також неправдивим на його думку є твердження [PERSON] про те, що він не має у власності іншого житла, оскільки відповідно до даних зазначених в паспорті [PERSON] він перебуває у шлюбі з [PERSON] з 9 жовтня 1982 року та відтак на думку позивача за зустрічним позовом [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить зареєстрований за останньою житловий будинок [ADDRESS] у якому він постійно проживає, хоча й без реєстрації. Оскільки частки співвласників майна, яке належить їм на праві спільної сумісної власності є рівними, а вказаний будинок має загальну площу 221 кв.м., то [PERSON] у такому належить 110,5 кв.м., відтак відповідач за зустрічним позовом є забезпечений житлом і позбавлення його права на частку в квартирі [ADDRESS] з компенсацією вартості такої не завдасть йому істотної шкоди. Також разом з відповіддю представника відповідача на відзив [PERSON] на зустрічний позов на адресу суду 1 жовтня 2021 року надійшов відзив останнього на первісний позов. Вказує, що відповідач [PERSON] не погоджується з позовом [PERSON] та вважає його необґрунтованим та безпідставним, звертаючи увагу на те, що на частку позивача у спірній квартирі припадає 25,3 кв.м загальної площі і 19,43 кв.м житлової площі, а на частку відповідача - 50,6 кв.м загальної площі та 38,87 кв.м житлової площі. При варіанті встановлення порядку користування, який запропонований позивачем відповідачу виділяється житлова площа, яка на 23,5 кв.м є меншою (більш ніж у 2 рази) від площі, що припадає на його частку, натомість, позивач просить виділити йому житлову площу, що лише на 8 кв.м є меншою від площі, яка припадає на його частку. Вказує, що у зв`язку з наведеним задоволення позову [PERSON] призведе до суттєвого зменшення житлової площі відповідача та завдасть йому суттєвої шкоди. Додатково зазначає, що встановлення порядку користування житловою квартирою спрямоване на забезпечення права особи на її повноцінне проживання у цій квартирі, однак [PERSON] не є таким, що потребує захисту свого права на проживання у спірній квартирі, адже він забезпечений житлом. Право позивача на володіння, користування та розпорядження спірною квартирою відповідач не порушує, але заперечує проти встановлення між сторонами порядку користування квартирою [ADDRESS] , адже спільне володіння та користування цією квартирою між сторонами не можливе. Відтак на його думку задоволення первісного позову [PERSON] призведе до порушення та звуження права власності відповідача. 6 жовтня 2021 року до суду надійшло заперечення [PERSON] на відповідь на відзив по зустрічному позову. Вказує, що незгідний з висновком експерта № 39/21 від 9 серпня 2021 року, оскільки експерт вказуючи на неможливість поділу такої на відповідні частки приводить сучасні норми ДБН, а спірна квартира була побудована у 50-х роках 20-го століття, коли були інші вимоги. Зазначає, що за варіантом поділу, який він пропонує в своєму первісному поділі в користуванні [PERSON] буде майже втричі більша площа, ніж у нього, хоч його частка в квартирі менша вдвічі. Також звертає увагу на те, що [PERSON] не проживає у спірній квартирі з 1987 року, оскільки переїхав до дружини, натомість він проживав у такій разом зі своєю сім`єю та був позбавлений у 2020 році після смерті матері можливості проживати у такій відповідачем. Вказує, що будинок, в якому він тимчасового проживає, належний його дружині [PERSON] на праві особистої власності, оскільки був збудований останньою за час шлюбу за власні кошти, а він участі в будівництві такого не брав та відмовляється від права власності на такий. 25 жовтня 2021 року до суду надійшла відповідь [PERSON] на відзив по первісному позову відповідно до якого з доводами [PERSON] не погоджується з мотивів, вже зазначених ним в попередніх заявах по суті. Підсумовуючи свої аргументи вказує, що запропонований ним варіант поділу буде оптимальним при встановленні порядку користування спільною квартирою. 11 жовтня 2021 року та 1 листопада 2021 року на адресу суду з Давидівської сільської ради на виконання вказаної вище ухвали надійшли витребувані документи. 9 листопада 2021 року на адресу суду надійшла заява представника відповідача [PERSON] [PERSON] про уточнення позовних вимог за зустрічним позовом, відповідно до якої просить: припинити право [PERSON] на 1/3 частину квартири [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 557933,33 грн. вартості 1/3 частини квартири [ADDRESS] , яка буде внесена на депозитний рахунок суду; визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] . Зазначає, що в доповнення до попередніх вимог вказує суму, яку слід стягнути з позивача за зустрічним позовом на користь [PERSON] і яка відповідно підлягає попередньому внесенню на депозит суду у зв`язку з тим, що 9 серпня 2021 року ТОВ «СЕРБ» було надано висновок експерта № 39/21 підготовлений для подання до суду, з якого можливо визначити вартість 1/3 частини зазначеної квартири. Зокрема відповідно до зазначеного висновку ринкова вартість квартири [ADDRESS] становить 1673800 грн. і виділити співвласникам 1/3 та 2/3 ідеальні частки у зазначеній квартирі - технічно неможливо. Також 9 листопада 2021 року надійшла заява представника відповідача [PERSON] [PERSON] про допит у якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Окрім того 9 листопада 2021 року надійшла заява представника відповідача [PERSON] [PERSON] про стягнення судових витрат, відповідно до якої просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 20000 грн. витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката. Вказує, що між позивачем [PERSON] та Адвокатським бюро Андрія Лабая, 23 липня 2021 року було укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до умов якого його предметом є надання правової допомоги у спорі з [PERSON] . Додатком № 1 до зазначеного договору передбачено, що розмір гонорару за надання правової допомоги в межах укладеного договору, становить: 10000 грн. за представництво інтересів клієнта в даному суді у справі за позовом [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою та 10000 грн. за представництво інтересів клієнта у справі за позовом клієнта до [PERSON] про позбавленні останнього права на частку в квартирі на [ADDRESS] . Таким чином, у зв`язку з розглядом судом даної справи позивач понесе витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката. Зазначає, що станом на час подання вказаної заяви на виконання договору про надання правової допомоги адвокатом вже частково було надано правову допомогу позивачу, зокрема проведено вивчення та правовий аналіз ситуації, що склалась у справі, підготовлено зустрічний позов, відзив на первісний позов, відповідь на відзив адвокатські запити, ряд заяв та клопотань з процесуальних питань, адвокат також взяв участь в декількох підготовчих судових засіданнях. Вказує, що інші, окрім долучених до даного клопотання, докази понесених витрат на правову допомогу, будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Протокольними ухвалами підготовчого засідання 2 грудня 2021 року прийнято до розгляду заяву про уточнення позовних вимог за зустрічним позовом та задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] [PERSON] про допит у якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою суду від 2 грудня 2021 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті та зобов`язано [PERSON] внести до 31 січня 2022 року на депозитний рахунок Личаківського районного суду м. Львова вартість 1/3 частини квартири [ADDRESS] - 557933,33 грн. 27 січня 2022 року на адресу суду надійшла заява представника відповідача [PERSON] [PERSON] , якою на виконання вказаної вище ухвали надано квитанції про внесення [PERSON] 21 січня 2022 року на депозитний рахунок Личаківського районного суду м. Львова грошових коштів у розмірі 557933,33 грн. В судовому засіданні 31 січня 2022 року позивач [PERSON] у вступному слові повідомив, що свій позов підтримує з мотивів, вказаних у такому. Додатково зазначив, що позов зумовлений тим, що йому не дають змогу проживати в квартирі. Вказав, що проживав в квартирі з моменту вселення до смерті матері в 2020 році, квартира була отримана ними приблизно в 1965 році, однак коли проживав в такій постійно сказати не може. Зазначив, що одружений з 1982 року з [PERSON] та на даний час в с. Звенигороді за місцем проживання його дружини не проживає. На запитання суду вказав, що ніде не проживає постійно, тимчасово проживає в дітей, однак вказати адресу відмовився. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні 31 січня 2022 року у вступному слові вимоги первісного позову заперечив. Звернув увагу на те, що позивачем не пред`являвся позов про вселення чи усунення перешкод в користуванні. Зазначив, що варіант розподілу, запропонований позивачем є неприйнятним для відповідача, оскільки в такому випадку частка в користуванні позивача буде більшою за 1/3, а все решта буде наполовину, відтак такий варіант порушує право власності відповідача. Вказав, що позивач на їх думку є співвласником будинку в с. Звенигороді з 1985 року, оскільки перебуває в шлюбі, тривалий час не проживає в спірній квартирі, що можуть підтвердити покази свідків. Вважає, що позивач обрав неналежний спосіб захисту, окільне просить вселити його чи усунути перешкод в користуванні спірним майном. Щодо зустрічного позову представник відповідача [PERSON] [PERSON] у своєму вступному слові вимоги такого підтримав з мотивів, зазначених у ньому. Звернув увагу на те, що позивач є співвласником будинку в с. Звенигород, оскільки титульним власником такого є його дружина, а відтак забезпечений майном, при цьому згоди між сторонами щодо користування спірною квартирою немає та між ними неприязні відносини. Вважає, що вказана квартира є неподільною та позбавлення позивача частки такої не спричинить йому істотної шкоди. Позивач [PERSON] у вступному слові вимоги зустрічного позову заперечив з мотивів, викладених у відзиві. Вказав, що відповідач не дає йому можливості проживати у спірній квартирі. Також на запитання суду зазначив, що з дружино шлюбного договору чи нотаріального договору про поділ майна не укладав. В судовому\~засіданні 11\~травня 2022\~року представник позивача [PERSON] адвокат Ільків Г.М., що діє на підставі ордеру серії ВС № 1115598 від 4 лютого 2022 року, у вступному слові вимоги первісного позову підтримала, а зустрічний позов заперечила. Зазначила, що власником будинку у с. Звенигород, де проживає позивач, є його дружина. Відповідач [PERSON] \~в судовому\~засіданні 11\~травня 2022\~року у вступному слові вимоги первісного позову заперечив. Вважає спільне користування квартирою не можливим. Зазначив, що на даний час квартирою ніхто не користується, деякий час в такій проживали його знайомі, які оплачували комунальні послуги. Звернув увагу на те, що позивач не бере участі в утриманні квартири, з його боку була відсутня будь-яка допомога, за останні три роки, поки в квартирі проживала їх мати, комунальні послуги оплачував відповідач. Зустрічний позов відповідач [PERSON] підтримав. Вказав, що брат з кінця 80-х живе в с. Звенигороді, де за батьківські гроші був побудований будинок, в який останній переїхав з сім`єю після завершення будівництва. Також зазначив, що він до 1987 року проживав з батьками, тому був свідком цих подій. Вказав, що на даний час позивач квартирою не користується, щодо звертань останнього в поліцію йому нічого не відомо. Зазначив, що питання про оплату комунальних послуг ставилося ще за життя матері, однак у зв`язку з цим до суду він не звертався та письмових вимог до позивача не ставив. При цьому вказав, що позивач зареєстрований в спірній квартирі на [ADDRESS] , кому виділялась земельна ділянка і де точно знаходиться будинок, в якому останній фактично проживає, йому невідомо. Представник відповідача [PERSON] адвокат Гевяк П.І., що діє на підставі ордеру серії ВС № 1138071 від 4 квітня 2022 року, в судовому засіданні 11 травня 2022 року проти первісного позову заперечив, зустрічний позов підтримав з підстав викладених у відзиві на первісний позов і відповіді на відзив на зустрічний позов. Позивач [PERSON] в судовому засіданні 11 травня 2022 року на запитання суду додатково вказав, що з відповідачем у нього нормальні стосунки, з дружиною шлюб не розривав та з нею також в нормальних стосунках. Зазначив, що питання про поділ майна між подружжям не ставив, будинок будував батько дружини, а тому він до такого відношення не має. Також вказував, що дзвонив до відповідача та пропонував мирно вирішити питання з житлом, зокрема пропонував варіант поділу, зазначений в позові. Допитана в судовому засіданні 11 травня 2022 року у якості свідка [PERSON] , що проживає у [ADDRESS] , вказала, що жила по сусідству з [PERSON] та [PERSON] в будинку навпроти, знала їх батьків. Зазначила, що останні 5-8 років [PERSON] на [PERSON] не бачила, він виїхав після одруження ще коли жили батьки в с. Звенигород. Зазначила, що [PERSON] теж пішов за зятя, коли одружився, після смерті батька відвідував мати, а коли вона хворіла опікувався нею, займався похованням. Чула, що мама хотіла бачити [PERSON] , але що він приходив свідок не бачила, а житлом останньому допоміг батько. Вказала, що позивач проживав на [PERSON] до народження дітей, інші діти під час навчання жили на [PERSON] . Зазначила, що не була свідком розмов про фінансову допомогу дітей щодо мами. Допитана в даному судовому засіданні у якості свідка [PERSON] , що проживає у [ADDRESS] , вказала, що проживає на даній вулиці з 1989 року. Зазначила, що до смерті матері сторін і протягом того як вона хворіла, [PERSON] не бачила, а також протягом останніх трьох років. Вказала, що [PERSON] бачила часто. Зазначила, що в квартирі була тільки один раз в 90-их роках, зараз в квартирі ніхто не проживає. Ще один допитаний в даному судовому засіданні свідок [PERSON] , яка проживає у [ADDRESS] , вказала, що знає [PERSON] та [PERSON] з дитинства, щоб вони сварились чи бились не бачила. Зазначила, що [PERSON] був в мами 7-8 років тому, а також був на її похороні. Також вказала, що в квартирі жили якісь люди, з минулого року жили студенти. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд приходить до наступного. Судовим розглядом встановлено, що сторони у справі є власниками квартири [ADDRESS] , що визнається ними та підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру № [NUMBER] від 9 лютого 2006 року, витягом про реєстрацію права власності на майно № 10554152 від 4 травня 2006 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 136709132 від 5 вересня 2018 року, договором про визначення ідеальних часток у спільній сумісній власності від 5 вересня 2018 року, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С. за реєстровим № 1712. Сторони визнають, що частки в зазначеній вище квартирі позивача [PERSON] становить 1/3, а відповідача [PERSON] 2/3. Вказана квартира складається з трьох житлових кімнат, площею: 19,9 кв.м; 11,3 кв.м.; 27,1 кв.м; кухні площею 5,40 кв.м.; ванної кімнати площею 2,9 кв.м.; коридору площею 4,8 кв.м., комірки площею 3,7 кв.м., балкона площею 0,8 кв.м. та підвала площею 26,2 кв.м., загальна площа квартири 75,9 кв.м., житлова площа 58,3 кв.м., що стверджується копією технічного паспорта від 13 січня 2006 року. Сторони у справі у вказаній квартирі не проживають, що визнано ними в судових засіданнях і підтверджується показами свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . З висновку експерта №39/21 від 9 серпня 2021 року вбачається, що ринкова вартість квартири [ADDRESS] , станом на дату проведення дослідження, становить 1673800 гривень. Відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва виділити співвласникам 1/3 та 2/3 ідеальні частки у квартирі [ADDRESS] технічно неможливо. Вирішуючи питання встановлення порядку користування спірною квартирою, перш за все слід вирішити питання припинення частки в спільному майні, оскільки задоволення зустрічного позову повністю виключає можливість задоволення первісного. В силу положень статтей\~21,\~24,\~41 Конституції України, статтей\~319,\~358 ЦК України\~всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Поняття і види права спільної власності визначено\~статтею 355 Цивільного кодексу України, відповідно до частини першої якої майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Частиною першою\~статті 365 Цивільного кодексу України\~визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга цієї статті). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої\~статті 365 Цивільного кодексу України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). При цьому право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників (зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-68цс12). Судом встановлено, що частка [PERSON] становить 1/3 в спірній квартирі, що не може бути визначена як незначна. Належних і допустимих доказів про наявність у власності [PERSON] іншого нерухомого майна сторонами суду не надано. Не можна вважати такими погосподарські книги щодо будинковолодіння [ADDRESS] , оскільки з них вбачається, що власником такого є [PERSON] . Хоча вказаний будинок і набуто останньою під час перебування в шлюбі з [PERSON] і ним вказана обставина визнана в судовому засіданні, однак не можна вважати вказаний об`єкт як такий, що належить на праві спільної сумісної власності подружжя, оскільки в судовому засіданні [PERSON] повідомив, що на такий не претендує, а вважає його власністю [PERSON] . Сторона відповідача по первісному позову не заявляла клопотання про допит [PERSON] в якості свідка щодо з`ясування зазначених обставин, а відтак доводи [PERSON] нічим не спростовані. Спірна квартира є неподільною, що стверджується висновком експерта №39/21 від 9 серпня 2021 року, відтак наявна обставина визначена пунктом другим частини першої статті 365 КК України. Щодо можливості спільного володіння та користування, то суд відзначає наступне. На даний момент сторони спільно володіють спірною квартирою та тривалий час до виникнення спору в суді також нею володіли. Конструкція пункту третього частини першої статті 365 КК України визначає необхідність двох умов, а саме володіння та користування. А тому слід визначити в судовому порядку можливість спільного користування квартирою сторонами у справі. Судовим розглядом встановлено, що сторони не проживають тривалий час в спірній квартирі, така здавалась в оренду, що ними визнавалось в судовому засіданні та підтверджено показами свідків, які описані вище. Відтак, на момент звернення з зустрічним позовом, будь-яких перешкод в користуванні квартирою [PERSON] [PERSON] не здійснював, належних і допустимих доказів протилежного сторона відповідача в порушення положень статті 81 ЦПК України суду не надала. Суд не може погодитись з доводами [PERSON] , що припинення права власності на частку в спірній квартирі [PERSON] не завдасть істотної шкоди інтересам останнього, оскільки належних і допустимих доказів наявності в нього іншого нерухомого майна в порушення вимог статті 81 ЦПК України не надано, як і не надано доказів можливості придбати [PERSON] іншого нерухомого майна за вартість частки в спірній квартирі. Та обставина, що [PERSON] не проживає в спірній квартирі само по собі не є підставою для висновку про те, що право співвласника на частку в спільному майні може бути припинено. Враховуючи наведене, відсутні визначені правові підставі для припинення права [PERSON] на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , у зв`язку з чим в задоволенні зустрічного позову слід відмовити та повернути [PERSON] сплачені ним кошти не депозитний рахунок суду. Щодо первісного позову, то суд приходить до наступного. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] доступу до спірної квартири не має, що відповідачем [PERSON] не заперечується, доказів протилежного не надано. Крім того, обставиною, що додатково свідчить про неможливість [PERSON] користуватись спірною квартирою також є пред`явлення зустрічного позову. Відповідно до частини першої\~статті 16 ЦК України\~особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами частини першої\~\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою\~статті 321 ЦК України\~встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому згідно з вимогами\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до\~статті 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої\~статті 358 ЦК України\~при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У даному випадку\~спірні правовідносини стосуються не поділу квартири,\~а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому\~допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним\~у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-1500цс15 від 17 лютого 2016 року. Враховуючи наведене, беручи до уваги, що сторони в позасудовому порядку не вирішили питання користування спірною квартирою, суд приходить до переконання про підставність вимог первісного позову, а тому [PERSON] слід виділити в користування житлову кімнату позначену на плані від № 4-5 площею 11,3 кв.м., а [PERSON] слід виділити в користування житлову кімнату позначену на плані під № 4-7 площею 27,1 кв.м., комірку позначену на плані під № 4-6 площею 3,7 кв.м., балкон позначений на плані під № 4-8 площею 0,8 кв.м.; в спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] слід залишити житлову кімнату позначену на плані від № 4-4 площею 19,9 кв.м. (для можливості доступу [PERSON] в кімнату позначену на плані № 5 площею 11,3 кв.м.), кухню позначену на плані під № 4-3 площею 5,4 кв.м., ванну кімнату позначену на плані під № 4-2 площею 2,9 кв.м., коридор позначений на плані під № 4-1 площею 4,8 кв.м., а також підвал позначений на плані під № 1 площею 26,2 кв.м. Суд ухвалюючи рішення, також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а\~\~стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами в заявах по суті справи, а також в судових засіданнях доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Ухвалюючи рішення у справі у відповідності до статті 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягають стягненню понесені позивачем [PERSON] судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становлять 908 гривень судового збору, оскільки суд прийшов до переконання про задоволення первісного позову, а в задоволені зустрічного відмовив.

Outcome: approved