Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-05 00:00:00

У вересні 2021 року Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий альянс» звернулося до Деснянського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] про стягнення грошових коштів в сумі 6555,17 грн. Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, посилається на те, що 27.05.2019 між Приватним акціонерним товариством «Європейський страховий альянс» та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією автотранспортного засобу № 44703, відповідно до умов якого страховик зобов`язувався відшкодувати збитки, що могли настати у зв`язку з пошкодженням, знищенням чи втратою автомобіля Мазда, д.н. [NUMBER] . 01.05.2020 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля під керуванням [PERSON] , та автомобіля Шкода, д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Відповідно до постанови Вишгородського районного суду Київської області від 25.05.2020 відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. У заяві про виплату страхового відшкодування від 04.05.2020 страхувальник просив належну йому суму страхового відшкодування в разі визнання випадку страховим виплатити на СТО за реквізитами. Згідно з рахунком СТО від 12.05.2020 вартість відновлювального ремонту склала 39520,00 грн. При цьому, цивільно-правова відповідальність відповідача станом на дату ДТП була забезпечена в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ВУСО», поліс серії АО № 3027394. Позивач звертає увагу суду, що він та ПрАТ «СК «ВУСО» є членами Угоди про пряме врегулювання збитків. [PERSON] , як страхувальник згідно з Полісом серії АО № 3499473, скористалась своїм правом звернутися для врегулювання страхового випадку до страхової компанії, з якою укладено Поліс, та яка є учасником системи прямого врегулювання збитків, тобто до Позивача. Таким чином, даний страховий випадок частково був врегульований на підставі Угоди про пряме врегулювання збитків, а саме: частину страхового відшкодування в сумі, що відповідає розрахованому обсягу шкоди, завданої ТЗ Мазда, відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», було сплачено Страхувальнику на умовах Полісу винуватця ДТП. Тобто, позивач від імені страховика відповідача, здійснив виплату страхового відшкодування потерпілій особі (страхувальнику) у розмірі 32964,83 грн. згідно з вказаним Законом та Положенням про пряме врегулювання збитків, а саме з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (ст. 29 Закону). При цьому, враховуючи умови договору добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземних транспортних засобів, при визначенні розміру страхового відшкодування фізичний знос деталей ТЗ - не враховується (п. 5.1.7 розділу 5 частини 1 Договору страхування № 44703 від 27.05.2019, тому доплата страхового відшкодування у розмірі 6555,17 була перерахована страхувальнику відповідно до вимог чинного Договору страхування та Заяви страхувальника від 04.05.2020. Позивач вказує, що відповідач, як безпосередньо винна особа у ДТП, зобов`язаний відшкодувати Приватному акціонерному товариству «Європейський страховий альянс» рiзницю між вартістю відновлювального ремонту та виплатою в порядку прямого врегулювання збитків з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу у розмірі 6555,17 грн. (39520 грн. (вартість відновлювального ремонту) - 32964,83 грн. (виплата по програмі прямого врегулювання). Позивач із метою досудового врегулювання спору 28.09.2020 звернувся до відповідача із претензією за вих. № 3300/8, однак лист повернувся позивачу у зв`язку із закінчення терміну зберігання листа у відділенні Укрпошти. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25 листопада 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку суброгації та відкрито провадження у справі. Постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 13 січня 2022 року. 17.12.2021 від відповідача до суду надійшов відзив, в якому він просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом, та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Як вбачається зі звіту про визначення вартості матеріального збитку вiд 20.05.2020 № 37/20 вартість матеріального збитку з урахуванням зносу складає 37 414,88 грн. Отже, страховик відповідача зобов`язаний сплатити позивачу суму 37 414,88 грн., яка підтверджується звітом. Також відповідач вказує, що у розрахунку суми страхового відшкодування страховий акт № 863/20/50/TP25/00/8 у п. 7 відсутні суми щодо зменшення вартості деталей, що замінюються при ремонті у зв`язку з їх зносом. Позивачем не надано розрахунку коефіцієнта фізичного зносу деталей транспортного засобу. З огляду на це відповідачу не зрозуміло, яким чином позивач розрахував коефіцієнт фізичного зносу деталей транспортного засобу та чому саме ця сума складає 6555,17 грн. Відповідач вказує, що позивачем не підтверджено належними доказами факт виплати ПрАТ «СК «ВУСО» шкоди саме за цим страховим випадком, чи дійсно страховик відповідача сплатив саме цю суму у розмірі 32964,83 грн., а не іншу. 05.01.2022 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник просить стягнути 6228,99 грн., вказуючи, що позивач та страхувальник, як потерпіла особа у ДТП, в рамках прямого врегулювання збитків, у Заяві про страхове відшкодування від 28.05.2020 узгодили розмір страхового відшкодування та порядок його визначення. Згідно з рахунком СТО від 12.05.2020 вартість відновлювального ремонту склала 39520,00 грн. Позивач, як страховик цивільно-правової відповідальності потерпілої особи, в порядку прямого врегулювання збитку, відшкодовує потерпілій особі лише витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, в порядку прямого врегулювання збитків. Враховуючи бажання страхувальника частково врегулювати страховий випадок в порядку прямого врегулювання збитків, а частково на підставі договору добровільного страхування наземного транспортного засобу, Позивач здійснив виплату страхового відшкодування двома способами: 1) 05.06.2020 та 11.06.2020 в порядку прямого врегулювання збитків у розмірі 32 964,83 грн. (вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу); 2) 16.06.2020 на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту у розмірі 6555,37 грн. (вартість коефіцієнту фізичного зносу Т3). Як вбачається зі свідоцтва про реєстрацію застрахованого ТЗ, транспортний засіб Мазда, д.н. [NUMBER] , 2012 року випуску, тобто на момент ДТП застрахований ТЗ експлуатувався більше 8 років, що дало підстави застосовувати та розрахувати коефіцієнт фізичного зносу, який було визначено суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] у розмірі 0,5058 (стор. 12 Звіту). Для надання розрахунку вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу на підставі Рахунку СТО та Акту здачі-прийняття робіт (надання послуг). Позивач звернувся із запитом до суб`єкта оціночної діяльності [PERSON] . Згідно з розрахунком, наданим суб`єктом оціночної діяльності, вартість відновлювального ремонту ТЗ Мазда з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу на підставі Рахунку СТО та Акту здачі-прийняття робіт склала не 32964,83 грн., а 33291,01 грн., тому з відповідача має бути стягнуто на 326,18 грн. менше, ніж визначено у ціні позову, що складатиме 6228,99 грн. (39520 грн. (вартість відновлювального ремонту) - 33291,01 грн. (вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу на підставі Рахунку СТО та Акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) згідно з розрахунком оцінювача). Відповідач же помилково посилається на Звіт позивача та зазначає, що згідно зі Звітом № 37/20 від 20.05.2020 вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 37414,88 грн., а тому, на його думку, в порядку прямого врегулювання збитку мало бути відшкодовано саме 37414,88 грн. Як вбачається зі змісту заявлених позовних вимог та обставин справи, розмір позовних вимог було визначено позивачем не на підставі Звіту від 20.05.2020, а на підставі Рахунку СТО від 12.05.2020 та Акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 22.06.2020, що підтверджує фактичне виконання ремонтних робіт. Тому, на виконання умов Договору страхування та відповідно до Заяви страхувальника позивач здійснив виплату страхового відшкодування саме на підставі рахунку СТО у розмірі 39520,00 грн., а не на підставі Звіту. Оскільки Позивач проводив виплату страхового відшкодування на підставі Рахунку СТО та Акту здачі-прийняття робіт, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (далі - Сврз), склала 32964,83 грн., проте Позивач бере за основу наданий розрахунок оцінювача, де Сврз складає 33291,01 грн. Тобто, в даному випадку коефіцієнт фізичного зносу застосовується саме до Рахунку СТО та Акту здачі-прийняття робіт, внаслідок якого вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 33291,01 грн., а не береться дане значення із Звіту, як помилково зазначено Відповідачем. У відповіді на відзив позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на правові позиції Верховного Суду, викладені в постановах від 25.07.2018 у справі № 922/4013/17, від 07.02.2019 у справі № 645/3746/16, від 04.03.2020 у справі № 331/6395/18, від 11.03.2020 у справі № 754/5129/15-ц. 11.01.2022 та 13.01.2022 від представника позивача надійшли заяви про проведення судового засідання за відсутності представника позивача. Судове засідання 13.01.2022 відкладено на 15.03.2022 для надання можливості відповідачу ознайомитися з відповіддю на відзив. Розгляд справи 15.03.2022 не відбувся. Наступне судове засідання призначено на 06.06.2022. У судове засідання 06.06.2022 відповідач з`явився, просив суд відмовити у задоволені позову з підстав, викладених у відзиві. Представник позивача до суду не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд встановив таке. З матеріалів справи вбачається, що 27.05.2019 між Приватним акціонерним товариством «Європейський страховий альянс» та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією автотранспортного засобу № 44703, відповідно до умов якого страховик зобов`язався відшкодувати збитки, що могли настати у зв`язку з пошкодженням, знищенням чи втратою автомобіля Мазда, д.н. [NUMBER] . Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 25.05.2020 у справі № 363/1782/20 встановлено, що 01.05.2020 о 14 годині 00 хвилин в смт. Димер по вул. Володимирська, 34, а/д Вишгород-Димер-Сухолуччя, водій [PERSON] , керуючи автомобілем «SKODA RAPID», д.н.з. [NUMBER] , залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, яка склалася, не дотримався дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «MAZDА», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, потерпілих немає. Вищевказаною постановою суду [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Страхувальник - [PERSON] - звернулася до позивача з повідомленням про подію з транспортним засобом та заявою про виплату страхового відшкодування від 06.05.2020 № 863/20, при цьому застрахована особа підтвердила свою згоду на виплату страхового відшкодування на рахунок СТО. Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку № 37/20 від 20.05.2020, складеного СПД [PERSON] , вартість матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу «MAZDА», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди станом на 01.05.2020 складає 37 414,88 грн. Водночас, згідно з рахунком ФОП [PERSON] № 058/04 від 12.05.2020 вартість ремонту транспортного засобу «MAZDА», д.н.з. [NUMBER] , склала 39 520,00 грн. На підставі Висновку щодо розміру заподіяної шкоди від 27.05.2020 (страховий акт № 863/20/20ТР25/00/8), розрахунку суми страхового відшкодування (страховий акт № 863/20/20ТР25/00/8) та страхового акту № 863/20/20ТР25/00/8 від 01.06.2020, позивачем визначено розмір заподіяної шкоди в сумі 39 520,00 грн. (при цьому частина страхового відшкодування в розмірі 32964,83 грн. сплачено за договором ОСЦВВНТЗ за програмою прямого врегулювання, а решта 6555,17 грн. становить страхову виплату за договором страхування транспортного засобу № 44703 від 27.05.2019) (а.с. 36-38). Також в матеріалах справи міститься Висновок щодо розміру заподіяної шкоди (страховий акт № 756/20/50/ЦВ04/08) від 27.05.2020 та розрахунок суми страхового відшкодування (страховий акт № 756/20/50/ЦВ04/08) та страховий акт про «Пряме врегулювання збитку» № 756/20/50/ЦВ04/08 від 01.06.2020, за якими вартість відновлювального ремонту т.з. «MAZDА», д.н.з. [NUMBER] становить 39520,00 грн., зменшення вартості деталей, що замінюються при ремонті у зв`язку з їх зносом - 6555,17 грн.; сума страхового відшкодування - 32 964,83 грн., які підлягають сплаті шляхом перерахування на р/р ФОП [PERSON] згідно з рахунком № 058/04 від 12.05.2020 (а.с. 76-78). Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент вчинення ДТП була забезпечена згідно з полісом № АО/3027394 в ПрАТ СК «ВУСО». Позивач та ПрАТ СК «ВУСО» є членами Угоди про пряме врегулювання збитків, у зв`язку з чим позивач здійснив виплату страхового відшкодування в порядку прямого врегулювання збитків на суму 32 964,83 грн., як передбачено умовами Угоди, а саме платіжним дорученням № 3177 від 05.06.2020 на суму 10 000,00 грн. та платіжним дорученням № 3183 від 11.06.2020 на суму 22 964,83 грн. за страховим актом № 756/20 (а.с. 85, 86). Окрім того, позивач перерахував страхове відшкодування платіжним дорученням № 747 від 16.06.2020 на суму 6 555,17 грн. за страховим актом № 863/20 (а.с. 45). Всього позивачем перераховано страхового відшкодування на суму 39520,00 грн. Позивач звернувся до відповідача з претензією від 28.09.2020 № 3300/8, в якій просив здійснити виплату в сумі 6555,17 грн. (39 520,00 грн. - 32 964,83 грн., тобто різницю між завданою шкодою та виплатою страхової компанії), однак відповідач кошти не сплатив, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно зі ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. За приписами ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Матеріалами справи підтверджується завдання шкоди відповідачем. Відповідно до преамбули Положення про пряме врегулювання збитків, затвердженого протоколом Президії МТСБУ № 376/2016 від 10.03.2016, це положення є внутрішнім нормативним документом Моторного (транспортного) страхового бюро України та встановлює порядок взаємодії страховиків-членів МТСБУ для забезпечення впровадження процесу прямого врегулювання збитків у Україні. У п. 1.1 Положення про пряме врегулювання збитків визначено поняття прямого врегулювання збитків, під яким розуміється «виконання страховиком, який застрахував цивільно-правову відповідальність потерпілого, обов`язків страховика, який застрахував цивільно-правову відповідальність відповідальної особи за скоєння дорожньо-транспортної пригоди, у частині відшкодування шкоди, пов`язаної з пошкодженням або фізичним знищенням транспортного засобу потерпілого». Згідно з вимогами п. 2. 1 Положення про пряме врегулювання збитків при прямому врегулюванні збитків страховик потерпілого організовує проведення страхової виплати потерпілому в ДТП, з яким такий Страховик уклав договір ОСЦПВВНТЗ, який є чинним на момент ДТП. Така система не вимагає від страхувальника укладання додаткових договорів страхування, крім договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладеного з страховиком - учасником системи ПВЗ. Зазначена угода була підписана, в тому числі позивачем та страхувальником відповідача. Відповідно до положень статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Тобто, Позивач, як страховик цивільно-правової відповідальності Потерпілої особи, в порядку прямого врегулювання збитку, відшкодовує потерпілій особі (Страхувальнику) лише витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, в порядку прямого врегулювання збитків. У рамках прямого врегулювання та з врахуванням ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач на підставі розрахунку суми страхового відшкодування та страхового акту про «пряме врегулювання» збитку №756/20/50/ЦВ04/08 від 01.06.2020, за якими сума страхового відшкодування становить 32 964,83 грн., яке виплачено постраждалій особі на рахунок СТО, а саме 10 000,00 грн. за платіжним дорученням № 3177 від 05.06.2020, 22 964,83 грн. за платіжним дорученням №3183 від 11.06.2020. На підставі викладеного, доводи відповідача щодо відсутності належних доказів про виплату ПрАТ «СК «ВУСО» шкоди саме за цим страховим випадком суд вважає необґрунтованими. Слід зазначити, що згідно з рахунком СТО № 058/04 від 12.05.2020 на загальну суму ремонту 39 520,00 грн. (а.с. 34) Позивач також перерахував на рахунок СТО 6 555,17 грн. (39 520,00 грн. - 32 964,83 грн.) що підтверджується платіжним дорученням № 747 від 16.06.2020, за стягненням якої позивач і звернувся до суду з позовом. Таким чином, підтвердженням проведених виплат є платіжні доручення, а підтвердженням факту проведення ремонтних робіт на СТО є Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 22.06.2020 (а.с. 35). Статтею 1191 ЦК України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Аналогічну позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 31.05.2017 у справі № 6-2969цс16 року, де зазначено, що з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника (зокрема, винуватця ДТП) покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність. У даній постанові зазначено, що, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування завданої потерпілому шкоди, то страховик, який виплатив страхове відшкодування, на підставі статті 1194 ЦК України має право звернутися безпосередньо до страхувальника з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 754/1114/15-ц, одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. У постанові Верховного Суду від 04.03.2020 у справі № 331/6395/18 зазначається, що «на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема, правила відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені у статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з пунктом 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, страховик відповідача за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена у порядку, встановленому законом. Згідно зі статтями 29, 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції та Фонду державного майна від 24.11.2003 №142/5/2092). Якщо для відновлення пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу. Разом з тим, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди не врахували, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. Якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то у такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, у загальному порядку. З указаного вбачається, що, ухвалюючи оскаржувані судові рішення про відшкодування майнової шкоди, завданої пошкодженням автомобіля, суди з огляду на підстави та зміст позовних вимог не врахували принцип повного відшкодування шкоди». Також у постанові Верховного Суду від 11.03.2020 у справі № 754/5129/15-ц йдеться про те, що «розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. Установивши, що виплачений позивачеві розмір страхового відшкодування не покривав реальної вартості відновлювального ремонту автомобіля, суд першої інстанцій дійшов правильного висновку про те, що різниця невідшкодованої позивачу суми збитків підлягає стягненню з винної особи». Отже, Верховний Суд під час розгляду подібних справ дійшов висновку, що обсяг відповідальності страховика відповідальної особи (страховика потерпілої особи, якщо страховий випадок врегульовано згідно з Положенням про ПВЗ) обмежений вимогами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на відміну від особи, яка завдала шкоду, а тому різниця невідшкодованої позивачу суми збитків має бути відшкодована саме винуватцем ДТП. Згідно із статтею 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Тобто, розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент ДТП або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У постанові Верховного Суду від 09.10.2019 у справі № 649/384/16-ц зазначено, що «положеннями Закону України «Про страхування» та ЦК України не встановлено обов`язку страховика при розрахунку розміру страхового відшкодування застосовувати коефіцієнт фізичного зносу щодо вартості пошкоджених деталей, які підлягають заміні. При цьому, предметом спору у цій справі є не стягнення матеріального збитку, визначеного відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, який завдано особі, а саме відшкодування шкоди у вигляді понесених витрат на відновлення транспортного засобу, які були перераховані, тобто реальних збитків, які відповідно до вимог частини другої статті 1192 ЦК України підлягають відшкодуванню у повному обсязі. Законодавець розмежовує поняття «вартість відновлювального ремонту» та «матеріальний збиток, завданий унаслідок ДТП». Відповідальність винуватця ДТП за завдану шкоду обмежується реальним розміром збитків та у випадку відновлення транспортного засобу можуть відповідати вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу». Відповідно до п. 1.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 142/5/2092 від 24.11.2003 (далі - Методика), вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин. Відповідно до вимог п. 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою: Сврз = Ср + См + Сс х (1 - Ез), де: Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн.; См - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн.; Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн.; Ез - коефіцієнт фізичного зносу. Згідно з п. 7.38 Методики значення коефіцієнту фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ. Як вбачається зі свідоцтва про реєстрацію застрахованого ТЗ, транспортний засіб Мазда, д.н. [NUMBER] , 2012 року випуску, тобто на момент ДТП застрахований ТЗ експлуатувався більше 8 років, що дало підстави застосовувати та розрахувати коефіцієнт фізичного зносу, який було визначено суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] у розмірі 0,5058 (стор. 12 Звіту). Для надання розрахунку вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу на підставі Рахунку СТО та Акту здачі-прийняття робіт (надання послуг), позивач звернувся із запитом до суб`єкта оціночної діяльності [PERSON] . Згідно з розрахунком, наданим суб`єктом оціночної діяльності, вартість відновлювального ремонту ТЗ Мазда становить 54288,37 грн., вартість відновлювального ремонту ТЗ Мазда з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 37414,88 грн. Водночас позивач у відповіді на відзив вказує, що вартість відновлювального ремонту ТЗ Мазда з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу на підставі Рахунку СТО та Акту здачі-прийняття робіт склала не 32964,83 грн., а 33 291,01 грн., тому з Відповідача має бути стягнуто на 326,18 грн. менше, ніж визначено у ціні позову, що складатиме 6228,99 грн. (39520 грн. (вартість відновлювального ремонту) - 33291,01 грн. (вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу на підставі Рахунку СТО та Акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) згідно з розрахунком оцінювача). Відповідач помилково посилається на Звіт позивача та зазначає, що згідно зі Звітом № 37/20 від 20.05.2020 вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 37414,88 грн., а тому, на його думку, в порядку прямого врегулювання збитку мало бути відшкодовано саме 37414,88 грн. Проте, таке твердження Відповідача є хибним з огляду на таке. Між позивачем та страхувальником було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту (майна). Відповідно до Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником та страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб), визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Як вбачається зі змісту заявлених позовних вимог та обставин справи, розмір позовних вимог було визначено Позивачем не на підставі Звіту від 20.05.2020, а на підставі Рахунку СТО від 12.05.2020 та Акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 22.06.2020, що підтверджує фактичне виконання ремонтних робіт. Згідно з п. 5.1.8 розділу 5 частини 1 Договору страхування «база ремонту ТЗ - СТО, погоджена Страховиком». Згідно з заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту від 04.05.2020 страхувальник зазначив, що «належну мені суму страхового відшкодування у разі визнання випадку страховим прошу виплатити на СТО за реквізитами «так». Згідно з п. 5.1.7. частини 1 Договору страхування «фізичний знос деталей ТЗ - не враховується». Відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акту (аварійного сертифіката). Тому, на виконання умов Договору страхування та відповідно до Заяви страхувальника позивач здійснив виплату страхового відшкодування саме на підставі Рахунку СТО у розмірі 39520,00 грн., а не на підставі Звіту, згідно з яким вартість відновлювального ремонту становить 54288,37 грн. Оскільки позивач проводив виплату страхового відшкодування на підставі Рахунку СТО та Акту здачі-прийняття робіт, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (далі - Сврз), склала 32964,83 грн., проте позивач взяв за основу, наданий розрахунок оцінювача, де Сврз складає 33291,01 грн. Тобто, в даному випадку коефіцієнт фізичного зносу застосовується саме до Рахунку СТО та Акту здачі-прийняття робіт, внаслідок якого вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 33291,01 грн., а не береться дане значення із Звіту, як помилково зазначено Відповідачем. У постанові Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 922/4013/17 зазначено, що «висновки судів попередніх інстанцій, що єдиним належним доказом розміру заподіяної внаслідок ДТП матеріальної шкоди є висновок експерта про розмір збитків, у тому числі з урахуванням коефіцієнту зносу, заподіяних внаслідок пошкодження авто є неправильними, оскільки звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається можлива, але не кінцева сума, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу». З приводу твердження відповідача, що страховик відповідача, в даному випадку позивач (оскільки врегулювання страхового випадку було в порядку прямого врегулювання збитків) відшкодовує шкоду за деліктним зобов`язанням у повному обсязі (ліміт відповідальності згідно Полісу) слід зазначити таке. Відповідно до п. 9.1 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, відповідно до умов Полісу винуватця ДТП складає 100 тисяч гривень, франшиза складає 0 грн. Однак ліміт відповідальності у розмірі 100 тисяч гривень не означає стовідсотково виплату страхового відшкодування у даному розмірі. Страхова сума (ліміт відповідальності) визначає лише максимальний розмір страхової виплати за шкоду, завдану майну потерпілих, але при цьому, не змінює порядок визначення страхової виплати та не збільшує відповідальність страховика у випадах, якщо до нього з заявою про виплату звернувся не безпосередньо потерпілий, а страховик за договором майнового страхування. Так, у постанові Верховного Суду від 07.02.2019 у справі № 645/3746/16 зазначено, що «доводи касаційної скарги відповідача про те, що заподіяна позивачу майнова шкода не перевищує ліміт відповідальності ПрАТ «Європейський страховий союз» як страховика, тому покладення на нього обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, не заслуговують на увагу, оскільки страхова компанія розрахувала та виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу, тому у страховика не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, незважаючи на те, що збитки, як посилається відповідач, є меншими від ліміту відповідальності». За вказаних обставин, компенсація різниці між вартістю відновлювального ремонту та вартістю відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу має бути покладена саме на відповідача, а не його страховика. Враховуючи коефіцієнт фізичного зносу та різницю між виплаченою сумою страхового відшкодування та компенсованою, на підставі Угоди сумою, сума фактичної завданої майнової шкоди, що підлягає стягненню з відповідача становить 6228,99 грн. Таким чином, до стягнення з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» в порядку регресу підлягає сума грошових коштів у загальному розмірі 6228,99 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду пропорційно задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial