Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-17 00:00:00

У квітні 2021 року позивачі звернулись до суду з позовом до\~\~ [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності. Свої позовні вимоги мотивують тим, що 17.09.1998 року між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з іншої сторони, було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого на Одеській товарній біржі за № 3679. Договір був посвідчений Одеською товарною біржею відповідно до\~ст.15 ЗУ «Про товарну біржу», який діяв станом на момент укладення договору. На момент укладення договору позивачі перебували у зареєстрованому шлюбі. З моменту укладення договору вони відкрито володіють та користуються нерухомим майном, проте фактично будучи власниками житла, вони позбавлені можливості розпоряджатись ним на свій розсуд, оскільки укладений договір потребує нотаріального посвідчення, у зв`язку з чим вони змушені звернутися до суду для підтвердження дійсності укладеного договору, також просять визнати придбане майно спільною сумісною власністю подружжя та визнати за кожним право власності на 1/2 частину квартири. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02.05.2022 року справу було прийнято до свого провадження суддею Банніковою Н.В. після проведення повторного авто розподілу. Представник позивачів адвокат Станєв М.І. подав до суду заяву, якою він просить поновити позивачам строк для звернення з позовом до суду, справу просить розглядати у його відсутність, позовні вимоги задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі у\~судове засідання\~не прибули,\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання повідомлялись\~у відповідності\~до ст.128\~ЦПК України\~належним чином,\~про причину\~неприбуття не\~повідомили та\~не подали\~відзив,\~тому суд\~ухвалює заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів відповідно\~до ч.1\~ст.280\~ЦПК України\~за відсутності\~заперечень до\~того позивачів. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог з наступних підстав. Так, відповідно до копії договору купівлі-продажу нерухомого майна № 3679 від 17.09.1998 року [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , продали, а [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] \~ (а.с.8-9). Вказаний договір було зареєстровано представництвом Одеської\~товарної біржі\~у \~м.\~Ізмаїл 17.09.1998 року за № 3679 (а.с.8-9). Усі істотні умови договору до його реєстрації на товарній біржі виконано, грошовий розрахунок по даному договору здійснено, про що свідчить п.5 договору. Згідно\~ст.224 ЦК України\~(в редакції 1963 року), що діяв на час укладення угоди, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. З аналізу ч.1\~ст.227 ЦК України\~(в редакції 1963 року),\~Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 р. вбачається, що договори про відчуження нерухомого майна підлягали нотаріальному посвідченню. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до ч.2\~ст.47 ЦК України\~(в редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Згідно із ч. 2 цієї ж статті, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Станом на 2022 рік договір нотаріально не посвідчено. На момент укладення договору [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] , зареєстрованому 30.08.1996 року, що підтверджено відповідним свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 30.08.1995 року. Відповідно до ст..22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, що діяв на час укладення договору купівлі-продажу, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпоряджання цим майном. Відповідно до ч.1 ст.28 Кодексу про шлюб та сім`ю України у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Отже, придбане [PERSON] майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Згідно\~ст.71 ЦК України\~(в редакції 1963 року) загальний строк позовної давності для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки. Відповідно до ст.80 ЦК України\~(в редакції 1963 року) закінчення строку давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Оскільки вищевказаним договором передбачалось, що останній нотаріальному посвідченню не підлягає, і позивач не знав про порушення свого права, суд приходить до висновку про можливість визнання причини пропуску строку позовної давності поважною. З огляду на вищезазначене, суд вважає за можливе позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved