Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

6 грудня 2021 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до ТОВ "Укр Кредит Фінанс" про визнання розміру неустойки за кредитом не справедливим та розстрочення виконання вимог. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 7 грудня 2021 року матеріали позову передано в провадження судді Шаповаловій К.В. Фактично позовну заяву передано судді 8 грудня 2021 року. Ухвалою суду від 14 грудня 2021 року позов було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків. 11 січня 2022 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява (вх. № 1687) про усунення недоліків по справі. Ухвалою суду від 18 січня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Відповідач ТОВ «Укр Кредит Фінанс» ухвалу про відкриття провадження у справі, позовну заяву з додатками отримав 14 квітня 2022 року, що підтверджується зворотним повідомленням, яке повернулось до суду 19 квітня 2022 року. 23 травня 2022 року до суду надійшов відзив на позову заяву від відповідача ТОВ «Укр Кредит Фінанс». Вказаний відзив був залишений без розгляду, з огляду на наступне. В ухвалі про відкриття провадження у справі було зазначено, що відповідач має право подати відзив на позов (ст. 178 ЦПК України) разом з доказами, що підтверджують заперечення проти позову, у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання копії цієї ухвали.До відзиву додаються докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем, та документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. В разі ненадання відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Як зазначалось, ухвалу суду про відкриття провадження та позовну заяву з додатками відповідач отримав 14 квітня 2022 року, що підтверджується зворотним повідомленням. Отже, він мав право подати відзив на позовну заяву у строк до 29 квітня 2022 року включно. Поряд з цим відзив був надісланий суду лише 19 травня 2022 року, що підтверджується описом вкладення. Поряд з цим відзив не містить клопотання про поновлення пропущеного строку для подання відзиву, а також поважність причин пропуску такого строку. Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом. Згідно із частинами першою, другою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами. Відповідно до статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що відповідачем не було надано суду доказів поважності пропуску строку на подання відзиву на позов до суду, не подано клопотання про поновлення такого строку, суд з метою забезпечення змагальності сторін та рівних прав учасників справи щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, що встановлено статтею 12 ЦПК України, вважає, що поданий відзив необхідно залишити без розгляду. У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Сторони не подали заперечень щодо розгляду справи без виклику сторін. Дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи позовної заяви, проаналізувавши надані у справі докази, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, враховуючи таке. Позивач звернулась із позовом до суду та вказала, що у серпні 2021 року їй стало відомо про наявність постанови про звернення стягнення на кошти боржника та про наявність виконавчого провадження відносно неї. Пізніше вона дізналась про те, що виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого напису № 4699. Оскільки вона не погоджується із сумами заборгованості, як зазначені у виконавчому написі, просила суд визнати несправедливою суму боргу, зменшити її до 11800 грн та розстрочити суму боргу на рік. Судом встановлено, що 29 липня 2020 року між позивачкою [PERSON] та ТОВ «Укр Кредит Фінанс» був укладений кредитний договір «Стандарт» № 0448-6275. Факт укладання договору не заперечувалось позивачкою. Відповідно до умов договору позивачка отримала кредит у розмірі 10000 грн, строком на 14 днів, зі сплатою нарахованих відсотків в розмірі 2800 грн, термін платежу 11 серпня 2020 року, разом до сплати 12800 грн. Пунктом 4 договору було визначено, що протягом строку кредиту розмір процентів складає 2% від суми кредиту за кожен день користування. Проценти за користування кредитом нараховуються з першого дня перерахування позичальнику суми кредиту до закінчення визначеного кредитним договором строку, на який надається кредит. Річна відсоткова ставка 730%. Пунктом 6 договору визначено відповідальність позивачки, у випадку несвоєчасного повернення кредитних коштів. 1 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. вчинено виконавчий напис № 4699, відповідно до якого запропоновано звернути стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором № 0448-6275 від 29 липня 2020 року, на користь стягувача ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором за період з 12 серпня 2020 року по 12 травня 2021 року у розмірі 26800 грн, яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту 10000 грн та прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом у розмірі 16800 грн. Відповідно до постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Сіщука В.В. від 27 серпня 2021 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 4699 від 1 червня 2021 року. В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При цьому, вимоги частини другої статті 5 ЦПК України суд виключно до викладеної в позові вимоги може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону, а згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких провожиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів наведений у ст. 16 ЦК України. При цьому, власник порушеного права може скористатися не любим, а конкретним способом захисту свого права, який, як правило, прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Статтею 16 ЦК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18. Як зазначалось, у зв`язку із неналежним виконанням [PERSON] умов кредитного договору, кредитодавець звернувся до приватного нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Згідно зі статтею 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 87 ЗУ «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Згідно із статтею 90 ЗУ «Про нотаріат» стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Пунктом 1 частини першої статті 3 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів - виконавчих написів нотаріуса. Отже, виконавчий напис нотаріуса є самостійним виконавчим документом на рівні із судовими наказами та судовими рішення. Суд, відповідно до приписів ЦПК України не наділений повноваженнями вносити зміни до виконавчих написів нотаріуса, зокрема щодо розміру заборгованості, яка пропонується до стягнення з боржника. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Отже, у випадку незгоди із розміром заборгованості, яка зазначена у виконавчому написів або при встановлені певних порушень щодо процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів, враховуючи положення «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», позивач мала право звернутись до суду із позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім того, враховуючи доводи та мотиви позовної заяви, у випадку якщо позивачка вважає певні умови договору несправедливими та такими, що порушують її права споживача, вона не позбавлена права звернутись до суду із позовом про визнання недійсним кредитного договору чи окремих його частин. Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. Враховуючи викладене, суд доходить до висновку, що враховуючи підстави та предмет позову [PERSON] , позивачкою пред`явленні позовні вимоги, які не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки нею обрано неналежний спосіб захисту своїх прав. Щодо вимоги про розстрочку суми боргу на 1 рік, суд зазначає, що відповідно до приписів статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Статтею 33 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням. За заявою стягувача виконавець може відстрочити або розстрочити виконання рішення (крім судового рішення), за наявності обставин, передбачених частиною першою цієї статті, про що виносить відповідну постанову. Як встановлено судом, судове рішення за неналежне виконання умов кредитного договору від 29 липня 2020 року, укладеного між [PERSON] та відповідачем, не ухвалювалось, виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого напису нотаріуса, а отже суд не має повноважень в рамках вказаної справи на розстрочення виконання виконавчого напису нотаріуса. За таких обставин, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини справи, суд дійшов висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, а отже у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Верховний Суд у своїй постанові від 6 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 дійшов висновку, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. На підставі статті 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed