Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-31 00:00:00

I. Стислий виклад позицій позивача та відповідача 1. Короткий зміст позовної заяви 08 вересня 2021 року до Білопільського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до ТОВ АФ «Вікторія», третя особа - Відділ ЦНАП Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки. Свої вимоги позивач мотивує тим, що їй на праві власності належать дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,6426 га та 0,2293 га, розташовані на території Тучненської сільської ради Білопільського району Сумської області. На початку лютого 2021 року дізналася, що вказані земельні ділянки використовує в своїй господарській діяльності ТОВ АФ «Вікторія» на підставі укладених з нею договорів оренди та додаткових угод. У видачі примірників цих договорів та додаткових угод відповідач відмовив. Разом з цим надав витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права щодо належних їй земельних ділянок. Згідно з витягом №204434408 від 17 березня 2020 року, за ТОВ АФ «Вікторія» зареєстроване речове право оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5920689200:02:003:0047 на підставі договору оренди від 01 листопада 2014 року та додаткової угоди до нього від 01 січня 2016 року, строк закінчення оренди 01 листопада 2031 року. Відповідно до витягу №207198549 від 21 квітня 2020 року, на підставі договору оренди від 01 січня 2016 року та додаткової угоди до нього від 01 січня 2017 року за відповідачем зареєстроване речове право оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5920689200:03:002:0720, строк оренди до 31 грудня 2037 року. Позивач зазначає, що вищевказані договори та додаткові угоди до них не укладала та не підписувала. Під час розгляду Білопільським районним судом цивільної справи №573/598/21 за її позовом до ТОВ АФ «Вікторія» про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок та додаткових угод до них призначалася судова почеркознавча експертиза, якою встановлено, що підписи у договорах оренди спірних земельних ділянок та додаткових угодах їй не належить. З цих підстав вважає, що договори оренди та додаткові угоди до них, які є предметом звернення до суду, є такими, що не вчинені. Посилаючись на викладені обставини [PERSON] просить усунути перешкоди у користуванні земельними ділянками з кадастровими номерами 5920689200:02:003:0047, площею 3,643 га та 5920689200:03:002:0190, площею 0,229 га, шляхом їх витребування з користування ТОВ АФ «Вікторія» та повернення їй, а також скасувати записи про інше речове право, право оренди на вказані земельні ділянки, внесені на підставі рішень про держану реєстрацію прав та їх обтяжень №51655438 від 17 березня 2020 року та №51922737 від 08 квітня 2020 року. 2. Короткий зміст відзиву на позовну заяву 27 вересня 2021 року на електронну пошту Білопільського районного суду від представника відповідача ТОВ АФ «Вікторія» - адвоката Мальованої І.Ю. надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, виходячи з наступного. ТОВ АФ «Вікторія» не погоджується з твердженнями позивача про те, що вона не підписувала оскаржувані договори та додаткові угоди до них, оскільки з 2014 року та по теперішній час остання отримує від ТОВ АФ «Вікторія» орендну плату за користування земельними ділянками 5920689200:02:003:0047, площею 3,643 га та 5920689200:03:002:0720, площею 0,229 га в розмірі та в строки, визначені договорами. Зазначає, що існують випадки, коли орендодавець навмисно змінює свій підпис під час підписання договору, що дає йому змогу в майбутньому звернутися до суду з позовом про визнання недійсним такого договору. Однак, товариство не в змозі контролювати належність підпису особі, коли та підписує договір, і стверджувати, що він їй не належить. Відповідач виходить з презумпції добросовісності орендодавців і сподівається на те, що їх поведінка такою і є. Разом з цим, представник відповідача заявляє про пропуск позивачем строку позовної давності (а. с. 69-71). ІІ Процесуальні дії у справі Ухвалою від 10 вересня 2021 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до ТОВ АФ «Вікторія» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, третьої особи на 27 вересня 2021 року (а. с. 54-55). Протокольною ухвалою від 27 вересня 2021 року за заявою представника позивача відкладено розгляд справи на 12 жовтня 2021 року (а. с. 81). Ухвалою від 12 жовтня 2021 року частково задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. З канцелярії Білопільського районного суду витребувано матеріали цивільної справи №573/598/21 за позовом [PERSON] до ТОВ АФ «Вікторія» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та додаткових угод. Крім того, цією ж ухвалою замінено третю особу в справі: Відділ ЦНАП Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області на Миколаївську селищну раду Сумського району Сумської області та відкладено розгляд справи на 04 листопада 2021 року (а. с. 91-93). Протокольною ухвалою від 04 листопада 2021 року розгляд справи відкладено на 29 листопада 2021 року за клопотанням представника відповідача (а. с.103). Протокольною ухвалою від 29 листопада 2021 року за клопотанням представника відповідача оголошено перерву до 23 грудня 2021 року для виклику експерта Брюхань С.Ф. (а. с. 110-114). Протокольною ухвалою від 23 грудня 2021 року за клопотанням представника відповідача оголошено перерву до 17 січня 2022 року для виклику експерта Савченко І.О. (а. с. 122-123). Протокольною ухвалою від 17 січня 2022 року за клопотанням представника відповідача оголошено перерву до 04 лютого 2022 року для виклику позивача [PERSON] та експерта Брюхань С.Ф. (а. с. 133-134). Протокольною ухвалою від 04 лютого 2022 року за клопотанням представника позивача оголошено перерву до 22 лютого 2022 року (а. с. 146-147). Протокольною ухвалою від 22 лютого 2022 року за клопотанням представника відповідача оголошено перерву до 14 березня 2022 року для підготовки питань для проведення судової почеркознавчої експертизи (а. с. 157-164). Ухвалами від 31 травня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотань представників відповідача адвокатів Мальованої І.Ю. та Ломаки Ю.М. про призначення судової почеркознавчої експертизи (а. с. 177, 179, 191-195). ІІІ. Позиція сторін у судовому засіданні У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Верем`юк Д.А., який діє на підставі ордеру серії КС №319619 від 19 березня 2021 року, позов підтримали, просили його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Адвокат Ломака Ю.М., який представляє інтереси відповідача ТОВ АФ «Вікторія» на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВМ №1019610 від 10 жовтня 2021 року, позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи - Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області у судове засідання не з`явився без повідомлення причин. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 172). ІV. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що відповідно до державного акту серії СМ №082813, виданого Білопільською районною державною адміністрацією Сумської області 05 вересня 2005 року на підставі розпорядження №72 від 13 лютого 2004 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів направо власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №1198, [PERSON] є власником земельної ділянки, розташованої на території Тучненської сільської ради Білопільського району (нині територія Миколаївської селищної ради Сумського району) Сумської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 3,872 га у межах згідно з планом, з них земельна ділянка з кадастровим номером 5920689200:02:003:0047, площею 3,6426 га та земельна ділянка з кадастровим номером 5920689200:03:002:0190, площею 0,2293 га (а. с. 11-12). Відповідно до договору оренди земельної ділянки від 01 листопада 2014 року, [PERSON] передала в оренду ТОВ АФ «Вікторія» земельну ділянку з кадастровим номером 5920689200:02:003:0047 загальною площею 3,643 га ріллі. Згідно з п. 3.1, вказаний договір укладено на строк 10 років, з 01 листопада 2014 року до 01 листопада 2024 року з урахуванням періоду ротації основної сівозміни. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав на підставі договору оренди та діє на весь строк дії договору (а. с. 22-25). Відповідно до додаткової угоди від 01 січня 2016 року, строк дії вказаного договору продовжено на сім років, до 01 листопада 2031 року (а. с. 26). Речове право оренди ТОВ АФ «Вікторія» за зазначеними вище договором та додатковою угодою до нього зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17 грудня 2014 року за №35972121 на підставі рішення державного реєстратора Відділу ЦНАП Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області Ярмоленко О.В. від 17 березня 2020 року, індексний номер 51655438, що підтверджується витягом з реєстру №204434408 від 17 березня 2020 року (а. с. 14-15). Крім того, згідно з договором оренди земельної ділянки від 01 січня 2016 року позивач передала в оренду відповідачу земельну ділянку з кадастровим номером 5920689200:03:002:0720 площею 0,2293 га на строк 15 років з 01 січня 2016 року до 31 грудня 2030 року (а. с. 18-21). Відповідно до додаткової угоди від 01 січня 2017 року, строк дії вказаного договору продовжено на сім років до 31 грудня 2037 року (а. с. 27). Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №207198549 від 21 квітня 2020 року, на підставі зазначених вище договору оренди та додаткової угоди до нього, а також відповідно до рішення державного реєстратора Відділу ЦНАП Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області Ярмоленко О.В. від 08 квітня 2020 року, індексний номер 51922737, за ТОВ АФ «Вікторія» зареєстровано право оренди належної позивачу земельної ділянки за №35972121, (а. с. 16-17). Рішенням Білопільського районного суду від 20 серпня 2021 року, ухваленим за результатами розгляду цивільної справи №573/598/21, [PERSON] відмовлено в задоволенні позовних вимог до ТОВ АФ «Вікторія» про визнання недійсними договорів оренди та додаткових угод до них у зв`язку з неефективно обраним позивачем способом захисту. Одночасно позивачу роз`яснено право на звернення до суду з негаторним позовом про повернення земельних ділянок (а. с. 42-45). Відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи №1278/1279 від 22 липня 2021 року, складеного за матеріалами зазначеної вище цивільної справи, підпис від імені [PERSON] в розділі «Реквізити сторін та підписи сторін» у графі «орендодавець (підпис)» у спірних договорах оренди земельних ділянок та додаткових угодах до них виконано за допомогою паст для кулькових ручок рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не [PERSON] , а іншою особою (а. с. 28-41). Допитані в судовому засіданні судові експерти [PERSON] та [PERSON] вищевказаний висновок підтримали. Крім цього, експерт [PERSON] пояснила, що під час проведення почеркознавчої експертизи досліджувалися матеріали цивільної справи, серед яких були оскаржувані договори оренди земельних ділянок та додаткові угоди до них, а також у достатній кількості вільні зразки підпису [PERSON] та умовно-вільні зразки її підпису в ряді документів. В досліджуваних документах були виявлені розбіжності як загальних ознак, так і окремих стійких ознак у восьми групах: форми, напрямку, протяжності рухів, видів з`єднання, тощо, яких достатньо для складання категоричного висновку про те, що [PERSON] не ставила свій підпис у спірних договорах та додаткових угодах до них. Експерт [PERSON] зазначила, що проводила технічне дослідження, в ході якого було встановлено, що укладені між [PERSON] та ТОВ АФ «Вікторія» договори оренди землі та додаткові угоди до них виконані за допомогою паст для кулькових ручок рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування За змістом статті 11\~ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно з частиною першою статті 202\~ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно до законодавчого визначення, правочином є перш за все, вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак, сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частиною третьою статті 203\~ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою статті 205\~ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207\~ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року в справі №674/461/16-ц (провадження №61-34764св18) викладено висновок про те, що підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Отже, підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно з частиною першою статті 627\~ЦК України і відповідно до статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Законом України «Про оренду землі», Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. За змістом ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Орендована земельна ділянка або її частина може за згодою орендодавця, крім випадків, визначених законом, передаватися орендарем у володіння та користування іншій особі (суборенда). Частиною другою статті 792 ЦК України визначено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі». Відповідно до ст. 13 вказаного Закону, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За частиною першою статті 14\~Закону України\~«Про оренду\~землі» договір оренди землі укладається в письмовій формі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону (ч. 6 ст. 6 Закону України «Про оренду землі». За частиною першою статті 15\~Закону України\~«Про оренду\~землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті). У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Згідно зі статтями 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпорядження своїм майном за власною волею. Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. В силу положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. VІ. Висновки суду 1. Щодо позовних вимог про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками Як встановлено судом, підпис від імені [PERSON] в розділі «Реквізити сторін та підписи сторін» у графі «орендодавець (підпис)» у договорах оренди земельних ділянок від 01 листопада 2014 року та від 01 січня 2016 року, а також у додаткових угодах до них від 01 січня 2016 року та від 01 січня 2017 року відповідно виконано не [PERSON] , а іншою особою, що підтверджується висновком судової почеркознавчої експертизи №1278/1279 від 22 липня 2021 року. Заперечення представника відповідача про те, що вказаний висновок викликає сумніви в його об`єктивності у зв`язку з тим, що, що експертам було надано недостатньо матеріалів для проведення судової почеркознавчої експертизи є необґрунтованими, оскільки достатність та якість наданих для проведення експертизи зразків почерку та підпису особи визначаються експертом. Критерієм достатності обсягу порівняльного матеріалу вважається надання такої кількості, за якою можливо виявити індивідуальність, варіаційність та стійкість ознак у досліджуваному об`єкті і зразках почерку (підпису) певного виконавця. Згідно з ч. 1 ст. 107 ЦПК України матеріали, необхідні для проведення експертизи, експерту надає суд, якщо експертиза призначена судом. Незалежно від виду судочинства судовий експерт має право подавати клопотання про надання додаткових матеріалів, якщо експертиза призначена судом (ст. 13 Закону України «Про судову експертизу»). Допитана в судовому засіданні експерт [PERSON] , яка проводила почеркознавче дослідження документів та склала висновок №1278/1279 від 22 липня 2021 року пояснила, що в неї було достатньо почеркового матеріалу, в якому були відображені ознаки почерку [PERSON] у тому обсязі, в якому їх можна виявити для вирішення поставлених завдань. Суд також відхиляє заперечення представника відповідача про те, що зазначений вище висновок судової почеркознавчої експертизи є невірним у зв`язку з відсутністю підстав вважати, що надані експерту для дослідження зразки підпису достовірно виконані [PERSON] , виходячи з того, що судова почеркознавча експертиза була проведена Сумським відділенням Національного наукового центру «Інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» на підставі ухвали Білопільського районного суду Сумської області від 31 травня 2021 року у справі №573/598/21, із дослідженням виключно тих документів (експериментальних та вільних зразків підпису), які були надані судовому експерту саме судом, тобто підстави вважати, що судовому експерту було надано для дослідження сумнівні зразки вільного підпису позивача [PERSON] відсутні. Заперечення представника відповідача про те, що надані для дослідження умовно вільні зразки підпису не виконані у максимально наближений до 01 листопада 2014 року, 01 січня 2016 року та 01 січня 2017 року час також не є підставою для визнання неправильним висновку експерта №1278/1279 від 22 липня 2021 року, оскільки експериментальні зразки підпису відбираються і посвідчуються у порядку, передбаченому пунктами 1.6, 1.7 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08 жовтня 1998 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03 листопада 1998 року за №705/3145. При цьому вимога щодо відповідності наданих експерту вільних зразків за часом виконання об`єкту, який досліджується, носить рекомендаційний характер і не є обов`язковою. За таких обставин, суд вважає, що висновок судової почеркознавчої експертизи №1278/1279 від 22 липня 2021 року є належним та допустимим доказом у справі. Жодних доказів на його спростування сторона відповідача не надала. Таким чином, оскільки позивач [PERSON] не підписувала договори оренди земельних ділянок від 01 листопада 2014 року та від 01 січня 2016 року, а також у додаткові угоди до них від 01 січня 2016 року та від 01 січня 2017 року, її волевиявлення на укладення цих договорів та додаткових угод на умовах, що в них викладені, відсутнє, а отже, вказані договори та додаткові угоди є неукладеними, тобто такими, що не відбулися. Оскільки, відповідачем ТОВ АФ «Вікторія» не набуто прав та обов`язків за спірними договорами оренди землі та додатковими угодами до них, використання ним належних позивачу земельних ділянок є неправомірним. Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника [PERSON] її права володіння на ці ділянки. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним їй майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок, що узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові № 145/2047/16-ц від 16 червня 2020 року). Враховуючи викладене, суд вважає, що усунення перешкод у користуванні належними [PERSON] земельними ділянками шляхом витребування їх у відповідача ТОВ АФ «Вікторія» та повернення власнику з огляду на те, що права та обов`язки сторін за договорами оренди вказаних земельних ділянок та додатковими угодами до них не виникли через їх неукладеність, є ефективним способом захисту порушених прав позивача. Таким чином, враховуючи, що ТОВ АФ «Вікторія» без належної правової підстави (як то договір оренди, або інші підстави), всупереч волі [PERSON] фактично використовує належну їй на праві власності земельну ділянку площею 3,6426 га з кадастровим номером 5920689200:02:003:0047, порушене право власності останньої підлягає судовому захисту, а позов задоволенню в цій частині. Водночас, не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером 5920689200:03:002:0190 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,2293га та скасування запису про інше речове право (право оренди) цієї земельної ділянки, оскільки позивач не надала суду жодних доказів на підтвердження того, що ця земельна ділянка перебуває в фактичному користування ТОВ АФ «Вікторія». Суд відхиляє заперечення представника відповідача щодо того, що [PERSON] отримувала орендну плату і це свідчить про існування між сторонами договірних відносин стосовно оренди земельної ділянки, оскільки ці обставини не свідчать про укладення між ними договорів та додаткових угод на тих умовах, що у них викладені, зважаючи на неналежність позивачу підпису. 2. Що стосується вимог про скасування реєстрації права оренди Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При цьому рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права оренди (частина друга статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Такого ж висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла у постанові від 4 вересня 2018 року у справі №915/127/18. Реєстрація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права оренди на підставі неукладеного договору та додаткової угоди на земельну ділянку площею 3,6426 га з кадастровим номером 5920689200:02:003:0047 за ТОВ АФ «Вікторія» не відповідає вимогам закону, порушує права та законні інтереси [PERSON] вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном, а тому суд вважає, що ця позовна вимога є обґрунтованою та підлягає задоволенню. 3. Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності Згідно з статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. Вказані приписи про застосування строку позовної давності поширюються, зокрема, на позови про витребування майна з чужого незаконного володіння. Натомість, до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення. Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Поки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом повернення цього майна в користування. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення. З огляду на обставини позову, наведені позивачем у позовній заяві, а також заперечення відповідача, позивач у цій справі наполягає на поверненні йому земельної ділянки, вважаючи, що ця ділянка знаходиться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав. Зайняття земельної ділянки фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема, шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок - негаторний позов, який в свою чергу можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі №504/2864/13-ц (пункт 71), від 4 липня 2018 року у справі №653/1096/16-ц (пункт 96), від 12 червня 2019 року у справі №487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц (пункт 97) ). VIІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з ТОВ АФ «Вікторія» на користь [PERSON] підлягають судові витрати у виді сплаченого при зверненні до суду з даним позовом судового збору в сумі 1 816 грн пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, виходячи з того, що позовні вимоги останньої задоволені на 50% (а. с. 46-47). На підставі викладеного,

Outcome: partial