Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-16 00:00:00

07.10.2021 року АТ КБ «Приватбанк» через свого представника звернулося до суду з вищевказаною позовною заявою на обгрунтування якої зазначило, що 17.06.2014 року з метою отримання банківських послуг, [PERSON] підписав Заяву № б/н від, відповідно до якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак, свої зобов`язання за умовами кредитного договору [PERSON] виконував не належним чином. Разом з тим, [INFO] позичальник помер. Станом на дату смерті [PERSON] розмір його заборгованості за кредитним договором становив 7056,02 грн. з яких: 1604,42 грн. заборгованість за тілом кредиту, 3319,82 заборгованість за простроченими відсотками, 2131,78 грн. нарахована пеня. Як було встановлено, спадкоємці померлого позичальника із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк». У свою чергу, на момент смерті [PERSON] разом з ним постійно проживав [PERSON] , який вважається таким, що прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. 22.05.2021 року до спадкоємця [PERSON] було направлено лист-претензію, згідно яких банк пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Враховуючи наведене, просить суд стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 17.06.2014 року, а також судові витрати по справі. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав суду заяву, в якій просив справу слухати за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву від нього на адресу суду не надходили. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається\~з матеріалів\~справи, [PERSON] (Позичальник) звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 17.06.2014 року. При укладенні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позичальник при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі Договір), що підтверджується підписом у заяві. Заявою Позичальника підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які згідно до заяви отримані Позичальником для ознайомлення в письмовій формі. Копія «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів Банку» додаються до позовної заяви, а з метою підтвердження їх відповідності (автентичності) також надається копія наказу Банку про їх затвердження. Отже, підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України, був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно з частинами 1, 2 ст. 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом. Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову, а Позичальнику надано у користування кредитну картку (номери та строк дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці про отримані картки, що додається). Таким чином, Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Позичальник зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором. Але в процесі користування кредитним рахунком Позичальник не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, про що свідчить розрахунок заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов Кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України. Позичальник зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати Мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання Клієнта вважаються простроченими. Разом з тим, [INFO] позичальник [PERSON] помер, що підтверджується витягом із Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00024252125 від 16.10.2019 року. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 608, 1218, 1219 ЦК України у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті. За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємців; таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов`язанням. За змістом ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину (ч. 3 ст. 1281 ЦК України). На виконання вимог вищезазначеної норми закону АТ КБ «Приватбанк» 17.04.2020 року була направлена претензія кредитора до Першої Луцької державної нотаріальної контори, на підставі якої 12.05.2020 року отримана відповідь про те, що спадкоємці померлого Позичальника із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк». Згідно із ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (6 місяців від дня відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї. Згідно із ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Як слідує зі змісту позову, підставою для пред`явлення АТ «Приватбанк» позовних вимог саме до [PERSON] , є прийняття спадщини відповідачем в порядку ст. 1268 ЦК України, тобто шляхом постійного проживання останнього, як спадкоємця, зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини. Однак, як вбачається із наданих підрозділом УДМС України у Волинській області відомостей, [PERSON] з 30.07.2015 року був знятим із місця реєстрації за адресою: [ADDRESS] , за якою був зареєстрований померлий [PERSON] на момент своєї смерті [INFO] . Тобто на дату смерті [PERSON] , відповідач [PERSON] понад півтора роки не був зареєстрований за однією адресою зі спадкодавцем, а будь-яких доказів їх фактичного спільного проживання позивачем, в порушення вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, в ході розгляду справи надано не було. Крім того, із матеріалів спадкової справи № 168/2020 до майна померлого [INFO] [PERSON] слідує, що відповідач [PERSON] спадщини після померлого не прийняв. Відтак, у суду відсутні будь-які правові підстави вважати, що [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] , а відтак що у нього виникли правові підстави та обов`язок для повернення заборгованості за кредитним договором № б/н від 17.06.2014 року. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця. На підставі ч. 1, п. 2 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~понесені АТ КБ «Приватбанк» судові витрати по справі слід залишити за позивачем. На підставі\~\~ст.\~ст.\~608,\~634,\~1218,\~1219,\~1269,\~1270,\~1273,\~1281,\~1296 ЦК України,

Outcome: dismissed