Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-24 00:00:00

24.12.2019 року позивач [PERSON] у межах кримінального провадження у справі № 285/4640/19 (провадження № 1-кп/0285/219/21) за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,подала до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області цивільний позов, у якому просила, після збільшення позовних вимог 22.07.2020 року, постановити рішення суду, яким стягнути на її користь з відповідача 1 [PERSON] майнову шкоду у розмірі: 114873 грн. 75 коп. витрат на лікування, 9195 грн. 00 коп. витрат на придбання паливно-мастильних матеріалів та витрат на проїзд до лікувального закладу та 5669 грн. 00 коп. шкоди, у зв`язку із оплатою полісу страхування. Крім того, стягнути на її користь з відповідача 1 [PERSON] 700 000 грн. 00 коп. моральної шкоди та з відповідача 2 Моторно (транспортного) страхового бюро України майнову (надалі - МТСБУ) шкоду у розмірі 100 000 грн. 00 коп. витрат на лікування. (а.с.1-68,134-151). В обґрунтування позову вказувала, що [PERSON] 19.10.2019 року близько 18 години 25 хвилин, у порушення вимог п. 2.9а) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів №1306 від10.10.2001 року (надалі - ПДР), перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем марки Volkswagen Caddy, д.н.з. [NUMBER] . Рухаючись разом з п`ятьма пасажирами вказаним транспортним засобом, у світлу пору доби, по дорозі із двостороннім рухом, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки зі швидкістю 63 км/год по вул. Герцена в напрямку вул. Житомирська м. Новоград-Волинський, водій [PERSON] , в порушення вимог п. 12.4 ПДР, згідно якого у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год, вимог п. 12.9 б) ПДР, згідно яких водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7 на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил, вимог п. 2.3 б) ПДР, згідно якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та не реагував на її зміну, відволікся від керування автомобілем, перебуваючи на заокругленій ділянці дороги, виїхав за межі проїзної частини на праве узбіччя, де здійснив наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] заподіяні тілесні ушкодження у вигляді перелома кісток склепіння та основи черепа справа з забоєм головного мозку, крововиливом під тверду мозкову оболонку, переломів 1-6 ребер справа з забоєм легень, перелому правої ключиці, саден в лопатковій та поперековій ділянці справа які належать до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Порушення водієм [PERSON] вимог п.п. 2.3 б), 2.9 а), 12.4 та 12.9 б) ПДР знаходиться у прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками. У зв"язку із вчиненням [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, її син [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, у зв`язку з чим змушений тривалий час лікуватися. Вказує, що її витрати на його лікування склали у розмірі 114873 грн. 75 коп., які вона просить стягнути з відповідача 1 та 100 000 грн., які вона просить стягнути з відповідача 2. Також, у зв`язку із тяжкими травмами її син потребував додаткового лікування та реабілітації у місті Житомирі та місті Рівному, що спричинило витрати на проїзд до лікувальних закладів. Зазначила, що загальний розмір витрат складається із вартості паливно-мастильних матеріалів, які були необхідні для перевезення сина, та вартості квитків на автобуси, що становить 9195 грн 00 коп. Крім того, її син [PERSON] мав намір виїжджати за кордон для працевлаштування та оформив відповідну страховку. Однак, у зв`язку із ДТП, тривалим перебуванням на лікуванні та втратою працездатності така поїздка не відбулася, що спричинило майнову шкоду у розмірі сплаченого страхового платежу у розмірі 5669 грн 00 коп. Зазначила також, що цивільна-правова відповідальність власника транспортного засобу Volkswagen Caddy, д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , не була застрахована, тому вона звернулася із вимогою до відповідача 2 МТСБУ про відшкодування витрат на лікування сина у розмірі 100 000 грн 00 коп. Також вказала, що винними діями [PERSON] їй завдана значна моральна шкода, яка виразилися у фізичних та душевних стражданнях у зв"язку із ушкодженням здоров"я її сина, порушенні нормальних життєвих зв"язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків із знайомими і близькими їй людьми. Зокрема, після дорожньо-транспортної пригоди у неї з"явилося почуття страху під час перебування на дорозі, де рухаються транспортні засоби. Вона не може спокійно перебувати у будь-якому транспорті. Дане почуття страху спричиняє їй душевні страждання. Внаслідок протиправних дій [PERSON] порушився устрій її життя та виробничі стосунки. Вона змушена докладати більше зусиль для організації свого життя у зв"язку із лікуванням свого сина, переживанням щодо того чи вдасться йому вижити після отриманих травм. Вона втратила душевний спокій, оскільки вимушена багато часу витрачати на його лікування та оформлення відповідних документів. Порушені її стосунки із близькими та знайомими їй людьми. Дані обставини також спричинили їй душевні страждання щодо невідомості того, який ще період часу займе відновлення фізичного стану сина і чи не приведуть отримані тілесні ушкодження до більш тяжких наслідків, які постійно спричиняють їй великі душевні страждання. Перед сном вона змушена приймати заспокійливі чи снодійні препарати. У більшість своїх снах вона бачить цю страшну трагедію і переживає її наслідки ще раз за разом. Для неї назавжди змінилися звичні життєві зв"язки та звички. З урахуванням характеру, обсягу і тривалості завданих їй фізичних і душевних страждань, тяжкості вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, завдану їй моральну шкоду вона оцінює у розмірі 700 000 грн. 11.10.2021 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, після скасування вироку суду у кримінальній справі у частині цивільного позову, справу заведено для розгляду у порядку цивільного судочинства (а.с.69). 12.10.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, встановлено сторонам строки вчинення процесуальних дій (а.с.70). 25.01.2022 року представником відповідача 2 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до МТСБУ (а.с.99-101). Обгрунтування відзиву на позовну заяву зводиться до того, що потерпілою [PERSON] не подано до МТСБУ повідомлення про ДТП, остання не сприяла у розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, не подала заяви на виплату страхового відшкодування, не надала оригіналів або належним чином завірених копій документів щодо понесених витрат на лікування сина [PERSON] , що позбавило можливості МТСБУ здійснити регламентну виплату. 18.02.2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.123-124). 25.05.2022 року у судовому засіданні позивач [PERSON] первинні позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог підтримала, які просила задовольнити фактично з підстав, викладених у позовній заяві від 24.12.2019 року та заяві про збільшення позовних вимог від 22.07.2021 року. Представник відповідача 2 МТСБУ позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідач 1 [PERSON] у судове засідання не з`явився, так як перебуває у ДУ "Городоцький ВЦ (№131)" за вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 30.06.2021 року у справі № 285/4640/19, про час та місце розгляду справи повідомлений за місцем відбування покарання, клопотання про прийняття участі у справі у режимі відеоконференції до суду від нього не надходило, відзиву на позовну заяву останній до суду не подав. Заслухавши учасників справи, з`ясувавши обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, оглянувши матеріали кримінального провадження у справі № 285/4640/19, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Встановлено, що 30.06.2019 року Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області у справі № 285/4640/19 ухвалено вирок, яким [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та обрано йому покарання за цим законом 4 (чотири) роки позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами на 2 (два) роки. Цивільний позов [PERSON] задоволено частково та стягнути на її користь із засудженого [PERSON] 9195 грн. відшкодування витрат на придбання паливно-мастильних матеріалів та проїзд до медичних установ, 5000 грн витрат на правову допомогу, 250 000 грн моральної шкоди. В решті вимог - відмовлено. Стягнуто з [PERSON] судові витрати в дохід держави. Вирішено питання речових доказів у справі (а.с.60-63). 20.09.2021 року Житомирським апеляційним судом у даній справі постановлено ухвалу, якою вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 30.06.2019 року щодо [PERSON] в частині вирішення цивільного позову скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції у порядку цивільного судочинства. В іншій частині вирок залишено без змін (а.с.64-68). Встановлено, що згідно вироку Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 30.06.2019 року та ухвали Житомирського апеляційного суду від 20.09.2021 року у справі № 285/4640/19, [PERSON] визнано винуватими у тому, що він 19.10.2019 року близько 18 години 25 хвилин, у порушення вимог п. 2.9а) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів №1306 від10.10.2001 року (надалі - ПДР), перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем марки Volkswagen Caddy, д.н.з. [NUMBER] . Рухаючись разом з п`ятьма пасажирами вказаним транспортним засобом, у світлу пору доби, по дорозі із двостороннім рухом, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки зі швидкістю 63 км/год по вул. Герцена в напрямку вул. Житомирська м. Новоград-Волинський, водій [PERSON] , в порушення вимог п. 12.4 ПДР, згідно яких у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год, вимог п. 12.9 б) ПДР, згідно яких водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил, вимог п. 2.3 б) ПДР, згідно яких для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та не реагував на її зміну, відволікся від керування автомобілем, перебуваючи на заокругленій ділянці дороги, виїхав за межі проїзної частини на праве узбіччя, де здійснив наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди потерпілому [PERSON] були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді перелома кісток склепіння та основи черепа справа з забоєм головного мозку, крововиливом під тверду мозкову оболонку, переломів 1-6 ребер справа з забоєм легень, перелому правої ключиці, саден в лопатковій та поперековій ділянці справа які належать до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Порушення водієм [PERSON] вимог п.п. 2.3 б), 2.9 а), 12.4 та 12.9 б) ПДР знаходиться у прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками. Також судом встановлено, що [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у Новоград-Волинському міськрайТМО у період з 19.10.2019 року по 30.10.2019 року, що слідує із виписки із медичної картки стаціонарного хворого (а.с.21-20). Затим, [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у КУ "Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф.Гербачевського" Житомирської обласної ради з 31.10.2019 року по 11.11.2019 року, що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого № 24592 (а.с.15,110). Крім того, з 12.11.2019 року по 09.12.2019 року [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у ТОВ "Реабілітаційний центр Чайка", що слідує із виписаного епікризу № 287 від 09.12.2019 року та листа центру від 05.08.2021 року (а.с.14,111,112). Надаючи правову оцінку даним правовідносинам суд виходить із наступного. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно ч. 1, 2 , 5 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. На захист інтересів неповнолітніх осіб та осіб, визнаних у встановленому законом порядку недієздатними чи обмежено дієздатними, цивільний позов може бути пред`явлений їхніми законними представниками. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Пунктом 17-1 Постанови Пленуму встановлено, що виходячи з правил статей 4, 5 ЦПК України і статей 28, 49, 50 КПК України потерпілий, тобто особа, якій злочином заподіяно моральну шкоду (внаслідок посягання на здоров`я, честь, гідність, знищення майна, позбавлення годувальника тощо), має право пред`явити позов про її відшкодування у кримінальному процесі або в порядку цивільного судочинства. У даній справі позивачем пред`явлений цивільний позов під час кримінального провадження до початку судового розгляду, який розглядається у суді першої інстанції у порядку цивільного судочинства після скасування вироку суду у цій частині. Згідно пунктів 8 та 9 частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч. 1 , 2 та 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно ч. 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. У відповідності до частини 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Статтею 1 Закону України "Про страхування" передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (надалі - Закон № 1961-IV) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до статті 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно пункту 93.3. статті 9 Закону № 1961-IV розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого. В пункті 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV вказано, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону № 1961-IV). Пунктами 24.1-24.3 статті 24 Закону № 1961-IV передбачено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Згідно з підпунктом "а" п. 41.1 статті 24 Закону № 1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відтак, оскільки водій [PERSON] не мав Полісу обов`язкового страхування наземних транспортних засобів, а потерпілій була завдано майнова шкода, яка полягала у лікуванні сина після ДТП, з відповідача 2 МТСБУ, у межах страхового ліміту, передбаченого п. 9.3. ст. 9 Закону № 1961-IV, слід стягнути на користь позивача [PERSON] майнову шкоду пов`язану із лікуванням потерпілого [PERSON] у розмірі 100 000 грн., у зв`язку з чим позов у цій частині до відповідача 2 суд задовольняється повністю. Решту частину майнової шкоди пов`язаної із лікуванням потерпілого [PERSON] суд вважає за необхідне стягнути з винуватця ДТП відповідача 1 [PERSON] у розмірі 114873 грн. 75 коп., у зв`язку з чим позов до відповідача 1 у цій частині суд також задовольняється повністю. При цьому, судом враховано, що розмір завданої майнової шкоди пов`язаної із лікуванням потерпілого підтверджуються відповідними медичними документами закладів охорони здоров`я, з яких слідує, що [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні, а затим на реабілітації, йому призначалося лікування лікарськими препаратами. Також, позивачем подано до суду у межах розгляду кримінального провадження належним чином завірені копії, за якими у подальшому сформовані матеріали даної цивільної справи, платіжних документів на придбання ліків, а також документів про оплату лікування у ТОВ "Реабілітаційний центр Чайка", листка лікарських призначень та проведених комп`ютерних томографій потерпілому (а.с.16-19,23,25-53,113 136-151). У свою ж чергу, судом не взято до уваги посилання представника відповідача 2 МТСБУ, викладені у відзиві на позовну заяву та надані у судовому засіданні, оскільки право на відшкодування шкоди є абсолютним. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі № 465/4287/15 зазначено, що у Законі № 1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування. Особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого закону, чи звернутися безпосередньо до суду. Разом з тим, суд вважає за необхідне позовну вимоги у частині стягнення майнової шкоди, пов"язаної із витратами на придбання паливно-мастильних матеріалів та витратами на проїзд у зв"язку із доставкою потерпілого [PERSON] до лікувальних закладів задовольнити часткового, зокрема, у розмірі 5300 грн. 27 коп., що підтверджується відповідними корінцями квитків та чеками (а.с.22-24). На решту частину таких витрат доказів до матеріалів провадження не долучено. Що стосується позовних вимог у частині стягнення з Відповідача 2 сплаченого страхового платежу у розмірі 5669 грн 00 коп., то у задоволенні даної вимоги слід відмовити, оскільки останні не є збитками у розумінні ст. 22 ЦК України. Зокрема, відсутній прямий причинний зв`язок між такими витратами та неправомірними діяти відповідача 1 [PERSON] . Що стосується розміру заявленої моральної шкоди, то суд виходить із наступного. Із статті 23 ЦК України слідує, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач у позовній заяві та у судовому засіданні вказала на те, що спричинену моральну шкоду вона оцінює у розмірі 700 000 грн., яка виразилися у фізичних та душевних стражданнях у зв"язку із ушкодженням здоров"я її сина, порушенні нормальних життєвих зв"язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків із знайомими і близькими їй людьми. Зокрема, після дорожньо-транспортної пригоди у неї з"явилося почуття страху при знаходженні на дорозі, де рухаються транспортні засоби. Вона не може спокійно перебувати у буду-якому транспорті. Дане почуття страху спричиняє їй душевні страждання. Внаслідок протиправних дій [PERSON] порушився устрій її життя та виробничі стосунки. Вона змушена докладати більше зусиль для організації свого життя у зв"язку із лікуванням свого сина, переживанням щодо того чи вдасться йому вижити після отриманих травм. Вона втратила душевний спокій, оскільки вимушена багато часу витрачати на його лікування та оформлення відповідних документів. Порушені її стосунки із близькими та знайомими їй людьми. Дані обставини також спричинили їй душевні страждання щодо невідомості того, який ще період часу займе відновлення фізичного стану сина і чи не приведуть отримані тілесні ушкодження до більш тяжких наслідків, які постійно спричиняють їй великі душевні страждання. Перед сном вона змушена приймати заспокійливі чи снодійні препарати. У більшість своїх снах вона бачить цю страшну трагедію і переживає її наслідки ще раз за разом. Для неї назавжди змінилися звичні життєві зв"язки та звички. Згідно з положеннями ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особи неправомірними діями, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч. 1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Постановою Пленуму ВС України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», пунктом 5 роз`яснено, що суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 5 постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995р. № 4, розглядаючи позов про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, за яких обставин і якими діями вони завдані, яким є ступень вини заподіювана, в якій грошовій сумі потерпілий вказує на пов`язані з ними втрати та з чого при цьому виходить. Згідно роз`яснень, даних у пункті 9 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України із змінами, внесеними постановою № 5 від 25 травня 2001 року, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості. Відповідно до роз`яснень, наданих Пленумом ВС України, моральна шкода може полягати у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, при настанні інших негативних наслідків. Враховуючи обставини, при яких сину позивача були завдані тяжкі тілесні ушкодження, а позивачу спричинена моральна шкода у зв`язку з даною подією, глибину, тяжкість та тривалість моральних страждань, а також, виходячи з наслідків ДТП, яка спричинила довготривале лікування та необхідності подальшої реабілітації потерпілого [PERSON] , та у подальшому втратою працездатності, у зв`язку з чим останньому встановлена 2-а група інвалідності, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 1 [PERSON] на користь позивача [PERSON] у відшкодування завданої моральної шкоди 250 000 грн. 00 коп., задовольнивши позов у цій частині частково. Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить із наступного. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору встановлюється у таких розмірах: за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подані фізичною особою - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно пункту 2 частини 1 статті 5 цього Закону від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Відтак, оскільки позивач, у відповідності до вимог закону, була звільнена від сплати судового збору за майновою вимогою, з відповідача 1 [PERSON] на користь держави слід стягнути 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожну майнову вимогу, а саме: 1201 грн. 74 коп. судового збору за позовну вимогу щодо стягнення майнової шкоди та 2500 грн. 00 коп. судового збору за позовну вимогу щодо стягнення моральної шкоди, а всього: 3 701 грн. 70 коп. судового збору. Також, з відповідача 2 МТСБУ на користь держави слід стягнути 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожну майнову вимогу, а саме: 1000 грн 00 коп судового збору за позовну вимогу щодо стягнення майнової шкоди. Щодо стягнення з відповідача 1 [PERSON] на користь позивача [PERSON] витрат на правничу допомогу, то суд позбавлений можливості встановити їх розмір, оскільки позивачем не подано доказів їх сплати чи майбутньої сплати, що вимагається ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial