Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-18 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. В липні 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, а саме просила суд визначити місце проживання свого неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з нею, [PERSON] . Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 30.06.2018 вона з відповідачем зареєстрували шлюб, [INFO] у них народився син [PERSON] . Подружнє життя не склалося, сторони проживають окремо. Син [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою матері, де для нього були створені всі зручності та умови.06.07.2021 в м. Прилуки відповідач [PERSON] проти волі позивача відібрав сина та обмежив їх спілкування. За даним фактом позивач зверталася до поліції. В зв`язку з тим, що [PERSON] позбавив можливості позивача опіки та спілкування з дитиною, на дзвінки не відповідає, [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. У липні 2021 [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, просив суд визначити місце проживання дитини, [PERSON] , разом з батьком. В обґрунтування позову зазначає, що останнім часом він з [PERSON] проживали в м. Києві в орендованій квартирі, син [PERSON] відвідував дитячий садочок. Розмов про зміну місця проживання сторони не вели. 11.06.2021, приїхавши з роботи, [PERSON] встановив, що дружина [PERSON] разом з їхнім спільним сином [PERSON] покинули місце спільного проживання та виїхали у невідомому йому напрямку разом з речами. По телефону [PERSON] не повідомила, де знаходиться з сином. За даним фактом [PERSON] звертався до поліції. Встановити місце перебування дитини не видалось за можливе, оскільки, за місцем реєстрації матері та дитини: [ADDRESS] - місце проживання батьків [PERSON] , остання разом з сином фактично не проживали. [PERSON] стверджує, що може забезпечити найкращі інтереси дитини, оскільки офіційно працевлаштований, отримує заробітну плату, проживає в місті Києві. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Суд своєю ухвалою від 09.07.2021 частково задовольнив заяву [PERSON] , представник заявниці - адвокат Дуденок [PERSON] Олександрівна, про забезпечення позову та забезпечив позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини з матір`ю, шляхом повернення [PERSON] [PERSON] , [INFO] , до фактичного місця реєстрації останнього, а саме: [ADDRESS] , до вирішення спору про визначення місця проживання дитини по суті та вступу у законну силу судового рішення. Постановою Чернігівського апеляційного суду від 20.08.2021 вказана ухвала залишена без змін. Суд своєю ухвалою від 16.07.2021 відкрив провадження у справі за позовом [PERSON] , представник позивача - адвокат Дуденок О.О., до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Яблунівська об`єднана територіальна громада, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини та призначив підготовче засідання. Суд своєю ухвалою від 09.08.2021 задовольнив клопотання [PERSON] про залучення третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача та залучив її до участі у справі за позовом [PERSON] , представник позивача - адвокат Дуденок О.О., до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Яблунівська об`єднана територіальна громада, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини, як третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача; об`єднав в одне провадження цивільну справу за позовом [PERSON] , представник позивача - адвокат Дуденок О.О., до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Яблунівська об`єднана територіальна громада, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини та справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Прилуцької міської ради, Яблунівська об`єднана територіальна громада, як орган опіки та піклування, Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської в місті Києві районної державної адміністрації про встановлення місця проживання неповнолітньої дитини та призначив підготовче засідання. Суд своєю ухвалою від 20.10.2021 відмовив у задоволенні заяви позивача [PERSON] про забезпечення доказів та зобов`язав [PERSON] 28 жовтня 2021 року надати можливість [PERSON] особисто привітати [PERSON] в присутності батька [PERSON] . Суд своєю ухвалою від 03.12.2021 задовольнив клопотання відповідача [PERSON] про скасування забезпечення позову та скасував заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09.07.2021 року про повернення [PERSON] [PERSON] , [INFO] , до фактичного місця реєстрації останнього, а саме: [ADDRESS] до вирішення спору про визначення місця проживання дитини по суті та вступу у законну силу судового рішення, та зобов`язав [PERSON] забезпечити можливість [PERSON] спілкуватися у присутності [PERSON] з сином [PERSON] кожного понеділка, середи, п`ятниці з 18 год 30 хв. до 21 год 00 хв. Кожної суботи з 10 год 00 хв. до 20 год. 00 хв. Постановою Чернігівського апеляційного суду від 18.01.2022 вказана ухвала скасована, у задоволенні клопотання [PERSON] про скасування заходів забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини відмовлено. Суд своєю ухвалою від 01.02.2022 закрив підготовче провадження та призначив об`єднану справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні; за заявою представника викликав для допиту свідків; витребував матеріали кримінального провадження. ІІІ. Позиції сторін. В судовому засіданні [PERSON] та її представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили задовольнити, в задоволенні позову [PERSON] просили відмовити. [PERSON] та його представник в судовому засіданні підтримали заявлений ними позов, просили задовольнити, в задоволенні позову [PERSON] - відмовити. Третя особа [PERSON] підтримала позовні вимоги [PERSON] , в задоволенні позовних вимог [PERSON] просила відмовити. Представник третьої особи Яблунівської сільської ради Микитенко І.В. просила задовольнити позов [PERSON] у позові [PERSON] відмовити. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. 30.06.2018 [PERSON] та [PERSON] (прізвище після державної реєстрації шлюбу дружини - [PERSON] ) зареєстрували шлюб (том №1 а.с.5). [PERSON] народився [INFO] , батьки: [PERSON] та [PERSON] (том №1 а.с.6). 06.11.2018 [PERSON] надав письмову згоду на реєстрацію [PERSON] разом з мамою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (том №1 а.с.8). [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (том №1 а.с.9). Будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (том №1 а.с.10-12). Станом на 07.07.2021 [PERSON] відвідує молодшу групу Прилуцького закладу дошкільної освіти (том №1 а.с.13). 07.07.2021 до поліції надійшла заява від [PERSON] про те, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заволоділи мобільним телефоном та без згоди заявниці забрали неповнолітнього сина [PERSON] (том №1 а.с.14-19). Як вбачається з копії висновку від 03.08.2021 психологічного обстеження [PERSON] психоемоційний та пізнавальний розвиток відповідають віковим нормам. До складу сім`ї [PERSON] включає батька та матір. Спостерігається різко негативне відношення до співмешканця матері, можна припустити, що [PERSON] зазнав жорстокого поводження. Спостерігається підвищений рівень психоемоційної напруги, яка може свідчити про стресовий стан дитини (том №1 а.с.32-35). [PERSON] на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання та місцем роботи, офіційно працевлаштований (том №1 а.с.48, зворот, 49, зворот,50). За місцем реєстрації - [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] фактично не проживають (том №1 а.с.51, зворот). 07.06.2021 [PERSON] захворів гострим бронхітом (том №1 а.с.54). [PERSON] орендує квартиру [ADDRESS] (том №1 а.с.56-58). Згідно акту обстеження квартири [ADDRESS] , [PERSON] проживає разом з батьком та бабою, в квартирі чисто, є всі необхідні меблі, санітарно-гігієнічні вимоги дотримані (том №1 а.с.77). Як вбачається з висновку Служба у справах дітей Яблунівської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області від 10.08.2021 вважає за доцільним визначити місце проживання [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] (том №1 а.с.80, зворот). За місцем реєстрації [PERSON] характеризується позитивно (том №1 а.с.83). Згідно висновку Служби у справах дітей Яблунівської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області від 06.08.2021 для проживання [PERSON] з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , створені належні умови (том №1 а.с.86-92). 06.07.2021 до Прилуцького РВП надійшла заява [PERSON] про те, що 06.07.2021 поблизу буд. 48а вул. Першого Травня м. Прилуки [PERSON] наніс їй тілесні ушкодження (том №1 а.с.118-119). 28.08.2021 представник дитини - [PERSON] звернувся до лікаря для заключення декларації, стан дитини задовільний (том №1 а.с.129). Згідно висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини від 20.10.2021 Деснянська районна в місті Києві Державна адміністрація вважає за не доцільне визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком, [PERSON] (том №1 а.с.151-154). Згідно висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини від 20.10.2021 Деснянська районна в місті Києві Державна адміністрація вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, [PERSON] (том №1 а.с.155-158). [PERSON] придбав у [PERSON] квартиру [ADDRESS] (том №1 а.с.174-175). [PERSON] працює вихователем, сума доходу 01.04.2021 - 30.09.2021 86963,27 грн. (том №1 а.с.176). [PERSON] працює завідувачем складу, сума доходу червень - жовтень 2021 50400,00 грн. (том №1 а.с.177). Як вбачається з копій актів державного виконавця за період серпень - листопад 2021 [PERSON] до виконавчої служби не з`являвся, пояснень не надавав (том №1 а.с.178-182,212-218). [PERSON] 28.11.2021 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України (том №1 а.с.209-211). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї від 14.09.2021 [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (том №1 а.с.219). За місцем проживання [PERSON] характеризується позитивно, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (том №1 а.с.220,222). [PERSON] надала письмову згоду на проживання в її будинку доньки, [PERSON] , та онука, [PERSON] (том №1 а.с.223). Згідно копії постанови Деснянського районного суду м. Києва від 22.03.2017 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (том №1 а.с.225). Як вбачається з фото-копій [PERSON] проводить час з сином [PERSON] на дитячих та ігрових майданчиках (том №2 а.с.26-28). Згідно акту оцінки потреб сім`ї/особи від 10.08.2021 [PERSON] з батьком проживає в орендованій квартирі, забезпечений одягом, взуттям, продуктами (том №2 а.с.29-33). [PERSON] працює менеджером відділу продажів ТОВ «Рейтинг якості» з 01.12.2021 (том №2 а.с.80). [PERSON] здає в оренду належну йому квартиру [ADDRESS] , [PERSON] (том №2 а.с.83). 16.02.2022 державним виконавцем Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві винесена постанова про передачу виконавчого провадження про забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини до Прилуцького відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі, оскільки боржника [PERSON] за адресою [ADDRESS] , не розшукано, до відділу боржник не з`явився (том №2 а.с.150). Станом на 07.02.2022 [PERSON] не відвідує Центр дитячої та юнацької творчості «Музичний клуб «Змійка+» (том №2 а.с.151). За заявою [PERSON] [PERSON] прийнятий до Приватного закладу позашкільної освіти «Академія сучасної освіти», заборгованість відсутня (том №2 а.с.152-153). Станом на 18.02.2022 [PERSON] відвідує «Приватний заклад дошкільної освіти «Кіндер Ленд» з 01.02.2022. Під час перебування [PERSON] в садочку виключно батько підтримує постійний контакт із закладом (том №2 а.с.155-157). В судовому засіданні свідок [PERSON] надала такі покази, що після народження дитини вона разом зі своїм чоловіком [PERSON] переїхали жити до м. Києва. Потім вона повернулась до села разом із сином через погані стосунки з чоловіком, сварки та неодноразове підіймання руки на неї. Батько дитини до них дуже рідко приїжджав, матеріально взагалі не забезпечував. Коли проживали разом у м. Києві, то зачиняв її разом з хворою дитиною у квартирі та нікуди не випускав. Після такого відношення змушена була забрати сина та поїхати додому у село. Вдома влаштувалась на роботу, а синочка відвело до дитячого садочку. Позивачка стверджує, що [PERSON] , друг чоловіка, викрав її дитину. Після чого вона не бачила свою дитину вісім місяців. [PERSON] повідомила, що повністю може забезпечити належне життя та виховання дитини. Весь цей час вона намагалась побачити свою дитину за місцем проживання чоловіка, але приїжджаючи до нього, їй ніхто не відчиняв та не відповідав на телефонні дзвінки. В судовому засіданні свідок [PERSON] надав такі покази, що тільки він приймає участь у вихованні дитини, постійно гуляв з нею, поки дружина займалась іншими справами. Приїжджав у село до дитини регулярно та забирав до себе на вихідні дні. Стверджує, що іноді дитина не хотіла йти до матері. В судовому засіданні свідок [PERSON] надала такі покази, що син разом з невісткою [PERSON] проживали у м. Києві. Після народження сина вони проживали у с. Дубовий Гай, також приїжджали і до неї в гості, під час карантину проживали у неї. Дитина часто хворіла, але [PERSON] все одно залишала дитину та їхала додому до свої батьків у с. Дубовий Гай. Того дня їй зателефонував син і сказав, що невістка [PERSON] забрала дитину і поїхала додому. Потім [PERSON] разом зі своїм сином поїхала у с. Дубовий Гай до дитини, але її та матері [PERSON] там не було, на той час вони перебували у м. Прилуки. Після чого син [PERSON] подав заяву до поліції про розшук дитини. Поліція повідомила, що дитини перебуває у м. Прилуки. [PERSON] разом із сином приїхали до дитини у м. Прилуки, де виник конфлікт та розпочалась бійка. Забравши дитину у матері, вони повезли її до лікарні, так як хлопчик хворів. На даний час дитина проживає разом з батьком, який приймає участь у вихованні та забезпечує їй розвиток. В судовому засіданні свідок [PERSON] надав такі покази, що у червні він їхав разом з дружиною додому та почув знайомий голос у дворі, підійшовши ближче, побачив у компанії людей позивачку [PERSON] . Вона гуляла близько 23 години разом з дитиною та друзями. Він зателефонував [PERSON] та повідомив про це, після чого вони разом поїхали забрати дитину. В судовому засіданні свідок [PERSON] надала такі покази, що дочка та зять перебувають у шлюбі вже п`ять років. За цей час батько дитини зарекомендував себе як безвідповідальна особа, не забезпечував матеріально, зловживав спиртними напоями та сідав за кермо у стані алкогольного сп`яніння. Також повідомила, що [PERSON] силою забрав дитину у матері. [PERSON] дуже часто приїжджала до дитини у м. Київ, але їй ніхто не відчиняв двері, і взагалі власник квартири сказав, що батько з дитиною у квартирі не проживають. V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Стаття 161 Сімейного кодексу України спір між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини 1. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. 2. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Стаття 19 Сімейного кодексу України 5. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. 6. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Стаття 12. Змагальність сторін 3. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13. Диспозитивність цивільного судочинства 1. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 02 лютого 2016 року у справі "N.TS. та інші проти Грузії" зазначено, що найкращі інтереси дитини повинні бути першочерговими і, залежно від їхньої природи та серйозності, можуть перевищувати права їхніх батьків Мотиви суду Сторони зараз проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно висновку Служби у справах дітей Яблунівської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області від 10.08.2021 (рішення виконкому Яблунівської сільської ради від 31 серпня 2021 року) визначено місце проживання [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] (том №1 а.с.80, зворот). У рішенні посилання на характеристику [PERSON] , акт обстеження умов будинку [PERSON] . Однак, воно прийняте без присутності заінтересованих осіб, на яких може вплинути. Зокрема органи опіки та піклування не надали можливості заінтересованій особі захистити свої законні права, надавши пояснення або докази, що є вагомими при врегулюванні спору. Таким чином рішення прийнято з порушенням ч.5 ст. 19 Сімейного кодексу України, без повного, всебічного та об`єктивного розгляду, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого висновку та рішення. Відповідно до п.73 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою КМУ від 24.09.2008 року №866, у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини один з батьків, який проживає окремо від дитини, подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини. Працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками, а у разі потреби також з родичами дитини. До уваги береться ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Після з`ясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, служба у справах дітей складає висновок. Порушення цих вимог призвело до неповного, однобічного вирішення спору органом опіки та піклування. Внаслідок цього суд, на підставі ч. 6 ст. 19 СК України не погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини від 20.10.2021 Деснянська районна в місті Києві Державна адміністрація вважає за не доцільне визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком, [PERSON] (том №1 а.с.151-154). Згідно висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини від 20.10.2021 Деснянська районна в місті Києві Державна адміністрація вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, [PERSON] (том №1 а.с.155-158). Ці два висновки посилаються на позитивні характеристики сторін по справі та створені ними належні умови для проживання і розвитку дитини. Однак, враховуючи забезпечення ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 9 липня 2021 року та оцінене вище рішення комітету Яблунівської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області від 31.08.2021 року № 55 визнано недоцільним проживання малолітнього [PERSON] з батьком і визначено за доцільне його проживання з мамою. Рішення від 31.08.2021 року № 55 прийнято з істотними порушеннями ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України. Ухвала суду про забезпечення позову, якою зобов`язано повернути дитину до місця реєстрації матері, не є остаточним рішенням по справі, стосується дещо інших правовідносин, однак була врахована органом опіки та піклування при вирішенні спору між батьками про визначення постійного місця проживання дитини як позиція суду з даного питання. Таким чином, було істотно порушено права позивача за зустрічним позовом, оскільки ухвала істотно вплинула на позицію органу опіки та піклування при вирішенні спору про визначення місця постійного проживання дитини. Тому ухвала суду про забезпечення позову не може слугувати обставиною для визначення доцільності постійного проживання дитини з батьком і визначення постійного проживання дитини з матір`ю при вирішення спору про визначення місця проживання дитини органом опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві Державної адміністрація. На підставі ч. 6 ст. 19 СК України суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До цих обставин суд відносить особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Між батьками склались неприязні стосунки. Сторони визнали, що 11.06.2021 року [PERSON] без дозволу [PERSON] змінила місце проживання їхнього малолітнього сина [PERSON] . У відповідь 06.07.2021 року [PERSON] без дозволу [PERSON] змінив місце проживання [PERSON] . Таким чином, батько і мати здійснювали свої права всупереч інтересам дитини. Вони по черзі, самовільно змінювали місце проживання дитини, ізолюючи дитину один від одного і від родичів по їх лінії. Сторони по справі мають постійне місце роботи, позитивно характеризуються, не перебувають на обліку у лікаря нарколога, психіатра. Матеріали справи свідчать, що кожен з них дбає про розвиток та виховання дитини, має можливість забезпечити сина належними умовами для проживання. З висновку органу опіки та піклування Деснянської районної державної адміністрації суд встановив, що [PERSON] має умови для проживання та виховання з батьком. В орендованій квартирі є меблі та побутова техніка. Дитина проживає з батьком та бабусею по його лінії. За інформацією ФОП [PERSON] [PERSON] відвідував заклад по наданню послуг денного догляду з дітьми фізичної особи - підприємця [PERSON] з березня 2021 року по травень 2021 року. Дитина була доглянутою охайною, чистою. Так само доглянутою і охайною дитина перебувала і у дитячому Прилуцькому закладі дошкільної освіти комбінованого типу (ясла-садку) № 15, в період коли ним опікувалася мама. Подальшу нерегулярність відвідин дитиною гуртків, закладів в судовому засіданні пояснено поширенням коронавірусної інфекції (COVID-19) і побоюванням рецидивів з самовільної зміни постійного місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Оцінюючи обставини справи з точки зору рівності прав батьків, їх балансу по відношенню до інтересів дитини, суд враховує, що батько дитини має самостійний дохід, проживає в столиці України, де для дитини можуть бути створені кращі умови для її розвитку і виховання. Під час психологічного обстеження [PERSON] 3 серпня 2021 року (том №1 а.с.32) до складу сім`ї дитина включає матір та батька. На пропозицію спеціаліста обрати вагончик в якому він поїде, обрав їхати в одному вагоні із батьком. Матір помістив в іншому вагоні (методика "Потяг"). Крім того,позивачка не надала суду даних про заробітну плату. Тому суд не може передати дитину тому із батьків, хто не має самостійного доходу. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (стаття 155 СК України). З липня 2021 року дитина фактично проживає з батьком, що може свідчити про формування у дитини прив`язаності до батька, місця її проживання, речей, побуту, тощо. Позивач за первісним позовом, фактично керувалася презумпцією визначення місця проживання дитини такого віку і статі з матір`ю та поклала тягар доведення спростування цієї презумпції на відповідача за первісним позовом. Такий підхід суперечить засадами сімейного законодавства України та обов`язковим у цій справі правилам міжнародних договорів. Вирішуючи спір про визначення місця проживання дитини з одним із батьків, суд має керуватися найкращими інтересами дитини. Матір дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати. Стосовно принципу 6 Декларації прав дитини. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), поняття "якість закону" означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні правацих людей (пункт 39 рішення від 24 квітня 2008 року у справі "C.G. та інші проти Болгарії", заява N 1365/07; пункт 170 рішення від 09 січня 2013 року у справі "Олександр Волков проти України", заява N 21722/11). Як неодноразово зазначав ЄСПЛ, формулювання законів не завжди чіткі.Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (пункти 31, 32 рішення від 11 листопада 1996 рокуу справі "Кантоні проти Франції", заява N 17862/91; пункт 65 рішення від 11 квітня 2013 року у справі "Вєренцов проти України", заява N 20372/11). Принцип правової визначеності, на думку ЄСПЛ, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (пункт 61 рішення від 28 жовтня 1999 року у справі "Брумареску проти Румунії", заява N 28342/95). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (пункт 123 рішення від 29 листопада 2016 року у справі "Парафія греко-католицької церкви у м. Люпені проти Румунії", заява N 76943/11). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (пункт 36 рішення від 22 листопада 1995 року у справі "С. В. проти Сполученого Королівства", заява N 20166/92). Надана судам роль в ухваленні судових рішень якраз і полягає в розвіюванні тих сумнівів у тлумаченні, які існують. Оскільки завжди існуватиме потреба у з`ясуванні неоднозначних моментів і адаптації до обставин, які змінюються (пункт 65 рішення ЄСПЛ від 11 квітня 2013 року у справі "Вєренцов проти України", заява N 20372/11; пункт 93 рішення від 21 жовтня 2013 року у справі "Дель Ріо Прада проти Іспанії", заява N 42750/09). У справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій керувалися тим, що, незважаючи на принцип 6 Декларації прав дитини, яким передбачено, що малолітня дитина може бути розлучена з матір`ю лише за виняткових обставин, суд при прийнятті рішення надає перевагу частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року та керується цією нормою, яка передбачає, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а зібрані у справі докази з урахуванням думки дитини та висновку органу опіки та піклування вказують на те, що проживання малолітнього [PERSON], [INFO], з батьком [PERSON] найкраще забезпечить інтереси дитини. Натомість у постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі N 6-2445цс16, у якій також розглядалося питання визначення місця проживання малолітньої дитини, зазначено, що у принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. При цьому суди в цій справі не встановили виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дітей разом з матір`ю. Подібні висновки про обов`язковість судів брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини про те, що малолітня дитина не повинна бути розлучена зі своєю матір`ю, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, містяться й у постанові Верховного Суду України від 12 липня 2017 року у справі N 6-564цс17. Таким чином, у зазначених постановах Верховний Суд України зробив висновок про те, що до правовідносин, що виникають з визначення місця проживання дитини, суди повинні обов`язково застосовувати норми принципу 6 Декларації прав дитини про недопустимість розлучення дитини з матір`ю, крім випадків, коли є виняткові обставини. У статтях 8, 9 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України. У статті 10 ЦПК України визначений виключний перелік законодавчих актів, відповідно до яких суд повинен розглядати справи. Згідно із частинами першою - п`ятою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Крім того, суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Також суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 29 червня 2004 року N 1906-IV "Про міжнародні договори України" (далі - Закон N 1906-IV) міжнародний договір України - укладений у письмовій формі з іноземною державою або іншим суб`єктом міжнародного права, який регулюється міжнародним правом, незалежно від того, міститься договір в одному чи декількох пов`язаних між собою документах, і незалежно від його конкретного найменування (договір, угода, конвенція, пакт, протокол тощо). У пунктах "а", "b" частини першої статті 2 Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року визначено, що для цілей цієї Конвенції "договір" означає міжнародну угоду, укладену між державами в письмовій формі і регульовану міжнародним правом, незалежно від того, чи викладена така угода в одному документі, двох чи кількох зв`язаних між собою документах, а також незалежно від її конкретного найменування; "ратифікація", "прийняття", "затвердження" і "приєднання" означають, залежно від випадку, міжнародний акт, який має таке найменування і за допомогою якого держава виражає в міжнародному плані свою згоду на обов`язковість для неї договору. Декларація прав дитини від 20 листопада 1959 року не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону N 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Декларація прав дитини не ратифікована Україною, не має офіційного перекладу українською мовою. Таким чином, Декларація прав дитини не є міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року. У частині першій статті 3 цієї Конвенції закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому, як правильно вважала колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Ухвалюючи рішення у справі "М. С. проти України" від 11 липня 2017 року (заява N 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України", заява N 10383/09). У зазначених справах ЄСПЛ не визначав обов`язкового врахування судами принципу 6 Декларації прав дитини. Підсумовуючи, слід зазначити, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У зв`язку з наведеним при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. На підставі викладеного суд приходить до висновку про повну відмову у задоволенні первісного позову [PERSON] і задоволення повністю зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання [PERSON] з батьком - [PERSON] . Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги зустрічного позову задоволено в повному обсязі, а в задоволенні первісного позову відмовлено, то суд вважає необхідним стягнути з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом 908,00 грн. в рахунок відшкодування витрат понесених на сплату судового збору при подачі зустрічної позовної заяви до суду.

Outcome: approved