Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

В січні 2022 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що відповідач не проживає без поважних причин понад один рік за місцем своєї реєстрації у квартирі [ADDRESS] . На обгрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що відповідач є колишнім чоловіком її дочки - [PERSON] та вселився в її квартиру як член сім`ї власника, однак після розірвання шлюбу не проживає в даній квартирі з березня 2020 року. Вказує, що вона є власником квартири на підставі договору дарування квартири від 03.07.2003 року. Відповідач зареєстрований за вказаною адресою, однак не сплачує комунальні послуги. Крім того, через реєстрацію відповідача в квартирі вона не може звернутись за нарахуванням субсидії щодо комунальних послуг. Позивачка в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задоволити, в разі неявки відповідача проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, який про час, місце та дату судового засідання повідомлений належним чином відповідно до вимог ЦПК України, в судове засідання не з`явився. Тому згідно вимог ст. 280 ЦПК України за згодою представника позивача суд проводить заочний розгляд справи. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В силу положень ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.ст. 64, 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, якими є дружина наймача, їх діти і батьки. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року №2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо), суд може продовжити пропущений строк. Судом встановлено, що позивачці належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування квартири від 03.07.2003 року, що посвідчений приватним нотаріусом Волочського районного нотаріального округу Яковлєвим М.К 03.07.2003 року та зареєстровано в реєстрі за № 853, витягом про реєстрацію права властності на нерухоме майно № 970785, технічним паспортом на квартиру (а.с. 8, 9, 14). Згідно з даними домової книги для прописки громадян, довідки про реєстрацію місця проживання особи, що видана відділом із забезпечення діяльності ЦНАП Волочиської міської ради № 207 від 20.01.2022 року, відповідач [PERSON] зареєстрований в квартирі [ADDRESS] (а.с. 10-13, 23). Відповідно до акту №4 обстеження матеріально-побутових умов на предмет визначення фактичного проживання громадян, що складений 06.12.2021 року депутатом Волочиської міської ради Сіньковим Д.В., під час обстеження було встановлено, що [PERSON] за адресою по [ADDRESS] не проживає з лютого 2020 року, а фактично проживає по [ADDRESS] (а.с. 18). Ці обставини підтверджуються показаннями в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили, що відповідач більше одного року не проживає в квартирі [ADDRESS] . З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] відсутній в квартирі [ADDRESS] понад один рік без поважних причин, а тому втратив право користування цим житлом. Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ЦПК України та підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved