Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-23 00:00:00

ТОВ «Перший український експертний центр» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг. Посилається на те, що відповідно до рішення Правління ПАТ «ХК «Київміськбуд» (протокол № 29 від 15 серпня 2012 року) будинок за адресою: [ADDRESS] передано експлуатуючій організації ТОВ «Перший український експертний центр». Відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг у квартирі [ADDRESS] . Зазначена квартира належить відповідачу на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 15 грудня 2009 року. За період з 01 грудня 2018 року по 07 травня 2019 року сума заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги складає 7153 гривні 54 копійки, інфляційні втрати - 372 гривні 90 копійок, три проценти річних - 290 гривень 66 копійок. Зазначена заборгованість відповідачем не сплачена. Підтвердженням надання позивачем житлово-комунальних послуг відповідачу є копії актів про надання послуг, приймання послуг, здачі-приймання робіт, копії договору № 107-0 на технічне обслуговування пожежних систем від 15 листопада 2012 року, договору № 2/1848-К-12 на вивезення та знешкодження (захоронення) твердих побутових відходів від 01 жовтня 2012 року, копія Підрядного договору № 21/13 на технічне обслуговування обладнання систем ОДС (ДСС) від 01 серпня 2013 року, договору № 47 від 01 жовтня 2012 року, договору № 09-345 від 01 лютого 2018 року. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22 грудня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 24 травня 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи з повідомленням сторін. З відзиву на позовну заяву відповідача вбачається, що він просить відмовити в задоволенні позову. Зазначено, що твердження позивача про наявність у нього заборгованості станом на 01 грудня 2018 року у розмірі 4993 гривні 83 копійки не ґрунтується на жодних доказах. Причиною виникнення заборгованості за період з 01 грудня 2018 року по 07 травня 2019 року є розрахунки позивачем сум, що нібито підлягали сплаті ним за послуги опалення. Стосовно сум платежів за інші послуги заперечень він не має. Ці суми за період до березня 2020 року включно були ним сплачені. Разом з тим, наведені позивачем обсяги споживання теплової енергії не відповідають фактичним обсягам споживання, зафіксованим індивідуальним квартирним тепло лічильником та визнаним і включеним самим позивачем до рахунків на сплату житлово-комунальних послуг. Позивачем не наведено жодних доказів на обґрунтування збільшення обсягів послуг з опалення. З письмових пояснень представника позивача вбачається, що місця загального користування це всі допоміжні нежитлові приміщення в багатоквартирному будинку, наприклад, сходові клітини, міжквартирні майданчики, коридори (крім балконів), які є спільною власністю всіх власників квартир та нежитлових приміщень будинку. Нарахування за опалення місць загального користування проводиться згідно Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, що затверджена наказом міністерства регіонального розвитку будівництва житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315. Утеплення місць загального користування полягає у наявності у під`їзді дверей, вікон та скла у них для утримання всередині будинку теплого повітря та запобігання його потрапляння ззовні. Таким чином, навіть після відключення місць загального користування від теплопостачання, їх обігрів відбувається за рахунок транзитних внутрішньобудинкових мереж та тепловіддачі від сусідніх приміщень. На виконання ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивач здійснює надання відповідних послуг згідно з затвердженими тарифами відповідно до Розпорядження виконавчого органу КМР (КМДА) № 289 від 20 лютого 2019 року, Розпорядження виконавчого органу КМР (КМДА) № 1297 від 21 грудня 2016 року та розпорядження № 386 від 03 квітня 2017 року «Про внесення змін до Тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надають виконавці цих послуг, по кожному будинку окремо». Власники квартир, як співвласники місць загального користування, повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно опалювальної площі житла, а визначення плати за їх опалення проводиться відповідно до Методики, отже окрім використаної теплової енергії по індивідуальному квартирному лічильнику відповідача, який знаходиться в квартирі, розраховані також спожиті Гкл за місця загального користування пропорційно до опалювальної площі. Таким чином, позивач вірно розрахував суми, які підлягають сплаті. З заперечень відповідача вбачається, що він підтримує викладене у відзиві на позовну заяву та просить відмовити в задоволенні позову. Зазначено, що позивачем не наведено доказів того, що послуги з опалення місць загального користування у зазначені періоди фактично надавалися, а якщо надавалися, то у якому обсязі і який їх обсяг підлягає покладенню на відповідача. Відповідно до Методики якщо опалення місць загального користування не здійснювалось, споживач не повинен відшкодовувати витрати на таке опалення. Витрати на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення не можуть бути на нього покладені, оскільки його квартира є опалювальним приміщенням та не має індивідуального опалення. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до рішення Правління ПАТ «ХК «Київміськбуд» (протокол № 29 від 15 серпня 2012 року) будинок за адресою: [ADDRESS] передано експлуатуючій організації ТОВ «Перший український експертний центр». ТОВ «Перший український експертний центр» прийняло будинок [ADDRESS] на подальшу експлуатацію та обслуговування, що підтверджується актом приймання-передачі від 01 жовтня 2012 року. Підтвердженням надання позивачем житлово-комунальних послуг відповідачу є копії актів про надання послуг, приймання послуг, здачі-приймання робіт, копії договору № 107-0 на технічне обслуговування пожежних систем від 15 листопада 2012 року, договору № 2/1848-К-12 на вивезення та знешкодження (захоронення) твердих побутових відходів від 01 жовтня 2012 року, копія Підрядного договору № 21/13 на технічне обслуговування обладнання систем ОДС (ДСС) від 01 серпня 2013 року, договору № 47 від 01 жовтня 2012 року, договору № 09-345 від 01 лютого 2018 року. Відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг у квартирі [ADDRESS] . Зазначена квартира належить відповідачу на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 15 грудня 2009 року. Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг та просить суд стягнути з відповідача: -основний борг за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01 грудня 2018 року по 07 травня 2019 року у розмірі 7153 гривні 54 копійки; -інфляційні втрати в сумі 372 гривні 90 копійок; -три проценти річних в розмірі 290 гривень 66 копійок. Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає про те, що твердження позивача про наявність у нього заборгованості станом на 01 грудня 2018 року у розмірі 4993 гривні 83 копійки не ґрунтується на жодних доказах. Причиною виникнення заборгованості за період з 01 грудня 2018 року по 07 травня 2019 року є розрахунки позивачем сум, що нібито підлягали сплаті ним за послуги опалення. Стосовно сум платежів за інші послуги заперечень він не має. Ці суми за період до березня 2020 року включно були ним сплачені. Разом з тим, наведені позивачем обсяги споживання теплової енергії не відповідають фактичним обсягам споживання, зафіксованим індивідуальним квартирним тепло лічильником та визнаним і включеним самим позивачем до рахунків на сплату житлово-комунальних послуг. Позивачем не наведено жодних доказів на обґрунтування збільшення обсягів послуг з опалення. З пояснень представника позивача встановлено, що власники квартир, як співвласники місць загального користування, повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно опалювальної площі житла, а визначення плати за їх опалення проводиться відповідно до Методики, отже окрім використаної теплової енергії по індивідуальному квартирному лічильнику відповідача, який знаходиться в квартирі, розраховані також спожиті Гкл за місця загального користування пропорційно до опалювальної площі. З наданих відповідачем рахунків на сплату житлово-комунальних послуг вбачається, що станом на грудень 2018 року у нього наявна заборгованість у сумі 4993 гривні 83 копійки, яка в подальшому збільшувалась. Вбачається, що доказів на спростування доводів сторони позивача відповідачем суду не надано. Доводи відповідача ґрунтуються лише на його поясненнях. З позову вбачається, що відповідач постійно користується житлово-комунальними послугами, але сплачує за них не в повному обсязі. Відповідно до статей 156, 162 ЖК України власник та члени його сім`ї зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Згідно зі ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і при будинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року зі змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45 власники квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Згідно з пунктів 5, 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації. У ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом безспірно встановлено, що позивачем надаються комунальні послуги відповідачу як власнику квартири. Фактично, на час звернення до суду з позовом, відповідач має заборгованість перед позивачем, що підтверджується наданим суду розрахунком. Відповідно до ч. 7 ст. 18 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація регулює ціни та тарифи за виконання робіт та надання житлово-комунальних послуг підприємствами, а також визначає і встановлює норми їх споживання, здійснює контроль за їх додержанням. Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача заборгованості, що за період з 01 грудня 2018 року по 07 травня 2019 року становить 7153 гривні 54 копійки. На підтвердження своїх доводів надав суду розрахунок заборгованості. Доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачем суду не надано. Оцінивши наданий позивачем розрахунок боргу, суд вважає, що позивач обґрунтовано нарахував зазначені суми і вважає за можливе покласти їх в основу рішення суду. Також, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суму інфляційних втрат в розмірі 372 гривні 90 копійок та три проценти річних у розмірі 290 гривень 66 копійок. З урахуванням наведеного та вимог закону, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг. З урахуванням задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2102 гривні.

Outcome: approved