Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-26 00:00:00

Позивач АТ «Полтаваобленерго» звернулося до суду з позовом, де просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ «Полтаваобленерго» заборгованість за послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в сумі 24249 грн. 68 коп., індекс інфляції у розмірі 2043 грн. 08 коп., 3 % річних від простроченої суми в розмірі 861 грн. 32 коп. та судовий збір у розмірі 2270 грн. На обґрунтування позову зазначив, що відповідач [PERSON] є споживачем послуг з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою [ADDRESS] по о/р № 129576, які надавалися Кременчуцькою філією АТ «Полтаваобленерго». Позивач надавав відповідачу послуги з теплопостачання в повному обсязі, у відповідності до якісних показників згідно вимог нормативно-технічних документів. Однак відповідач, грубо порушуючи норми чинного законодавства, не здійснював своєчасної оплати одержаних послуг, в результаті чого станом на 01.07.2021 заборгованість за послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, спожиті в період з вересня 2016 року по квітень 2019 року, становить 24249 грн. 68 коп., із них за послугу централізоване опалення 14073 грн. 32 коп., за послугу централізоване постачання гарячої води у сумі 10176 грн. 36 коп. Крім того,\~відповідно до\~ст.\~625\~ЦК України\~відповідачу нараховані\~інфляційні втрати\~в сумі\~2043\~грн.\~08\~коп.,\~3%\~річних у\~розмірі 861\~грн.\~32\~коп. З урахуванням викладеного просив позовні вимоги задовольнити. Відзиву на позов відповідач [PERSON] не подавала. Представник позивача АТ «Полтаваобленерго» Дятлова М.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позов не визнали, просили відмовити в задоволені позову. Вказали, що відповідач не має ніякого відношення до боргу. У квартирі, де виникла заборгованість [ADDRESS] , - вона ніколи зареєстрована не була та не була споживачем послуг, які надавало АТ «Полтаваобленерго». У квартирі проживав її колишній чоловік, лише після його смерті, у травні 2020 року, тобто поза періодом, за який виникла заборгованість, власником квартири став їх спільний син, [PERSON] , [INFO] . Особовий рахунок вона оформила на себе після набуття права власності на квартиру сином, оскільки її син є неповнолітнім, хоча і має дохід. Позивач просить стягнути з неї борг за період з вересня 2016 по квітень 2019, тобто за період, коли ні вона, ні її син послуг фактично не отримували. Також вважають, що позивач втратив право вимагати стягнення заборгованості, оскільки пропустив строк позовної давності. Суд, вислухавши сторони, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.ст.\~12,\~18\~ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлено, що позивач надавав за адресою: [ADDRESS] послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Спірні відносини, що виникли у процесі надання споживачам послуг з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, у період з вересня 2016 року по квітень 2019 року регулювалися Законом України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» 1875-IV від 24.06.2004. Згідно п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 1875-IV від 24.06.2004 споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно зі статтею 13 Конституції України власність зобов`язує. Вказана норма кореспондується зі статтею 322 ЦК України, відповідно до якої власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми. Отже, що споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Власник квартири зобов`язаний нести витрати з її утримання, у тому числі оплачувати комунальні послуги, незалежно від того, проживає він у належній йому квартирі чи ні, якщо він в установленому порядку не відмовився від надання таких послуг. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується доказами відповідач [PERSON] за адресою, за якою надавалися послуги позивачем, а саме: [ADDRESS] , у період, за який виникла заборгованість, не була зареєстрована та не проживала, а також не була власником нерухомого майна. Згідно довідки Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 17944 від 22.07.2020 [PERSON] значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] з 06.12.1989 року по теперішній час. Тобто, позивачем не доведено, що відповідачка була споживачем послуг за вказаною адресою та фактично отримувала їх у період з вересня 2016 року по квітень 2019 року. Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира [ADDRESS] , зареєстрована на праві власності за [PERSON] з 20.05.2020 року на підставі свідоцтва про право власності, виданого 15.05.2020 Департаментом житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, тобто набута [PERSON] в порядку приватизації після періоду, у який виникла заборгованість, а не шляхом набуття у спадок. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечує, що переоформлювала на своє ім`я особовий рахунок у зв`язку з набуттям сином, [PERSON] , який є неповнолітнім, права власності на квартиру у травні 2020 року в порядку приватизації. Письмових доказів того, що власник квартири [PERSON] є неповнолітнім сином відповідачки суду також не надано, але сторонами цей факт визнається. Відповідачкою визнається, що у квартирі [ADDRESS] її неповнолітній син, [PERSON] , був зареєстрований як проживаючий на момент смерті його батька, наймача квартири, разом з цим заперечується, що вона чи її син були споживачами послуг у період з вересня 2016 року по квітень 2019 року. Доказів того, що неповнолітній [PERSON] був зареєстрованим у квартирі [ADDRESS] у період, коли виникла заборгованість, та фактично був споживачем послуг, матеріали справи також не містять. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому позивач самостійно визначає предмет та підставу позову та обґрунтовує в позовній заяві, в чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Суд зазначає, що як в ухвалі про відкриття провадження, пам`ятці про права, так і в судовому засіданні ним роз`яснювався обов`язок кожної сторони довести обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, право заявляти клопотання та клопотати про витребування доказів, а також наслідки неподання доказів суду, право позивача зміни предмета або підставу позову. Оскільки позивачем не доведено, що [PERSON] порушила його права та є належним відповідачем у справі, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed