Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-22 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить: визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житлом в квартирі [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~На обгрунтування своїх позовних вимог зазначає, що вона є єдиним власником квартири [ADDRESS] . В належній їй квартирі зареєстрований відповідач по справі [PERSON] , який не проживає в ній вже більше двадцяти років. Будь-яких домовленостей з відповідачем стосовно збереження за ним права на житло у них не було. Відповідач вибув на інше місце проживання в Російську Федерацію. Факт його відсутності за місем реєстрації більше двадцяти років зможуть підтвердити свідки. Реєстрація відповідача у вищезгаданому будинку перешкоджає здійсненню права позивача як власника на володіння, користування та розпорядження майном, а також створює певні незручності матеріального характеру в частині оплати за комунальні послуги та оформлення субсидії. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді від 14.02.2022 року відкрито загальне позовне провадження по справі надано відповідачеві строк для подання відзиву, роз`яснено учасникам справи права та наслідки невчинення ними відповідних процесуальних дій, справу призначено до підготовчого засідання, в яке викликано учасників справи ( а.с. 9 10 ). \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] ,\~в судове\~засідання не\~з`явилася,\~направила на\~адресу суду\~заяву в\~якій \~просила розглядати\~ дану\~справу \~без \~її \~участі \~позовні вимоги\~підтримує повністю.\~ \~ \~ Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, відповідно до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України за адресою місця проживання , зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. З огляду на вищевикладене, з урахуванням приписів ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін за наявними у справі доказами та приймає рішення у підготовчому судовому засіданні, відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України, оскільки відповідач на даний час проживає на території Російської Федереції. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, надавши їм об`єктивну та неупереджену оцінку як кожному доказу окремо, так і сукупності доказів у їхньому взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку . Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 24.09.1998 року (а.с. 6 ). \~ \~ \~ \~Згідно копії Витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 177 від 02.02.2022 року за адресою [ADDRESS] , зареєстровані : [PERSON] , [INFO] , з 03.12.1985 року, [PERSON] , [INFO] , з 05.12.1989 року ( а.с. 7 ). \~ \~ \~ \~Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] є сином позивачки ( а.с. 12). Відповідно до довідки виданої старостою Першотравенського старостинського округу Новоград-Волинського району Житомирської області від 23.05.2022 року за вх.№166, відповідач [PERSON] , [INFO] , не проживає з 1992 року в квартирі [ADDRESS] . Даний факт письмовими підписами підтвердили [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 17). В сукупності вищевикладеного вбачається, що відповідач з моменту реєстрації місця проживання без поважних причин більше одного року не користуються житловою квартирою позивачки та відсутній там, ніякої участі в утриманні житла не приймає, особистих речей та речей повсякденного використання, які б належали відповідачу, в квартирі не має, що в свою чергу, свідчить про втрату ним інтересу щодо права на користування цим житлом. Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла, охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Стаття 47 Конституції України передбачає, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Водночас, ст. 41 Конституції України визначено, що закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.ст. 379, 380 ЦК України, об`єктом власності особи може бути, зокрема житло-житловий будинок. Положення ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України передбачають право власника використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України, право члена сім`ї власника будинку, який не є співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним з ним проживанням у цьому будинку. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Таким чином порушене право власника житла підлягає захисту шляхом визнання відповідача такою особою, що втратила право на користування цим житлом, що дасть можливість власнику житлового будинку зняти його з реєстрації місця проживання, в порядку визначеному Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Відповідно до ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Отже, належними та допустимими доказами підтверджено, що відповідач без поважної причини за адресою реєстрації місця проживання відсутній понад один рік. \~ \~ \~ \~З огляду на зазначене вище, суд задовольняє позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі ст. 141 ЦПК України та враховуючи думку позивачки, суд вважає необхідним судові витрати зі сплати судового збору в сумі 992 грн. 40 коп. покласти на позивачку, за її ж клопотанням. \~ \~ \~ \~На підставі наведеного,

Outcome: approved