Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-31 00:00:00

У січні 2022 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку, житловий будинок в порядку спадкування за заповітом. Позов мотивовано тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] , яка до дня смерті проживала в с.Гопчиця Погребищенського району Вінницької області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина, до складу якої, серед іншого, входять житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] , та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 2,6092 га, кадастровий номер: 0523481600:01:005:0063. Позивач наголошує, що він та його рідний брат [PERSON] є єдиними спадкоємцями за заповітами. Постановою приватного нотаріуса Заболотної Т.М. від 23.11.2021 року у спадковій справі №54/02-31 відмовлено у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів. Посилаючись на наведені обставини та положення ст.ст.1216, 1218, 1225, 1296 ЦК України, просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] , згідно технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 28.10.2020 року, та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2,6092 га, кадастровий номер: 0523481600:01:005:0063. Ухвалою судді від 13.01.2022 року відкрито провадження у справі та постановлено її розгляд проводити за правилами загального позовного провадження (а.с.24). Ухвалою суду від 23.02.2022 року витребувано від приватного нотаріуса Заболотної Т.М. належним чином засвідчені копії матеріалів спадкової справи № 10/2021 від 05.02.2021 року щодо майна [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.34). Ухвалою суду від 14.04.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.63, 64). Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Скрицький Р.Л. підтримав позов та підтвердив викладені у ньому обставини. Водночас, вказав, що позивач просить суд не стягувати із відповідача на його користь понесені ним судові витрати. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, вказавши, що не заперечує проти визнання за позивачем права власності на Ѕ частину житлового будинку та земельну ділянку. В іншій частині позовні вимоги не визнав. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, визначившись із нормами матеріального права, предметом правового регулювання яких є спірні правовідносини, суд встановив наступне. [INFO] померла [PERSON] , яка до дня смерті проживала в с.Гопчиця Погребищенського району Вінницької області (а.с.7, 15). Позивач та відповідач є дітьми померлої [PERSON] (а.с.6, 43). За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Гопчицької сільської ради Погребищенського району Вінницької області 16.03.2010 року, зареєстрований в реєстрі за №5, згідно із яким житловий будинок, який розташований по [ADDRESS] , заповіла своїм дітям [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Крім того, [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Гопчицької сільської ради Погребищенського району Вінницької області 23.03.2010 року, зареєстрований в реєстрі за №6, згідно із яким земельну ділянку площею 2,6092 га, яка належала їй на праві власності на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВН №126635, виданого Погребищенською районною державною адміністрацією 22.10.2004 року, заповіла на користь свого сина [PERSON] (а.с.9). Згідно із довідкою виконкому Погребищенської міської ради №1666 від 05.02.2021 року [PERSON] була зареєстрована та проживала одна в дворі в [ADDRESS] згідно запису №0730-1 погосподарської книги №8 (а.с.15). Також [PERSON] виготовила технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 28.10.2020 року щодо будинковолодіння, розташованого по [ADDRESS] (а.с.11-13). Відповідно до відомостей, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відомості про право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2,6092 га, кадастровий номер: 0523481600:01:005:0063, відсутні (а.с.18, 19). Відповідач [PERSON] 05.02.2021 року звернувся до приватного нотаріуса Погребищенського районного нотаріального округу Вінницької області Заболотної Т.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , на підставі якої нотаріусом було заведено спадкову справу №10/2021 (а.с.43). 15.02.2021 року до приватного нотаріуса Заболотної Т.М. надійшла заява позивача [PERSON] про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] (а.с.46). 15.11.2021 року [PERSON] звернувся із заявою до приватного нотаріуса Заболотної Т.М., в якій просив видати йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищезазначені житловий будинок та земельну ділянку (а.с.55). 05.02.2021 року (можливо слід розуміти 2022 року) приватний нотаріус Заболотна Т.М. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.57). Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовної вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими спорудами, суд виходить із того, що відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі змісту технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 28.10.2020 року, виготовленого Комунальним підприємством «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», вбачається, що спірні житловий будинок з господарськими спорудами були побудовані у період з 1973 по 1975 роки (а.с.11-13). Відповідно до ч.1 ст.101 ЦК УРСР 1963 року ( в редакції, діючій станом на час завершення будівництва означених об`єктів нерухомого майна) в особистій власності громадянина може бути один житловий будинок (або його частина). В роз`ясненнях, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Інформаційному листі №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», зазначено, що Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Ураховуючи, що [PERSON] була зареєстрована та проживала одна в дворі у [ADDRESS] згідно запису №0730-1 погосподарської книги №8, та за життя виготовила технічний паспорт, суд приходить до висновку, що спірні житловий будинок з господарськими спорудами належав спадкодавцю на праві приватної власності, а відтак ввійшов до складу спадкової маси після її смерті. Згідно із ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Частиною 1 ст.1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За змістом ч.1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Частиною 1 ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права чи інтересу. Згідно із ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. В ч. 1 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, зважаючи на зміст складеного спадкодавцем заповіту від 16.03.2010 року та ураховуючи те, що у [PERSON] існують об`єктивні перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд дійшов висновку, що з метою захисту його майнових спадкових прав за ним необхідно визнати право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/2 частину вищезазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. В той же час, розглядаючи по суті позовну вимогу про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку, суд бере до уваги, що за правилами ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною 1 ст.1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. За ч.1 ст.1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Таким чином, з урахуванням положень ст.ст.1296-1298 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Суд також звертає увагу на роз`яснення, викладені у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування», відповідно до яких за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Із матеріалів справи витікає, що позивач не отримав письмову відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірну земельну ділянку, а тому на даний час підстав для визнання за ним права власності на таку земельну ділянку в порядку спадкування у суду не має. Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією, сформульованою у постанові Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №2-390/2006. Разом із тим, суд відзначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що спірна земельна ділянка належала на праві власності спадкодавцю [PERSON] та увійшла до складу спадкової маси після її смерті. Відсутні такі відомості і в матеріалах спадкової справи. З огляду на викладене у задоволенні позовної вимоги про визнання за позивачем в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2,6092 га, кадастровий номер: 0523481600:01:005:0063, необхідно відмовити. Зважаючи на принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд не вирішує питання про стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

Outcome: partial