Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся в суд з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідачки на його користь грошові кошти за договором позики, відповідно до розписки від 16.11.2018 року в розмірі 195000 грн, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1950 грн.. В обгрунтування позову позивач зазначає, що 16.11.2018 року, він уклав з відповідачкою, [PERSON] , договір позики, згідно якого позичив останній 195000 грн. Факт отримання відповідачкою грошових коштів підтверджено власноручно складено борговою розпискою від 16.11.2018 року, яка була підписана в присутності двох свідків, [PERSON] та [PERSON] .. У вказаній розписці було обумовлено порядок та умови повернення [PERSON] грошових коштів. Остання зобов`язалася повернути кошти в розмірі 195000 грн. до 01.01.2019 року. Проте, по закінченню погоджених строків у розписці, відповідачка так і не повернула позивачу кошти, чим порушила взяті на себе зобов`язання. На неодноразові вимоги позивача повернути кошти відповідачка не реагує, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Дана позовна заява надійшла до суду 07.08.2020 року та відповідно до автоматизованого розподілу судових справ між суддями була передана на розгляд судді Хмель Р.В.. Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області було відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання. 01.09.2020 року, від відповідача надійшло клопотання про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, яке ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області було задоволено та призначено підготовче судове засідання. 20.10.2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якій остання просила у задоволенні позову відмовити, посилаючись на наступні обставини. 16.11.2018 року відповідачка була викликана [PERSON] до його кабінету, в приміщенні магазину «Люкс маркет», де разом з ним знаходився [PERSON] . В наказному тоні вони повідомили, що в магазині виявлена нестача та звинуватили в ній її, при цьому документів в підтвердження цього не надали, а лише повідомили, що з магазину зникли різні прикраси за її вини. [PERSON] разом з [PERSON] силоміць забрали в відповідачки телефон і зачинили двері кабінету, при цьому вона не мала можливості подзвонити ані батькам, ані в поліцію, ані покликати на допомогу. Відповідачка зазначає, що останні на неї кричали, погрожували фізичною розправою та психологічно тиснули, запевняючи, що посадять її в тюрму та про здійснену нею крадіжку дізнаються всі родичі та друзі. Відповідачка, в поданому нею відзиві стверджує, що вона в той час перебувала в шоковому та психологічно безпорадному стані, внаслідок чого позивач, разом з [PERSON] змусили її підписати розписки про те, що нібито вона взяла товар з магазину на суму 62227,00 грн. та 133000,00 грн., при чому, кількість та найменування товару їй диктували під диктовку. Крім того, [PERSON] стверджує, що в розписках не зазначені, конкретні марки та назви товару, їх маркерування, проби й інші ознаки, необхідні для ювелірних виробів. Після їх написання, позивач разом з [PERSON] почали залякувати відповідачку тим, що тепер зможуть посадити її до в`язниці за крадіжку. Потім, повідомили її, що оскільки вона винна [PERSON] грошові кошти. у загальному розмірі 195 000,00 грн., вона мусить написати іншу розписку, але вже про нібито отриману вказану суму в позику. Як зазначає відповідачка у відзиві, [PERSON] багата та впливова особа в районі, має зв`язки в правоохоронних органах району та області, тому вона сприйняла його погрози серйозно. В поданому відзиві запевняє, що ніякого товару (прикрас) вона з магазину не брала та грошових коштів у [PERSON] , у розмірі 195000,00 вона фактично не отримувала. Розписка про отримання нею у [PERSON] позики, в розмірі 195000,00 грн. - є недійсною та фактично фіктивним правочином, що не створював правових наслідків, отриманим з метою прикриття нестачі, що начебто сталася в магазині на суму такої «нестачі». Відповідачка, стверджує, що [PERSON] шантажує її і вимагає гроші. Також, [PERSON] , зазначає, що коли вона вже написала розписки, [PERSON] покликав до кабінету продавця з магазину « [INFO] » [PERSON] , де останній, не знаючи в чому справа, оскільки є працівником іншого магазину, прийшов і розписався в якості свідка в написаних відповідачкою розписках. [PERSON] , стверджує, що всі розписки написані нею і які знаходяться у [PERSON] написані нею під психологічним та фізичним тиском, примусом і погрозами зі сторони [PERSON] та [PERSON] та не відображають реальних подій, містять цілковиту неправду, вчинені без наміру створення правових наслідків, які обумовлені цим правочином, без фактичного отримання позивачкою будь-яких грошових коштів чи майна від [PERSON] та не мають юридичної сили. [PERSON] , вказала, що нею, спільно з матір`ю [PERSON] та батьком [PERSON] , 02.09.2020 було подано заяву про вчинення [PERSON] відносно них кримінального правопорушення передбаченого ст.189 КК України (вимагання). 05.10.2020 року ухвалою слідчого судді Бершадського районного суду Вінницької області було зобов`язано Бершадський ВП ГУНП у Вінницькій обл. внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] від 02.09.2020. 15.10.2020 року, відповідачкою до Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області було надіслано запит про отримання витягу з ЄРДР щодо внесення відомостей до нього по їхній заяві, проте інформації щодо внесення відомостей по заяві про злочин від 02.09.20 відповідачці не надано. Також у поданому відзиві відповідач стверджує, що [PERSON] погрожував її батькам, застосовував до них психологічний тиск та скориставшись їх батьківськими почуттями та страхом за дитину, вимагав від них віддати за неї "борг" якого не існує. Оскільки розписка на суму 195000,00 є фіктивною , складеною проти волі відповідачки, внаслідок застосування до неї психологічного тиску, а тому на думку відповідачки така розписка від 16.11.2018 року на суму 195000,00 грн. є недійсним правочином, а тому вона просить у задоволенні позову відмовити. Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 26.10.2020 року було задоволено клопотання відповідача та зупинено провадження у даній цивільній справі до набрання законної сили судовим рішенням в цивільній справі №126/2324/20. Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 25.08.2021 року було поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 28.04.2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивач, [PERSON] , в судовому засідання поданий ним позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач, [PERSON] , просила в задоволенні позову відмовити. Всебічно вивчивши обставини справи, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 16.11.2018 року [PERSON] склала розписку, за якою зобов`язалася повернути [PERSON] отримані в позику 195 000 гривень до 01.01.2019 року, уклавши таким чином договір позики. Цей факт сторони в судовому засіданні не заперечили. Свої зобов`язання по поверненню позики [PERSON] не виконала, про що свідчить наявність у [PERSON] боргового документа, а саме оригіналу вищевказаної розписки. Водночас [PERSON] не заперечує написання нею боргової розписки, однак заперечує сам факт отримання коштів від [PERSON] та вказує на те, що така розписка написана нею під його тиском. Крім того, позивачем в якості доказу укладення договору позики з відповідачкою було надано ще дві розписки, датовані 16.11.2018 року, в яких перелічено наявні за [PERSON] борги за придбані товари на суму 62 227 грн та 133000 грн. За клопотання відповідача, в судовому засідання, в якості свідка було допитано [PERSON] , який надав суду покази, в яких вказав, що три роки тому, ним було складено список заборгованостей за відповідачкою по відділах магазину, який належить позивачу. Також свідок вказав, що був присутній під час того, як відповідачка з метою погашення заборгованостей, попросила у позивача в борг кошти, на що останній надав [PERSON] такі кошти та про що нею була написана відповідно власноручно розписка. Надаючи покази свідок відмітив, що ніякого ні психологічного, ні фізичного тиску на відповідачку з боку позивача під час написання нею розписки не було. Вирішуючи даний спір в межах заявлених вимог, суд виходить з наступного. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу (ЦК) України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК). За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно частини третьої статті 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частини другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Зазначений правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі справа № 393/104/18, провадження № 61-10907св19. Згідно наявної в матеріалах справи копії розписки відповідач [PERSON] підтвердила, що грошові кошти нею отримані, а також міститься зобов`язання останньої про їх повернення у визначені в розписці строки. Таким чином, зазначена розписка підтверджує існування між сторонами зобов`язань, які виникають із договору позики. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказів відсутності заборгованості відповідача перед позивачем або недійсності розписки матеріали справи не містять. Крім того, судом встановлено, що рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 02.08.2021 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання правочину недійсним було відмовлено, яке постановою Вінницького апеляційного суду Вінницької області від 07.10.2021 року було залишено без змін. Зазначені обставини в силу ст.82 ч.4 ЦПК України мають для суду преюдиційне значення. З урахуванням наведених норм та з огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимоги позивача та стягнення з відповідача на його користь суми боргу за договором позики в розмірі 195000 грн. Щодо розподілу судових витрат по справі, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати зі сплати судового збору, в розмірі 1950 грн.

Outcome: approved