Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 11 840 000 (одинадцять мільйонів вісімсот сорок тисяч) грн. 00 коп. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що [PERSON] видано розписку за його підписом, згідно якої відповідач позичив у позивача грошові кошти у розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) доларів США для будівництва житлового будинку та господарських споруд на земельних ділянках, що належать відповідачеві на праві власності та розташовані у [ADDRESS] та взяв на себе зобов`язання щодо повернення даних грошових коштів до 31.12.2017 року. 29.12.2017 року відповідачем за власним підписом видано розписку, згідно якої виконання зобов`язань щодо повернення грошових коштів за первісною розпискою від 29.11.2012 року у строк до 31.12.2017 року є неможливим, та взято на себе зобов`язання щодо повернення грошових коштів за розпискою у сумі 500 000 (п`ятсот тисяч) доларів США позивачу у строк до 31.12.2019 року. У разі неможливості повернення позики в повному обсязі відповідач зобов`язався виконати свої зобов`язання за рахунок нерухомого майна, що належить йому на праві власності, а саме: 1) земельної ділянки, кадастровий номер; 3221455300:02:005:0023 (Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ№ 402165); 2) земельної ділянки, кадастровий номер: 3221455300:02:005:0024 (Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЙ № 320377); 3) житлового будинку загальною площею 448, 4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень серія ЕАО№ 331328). Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 31.12.2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 02.03.2021 до суду надійшов відзиві віз відповідача, відповідно до якого останній визнав заявлені позовні вимоги в частині стягнення основного боргу та просить відмовити в частині стягнення з нього штрафних санкцій. 07.06.2021 представником позивача подано клопотання про залучення [PERSON] співвідповідачем у справі, оскільки, як вказує позивач, на момент отримання грошових коштів у борг від позивача за розпискою від 29.11.2012 перебували у шлюбі, то відповідно до положень ст. 61 Сімейного Кодексу, боргове зобов`язання виникло в обох із подружжя, оскільки договір укладався в інтересах сім`ї та отримані грошові кошти є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 12.08.2021 клопотання представника позивача задоволено та залучено [PERSON] в якості співвідповідача. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07.10.2021 відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову. 12.05.2022 до суду надійшла заява представника позивача [PERSON] , а також заява відповідача [PERSON] про розгляд справи за їх відсутності. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просить справу розглядати за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав частково та просить відмовити в частині стягнення штрафних санкцій. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Так, відповідно до розписки від 29.11.2012 року [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі 500 000 доларів США для будівництва житлового будинку та господарських споруд на земельних ділянках, що належать відповідачеві на праві власності та розташовані у [ADDRESS] та взяв на себе зобов`язання щодо повернення даних грошових коштів до 31.12.2017 року. 29.12.2017 року відповідачем складено розписку, згідно якої виконання зобов`язань щодо повернення грошових коштів за первісною розпискою від 29.11.2012 року у строк до 31.12.2017 року є неможливим, та зобов`язувався повернути грошові кошти за розпискою у сумі 500 000 (п`ятсот тисяч) доларів США позивачу у строк до 31.12.2019 року. У разі неможливості повернення позики в повному обсязі відповідач зобов`язався виконати свої зобов`язання за рахунок нерухомого майна, що належить йому на праві власності, а саме: 1) земельної ділянки, кадастровий номер; 3221455300:02:005:0023 (Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ№ 402165); 2) земельної ділянки, кадастровий номер: 3221455300:02:005:0024 (Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЙ № 320377); 3) житлового будинку загальною площею 448, 4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень серія ЕАО№ 331328). Встановлено, що взяті на себе зобов`язання за договором позики відповідач [PERSON] у встановлений договором строк не виконав. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною другою ст. 1047 ЦК України декларовано, що на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79 цс 14 зазначено, що відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що в разі якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і сплата неустойки. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, як визначено ч. 1 ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Як встановлено судом, заборгованість [PERSON] за договором позики від 29.11.2012 року становить 500 000 доларів США, що станом на 31.12.2019, тобто на дату коли зобов`язання повинно було бути виконаним, за офіційним курсом Національного Банку України становить 11 840 000 грн. Згідно із частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Аналогічна правова позиція викладена Верховний Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-539цс16. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги факт невиконання боржником своїх боргових зобов`язань за договором позики, суд вважає, що підлягає стягненню із відповідачів солідарно на користь позивача підлягає заборгованість за договором позики від 29.11.2012 року в загальній сумі 11 840 000 грн., оскільки договір було укладено в інтересах сім`ї. Щодо стягнення з відповідачів трьох процентів річних від простроченої суми боргу суд зазначає наступне. Частиною першою ст. 1050 ЦК України передбачено, що в разі якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналізуючи наведені норми, беручи до уваги правову природу трьох процентів річних, передбачених ст.625 ЦПК України, як особливої міри відповідальності, суд приходить до переконання, що з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача три відсотки річних обчислені із суми боргу, вираженої у національній валюті. Індекс інфляції за весь час прострочення розраховується наступним чином: 11 840 000,00 грн. (сума простроченого зобов`язання) помножити на 102.72 (сукупний індекс інфляції) розділити на 100 та відняти 11 840 000, 00 грн. (сума простроченого зобов`язання), що дорівнює 322 048, 00 грн. (триста двадцять дві тисячі сорок вісім гривень нуль копійок). Три відсотки річних розраховуються наступним чином: 11 840 000, 00 грн. (сума простроченого зобов`язання) помножити на 3 відсотки річних, помножити на 332 (кількість днів простроченого зобов`язання) розділити на 365 та розділити на 100, що дорівнює 322 205, 94 грн. (триста двадцять дві тисячі двісті п`ять копійок дев`яносто чотири копійки). Крім цього, в силу вимог ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути 10 510,00 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved