Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-31 00:00:00

Позивачка [PERSON] пред`явила до суду позов до відповідача АТ «Альфа-Банк», у якому просить визнати припиненим договір кредиту №770/38-802-08 від 07 серпня 2008 року, укладений між ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого в даний час є АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , (натепер [PERSON] ); визнати припиненим право іпотеки за договором іпотеки без номеру від 07 серпня 2008 року, укладеного між [PERSON] (натепер [PERSON] ) та ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк»,що був посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Бриксою Т.І. та зареєстрований в реєстрі за № 2170; виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження (заборону) на нерухоме майно, а саме на земельну ділянку загальною площею 0,13 га, що знаходиться за адресою: Україна/Тернопільська область, Тернопільський район, с. Драганівка за договором іпотеки без номеру від 07 серпня 2008 року. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 07 серпня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа - банк» та [PERSON] укладено договір відновлювальної кредитної лінії №770/38-802. На підставі даного кредитного договору Банком було надано позичальнику кредитні кошти в сумі 10 000 доларів США із сплатою 14% річних та комісій за весь строк користування з кінцевим терміном погашення до 05 серпня 2018 року. В якості забезпечення виконання зобов`язання за даним кредитним договором між банком та [PERSON] було укладено іпотечний договір, який посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Бриксою Т.І., відповідно до умов якого в якості забезпечення виконання зобов`язання за договором кредиту №770/38-802 від 07 серпня 2008 року [PERSON] передала в іпотеку Іпотекодержателю належну земельну ділянку, загальною площею 0,13 га, кадастровий номер 6125282800020010100 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: с. Драганівка, Тернопільського району, Тернопільської області. На даний предмет іпотеки в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено заборону на його відчуження, що накладена 07 серпня 2008 року приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального Брикса Т.І.,що зареєстрована в реєстрі за № 2171/110. У зв`язку із несплатою [PERSON] щомісячних платежів в повному обсязі, в 2010 році Банк скористався своїм правом на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, звернувшись до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків із позовом про стягнення із [PERSON] заборгованості за договором кредиту №770/38-802 від 07 серпня 2008 року. 03 серпня 2010 року Постійно діючий Третейський суд при Асоціації українських банків по справі № 927/10 задовольнив даний позов в повному обсязі та із позивачки було стягнуто в гривневому еквіваленті 91 891,33 гривень заборгованості за кредитом (сума основного боргу,нараховані проценти та пеня),а також 1 318,91 третейського збору. 23 січня 2012 року Дніпровським районним судом м. Києва за заявою стягувача видано виконавчий лист №6-5928/11 від 23 січня 2012 року на виконання рішення Третейського суду щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого в даний час є АТ «Альфа-Банк» заборгованості по кредиту в загальній сумі 91 891,33 гривень, а також 1 318,91 третейського збору. Оскільки цей виконавчий лист Банком не було пред`явлено до виконання з невідомих позивачці причин, 02 листопада 2021 року нею в добровільному порядку було погашено вищезазначену суму заборгованості, що була визначена Рішенням Третейського суду від 03 серпня 2010 року, зокрема нею було погашено 91 891,33 гривень, а також було відшкодовано Банку і суму сплаченого Банком третейського збору за подачу ним позову до суду в розмірі 1319 гривень. Згідно п.7.3 Договору кредиту передбачено, що цей Договір набирає чинності з дати його укладання та діє до остаточного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов`язань. Згідно до п.6.3 Іпотечного договору без номеру від 07 серпня 2008 року передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його нотаріально посвідчення і діє до припинення Основного зобов`язання. Договір припиняється і інших підтесав передбачених чинним законодавством України, зокрема Законом України «Про іпотеку». Таким чином нею виконано всі зобов`язання передбачені договором кредиту № 770/38-802-08 від 07 серпня 2008 року у відповідно до рішення суду про дострокове стягнення з неї заборгованості за кредитом. З цих підстав позивачка вважає, що АТ «Альфа-Банк», який в даний час є правонаступником АТ «Укрсоцбанк» зобов`язаний був зняти заборони на предмет іпотеки у зв`язку з повним погашення заборгованості за договором кредиту 770/38-802-08 від 07 серпня 2008 року згідно судового рішення про дострокове стягнення з неї усієї заборгованості за кредитом. При цьому, зазначає, що первісний стягувач АТ «Укрсиббанк» в даному позові сам визначив заборгованість за кредитним договором саме у гривнях, а не у валю кредиту, тобто погодився із прийнятим рішенням суду про стягнення заборгованості саме гривнях, а не у доларах США. При цьому, ні первісний стягувач, ні його правонаступник АТ «Альфа-Банк» рішення третейського суду з цього приводу не оскаржував,а навпаки подав до Дніпровського районного суду заяву про видачу виконавчого листа на цю суму, яким 23 січня 2012 року було видано Виконавчий лист за №6-5928/11. Даний виконавчий лист в подальшому Банк, з незрозумілих причин, не пред`являв для примусового виконання до Відділу ДВС. Таким чином, позивачка вважає, що вся інша наявна заборгованість за договором кредиту виникла за рахунок безпідставного нарахування як первісним Кредитором так і його правонаступником процентів за кредитним договором після винесення 03 серпня 2010 року Третейським судом рішення про дострокове стягнення з неї як Позичальника заборгованості в повному обсязі достроково, а також за рахунок курсової різниці, яка виникла внаслідок різкого збільшення курсу долара США в порівнянні між датою винесення рішення суду (03.08.2010 року) та датою погашення Позичальником заборгованості згідно рішення суду (02.11.2021 року). Так, позивачка вважає, що у відповідності до діючого законодавства з ухваленням Третейським судом 03 серпня 2010 року рішення про задоволення вимог кредитора про дострокове стягнення усієї суми існуючої на той час заборгованості із позивачки [PERSON] , її кредитний договір припинив свою дію, а правовідносини сторін позичальника та кредитора, що грунтувались на кредитному договорі, зокрема сплата та нарахування процентів і пені припинилися, оскільки судове рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою ст. 625 ЦК України. Позивачка стверджує, що оскільки 02 листопада 2021 року вся сума заборгованості за договором кредиту, яка була визначена рішенням Третейського суду нею в добровільному порядку була погашена в повному обсязі, отже, нею виконано усі зобов`язання передбачені договором кредиту № 770/38-802-08 від 07 серпня 2008 року. Відтак, АТ «Альфа-Банк», який є правонаступником ПАТ «Укрсоцбанк», повинен був в добровільному порядку визнати припиненим договір кредиту №770/38-802-08 від 07 серпня 2008 року у зв`язку із повним погашенням нею заборгованості за договором кредиту, що була визначена судовими рішеннями Третейського суду від 03 серпня 2010 року. Факт припинення договору кредиту з моменту подачі відповідачем в 2010 році позову до Третейського суду про дострокове стягнення з неї заборгованості за кредитом було також підтверджено і рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 09 листопада 2018 року по справі №607/5686/18 за її позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким що не підлягає виконанню, яке було залишено в силі постановою Тернопільського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року і сторонами в подальшому не оскаржувалось. 17 листопада 2021 року позивачка надіслала датоване звернення до АТ «Альфа-Банк», яке є правонаступником АТ «Укрсоцбанк», про необхідність визнання в добровільному порядку договору кредиту та Іпотечного договору припиненими у зв`язку з повним погашенням нею заборгованості за договором кредиту на підставі Рішення Третейського суду 03.08.2010 року про дострокове стягнення з неї усієї заборгованості за кредитом. Відповідач отримав вказане звернення ще 22 листопада 2021 року. В грудні 2021 року вона отримала відповідь на звернення від АТ Альфа-Банк», в якій банк відмовився в добровільному порядку визнати припиненими договір кредиту та іпотечний договір, оскільки,на його думку, за кредитним договором обліковується непогашена нею заборгованість за договором кредиту, а також вважає, що банк мав право нараховувати проценти і після закінчення терміну дії кредиту. Позивачка вважає, що Банк безпідставно відмовляє в добровільному порядку визнати факт припинення зобов`язання за договором кредиту №770/38-802-08 від 07 серпня 2007 року та Іпотечним договором від 07 серпня 2008 року з підстав належного виконання основного зобов`язання. Зазначає, що іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання. При цьому, діюче законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки, оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості, припиняється за фактом припинення виконання основного зобов`язання. Отже, вважає, що за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та вимог кредитора на момент виконання рішення суду про дострокове стягнення заборгованості за договором кредиту та припинення у зв`язку із цим основного зобов`язання, іпотека припиняється. За вказаних обставин просила позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 лютого 2022 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 квітня 2022 року судом закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак, її представник - адвокат Братівник І.В. подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав, що заявлені вимоги підтримує у повному обсязі та просив їх задовольнити, не заперечив щодо ухвалення заочного рішення. Представник відповідача ТОВ «Альфа-Банк», будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки, заяв про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не подавав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник відповідача був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву, а представник позивачки не заперечив проти заочного вирішення справи. Судом установлено: 07 серпня 2008 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», а в подальшому Акціонерне товариство «Альфа-банк») та [PERSON] був укладений договір кредиту № 770/38-802-08, за умовами якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 10 000 доларів США, зі сплатою 14 процентів річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 05 серпня 2018 року. Пунктами 3.3.7, 3.3.8 статті 3 договору передбачено обов`язок позичальника сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному п.п. 1.1., 2.4, 2.10. договору, а також своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному, п. 1.1., 2.4. цього Договору. Відповідно до п. 4.1. статті 4 договору в разі прострочення позичальником строків сплати процентів, визначених п. 2.4. договору, 2.10. цього Договору, комісій, передбачених умовами Цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п.п. 1.1., 2.3.2., 3.3.14. цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення. Пунктами 7.3. спірного договору сторони передбачили, що цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань. Крім цього, у якості забезпечення виконання Позичальником зобов`язань за договором кредиту, 07 серпня 2008 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (Іпотекодержатель) та [PERSON] (Іпотекодавець) укладено Іпотечний договір, посвідчений Приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу, відповідно до п.1.1 якого іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю нерухоме майно: земельну ділянку земель житлової і громадської забудови (для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд), загальною площею 0,13 га, яка розташована в с. Драганівка, Тернопільського району, Тернопільської області, кадастровий номер 6125282800020010100. Загальна вартість предмету іпотеки за погодженням Сторін становить 62920 гривень, що в еквіваленті складає 12987,92 доларів США. Згідно пунктів 1.4., 1.4.1., 1.4.2., 1.4.3. Іпотечного договору: Зміст та розмір Основного зобов`язання, строк і порядок його виконання: повернення кредиту в сумі 10 000 доларів США, з порядком погашення, що визначений у п. 1.1.1. Договору відновлювальної кредитної лінії №770-38-802-08 від 07 серпня 2008 року та кінцевим терміном повернення всієї суми до 05 серпня 2018 року, також дострокового погашення у випадках, передбачених Договором відновлювальної кредитної лінії №770/38-802-08 від 07 серпня 2008 року. Сплата процентів за користування кредитом у розмірі 14 процентів річних та комісій, у розмірі, в строки та в порядку, що визначені Договором відновлювальної кредитної лінії №770/38-802-08 від 07 серпня 2008 року. Пунктом 6.3. Іпотечного договору сторони передбачили, що зазначений договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення та діє до припинення основного зобов`язання. Дія договору припиняється з інших підстав, передбачених чинним законодавством України, зокрема Законом України «Про іпотеку». Згідно з частинами 1, 2 статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За положеннями частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності з частиною 2 статті 1050 ЦК якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв`язку із порушенням виконання боржником [PERSON] умов кредитного договору, ПАТ «Укрсоцбанк» у 2010 році звернувся до Постійно діючого третейського суду при асоціації українських банків із позовом про стягнення із [PERSON] заборгованості за Договором кредиту №770/38-802-08 від 07 серпня 2008 року. Рішенням Постійно діючого третейського суду при асоціації українських банків від 03 серпня 2010 року у справі №927/10 задоволено позов Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за Договором кредиту №770/38-802-08 від 07 серпня 2008 року у розмірі 91891,33 гривень та 1318,91 гривень витрат, пов`язаних з вирішенням спору Третейським судом. 23 січня 2012 року Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №6-5928/11 на виконання рішення Третейського суду щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості по кредиту. Згідно свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського районного управління юстиції від 20 липня 2012 року вбачається, що [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . 20 квітня 2018 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Драганівською сільською радою Тернопільського району від 20 квітня 2018 року. При цьому, 23 вересня 2017 року банк надіслав позивачу письмову вимогу про усунення порушень та сплату боргу у розмірі 22 153,71 доларів США, з яких: 1250,35 доларів США строкова заборгованість по кредиту; 8 499,62 доларів США - прострочена заборгованість по кредиту; 36,56 доларів США - строкова заборгованість по процентах; 12 367,18 доларів США- прострочена заборгованість за відсотками, 02 листопада 2017 року банк подав приватному нотаріусу Чуловському В.А. заяву про вчинення виконавчого напису по кредитному договору від 07 серпня 2008 року, а саме, звернути стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку, площею 0,13 га, кадастровий номер 6125282800020010100, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд), загальною площею 0,13 га, яка розташована в с. Драганівка, Тернопільського району, Тернопільської області. 02 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем винесено виконавчий напис від 02 листопада 2017 року, зареєстрований в реєстрі за №26166 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки - належну [PERSON] земельну ділянку, площею 0,13 га, кадастровий номер 6125282800020010100 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться в с. Драганівка, Тернопільського району, Тернопільської області. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 листопада 2018 року, ухваленим у цивільній справі №607/5686/18, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича від 02 листопада 2017 року, зареєстрований в реєстрі за №26166 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки - належну [PERSON] земельну ділянку, площею 0,13 га, кадастровий номер 6125282800020010100 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться в с. Драганівка, Тернопільського району, Тернопільської області. У вказаному рішенні суду судом установлено, що прийняття рішення постійно діючим Третейським судом при асоціації Українських банків від 03 серпня 2010 року за позовом банку про стягнення з позичальника всієї суми заборгованості за кредитним договором достроково, змінило зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту частинами до певної дати, на обов`язок з виконання рішення Третейського суду та повернення достроково всієї суми заборгованості за кредитним договором. На виконання рішення Третейського суду та повернення достроково всієї суми заборгованості за кредитним договором 02 листопада 2021 року позивачка [PERSON] сплатила заборгованість згідно рішенням Постійно діючого третейського суду при асоціації українських банків від 03 серпня 2010 року у справі №927/10 у повному обсязі у сумі 91891,40 гривень, що стверджується квитанцією №62-1446К від 02 листопада 2021 року (а.с.19). Як убачається із Витягу з пошуку виконавчих проваджень АСВП, на виконання в органах державної виконавчої служби не перебуває виконавчих проваджень за боржником [PERSON] , стягував - ПАТ «Укрсоцбанк». (а.с. 17-18) Правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «Укрсоцбанк» є АТ «Альфа-Банк», що стверджується наявним у матеріалах цивільної справи витягом. (а.с. 33-34) 16 листопада 2021 року позивачка звернулася до АТ «Альфа-Банк» із заявою про визнання припиненими договору кредиту №770/38-802-08 від 07 серпня 2008 року та Іпотечного договору від 07 серпня 2008 року. Згідно відповіді АТ «Альфа-Банк» від 29 листопада 2021 року за №103634-23.1-б/б Банк повідомив позивачку про те, що наявність судового розгляду справи про стягнення заборгованості, рішення суду або його виконання не звільняє від виконання договірних зобов`язань і сплати заборгованості за кредитом. Банк звертався до суду з позовною заявою про стягнення існуючої на момент звернення заборгованості за кредитним договором без дострокового розірвання договору. Таким чином, після винесення рішення суду нарахування за договором не зупинялося. Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до приписів ст. 572, 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо врегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення ст. 17 цього Закону містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у ст. 593 ЦК України. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч.5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Отже, відповідно до ст. 593 ЦК України, ст. 3, 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека, як забезпечувальне зобов`язання, що має похідний характер від основного зобов`язання, зокрема, припиняється у разі припинення виконанням зобов`язання, виконання якого забезпечене іпотекою. Підстави припинення іпотеки окремо визначені в ст. 17 зазначеного Закону. Конструкція цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом. Згідно системного аналізу вищезазначених норм права іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання. При цьому, законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки, оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконанням основного зобов`язання. За положеннями ч. 1 ст. 593 ЦК України, припинення права іпотеки в разі належного виконання основного зобов`язання презюмується. Встановлення факту припинення основного зобов`язання належним його виконанням, є свідченням припинення додаткових (акцесорних) зобов`язань за договорами іпотеки. Таким чином, суд вважає, що оскільки основне зобов`язання за кредитним договором №770/38-802-08 від 07 серпня 2008 року виконано [PERSON] , у зв`язку із фактичним повним виконанням рішення Постійно діючого третейського суду при асоціації українських банків від 03 серпня 2010 року у справі №927/10 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором №770/38-802-08 від 07 серпня 2008 року, а отже, таке зобов`язання припинилось на підставі ст. 593 ЦК України, внаслідок чого припинилось право іпотеки. Щодо продовження нарахуванням банком процентів за кредитним договором у розмірі, визначеному в ньому, та пені, суд вважає, що, пред`явивши позовну вимогу у 2010 року до позивачки [PERSON] про дострокове погашення заборгованості за кредитом, ПАТ «Укрсоцбанк», відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов`язання. Позовні вимоги банку рішенням суду були задоволені повністю. Тому, з моменту пред`явлення вимоги про дострокове погашення всієї суми заборгованості, кредитний договір припинив свою дію, а відповідач втратив можливість нарахування та стягнення з позивача процентів за користування кредитними коштами. З часу, коли основний (кредитний) договір припинив свою дію, іпотека згідно іпотечного договору могла зберігатись виключно щодо невиконаного позичальником основного зобов`язання, а тому твердження банку про наявність боргу у вигляді нарахованих тіла кредиту, відсотків, пені тощо є необґрунтованими, оскільки дія кредитного договору припинилась, а банк міг лише застосувати своє право, передбачене ч. 2 ст. 625 ЦПК. До такого висновку суд прийшов, виходячи з аналізу вищеописаних законодавчих норм, а також роз`яснень, викладених постановах Пленуму ВС України та ВС. Так, відповідно до положень абзацу 2 та 3 пункту 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, і не надає права на нарахування, і отримання відсотків за кредитним договором. Верховний Суд у своїй постанові від 14.02.2018 № 564/2199/15-ц (провадження №61- 2404св18) зазначив, що згідно з ст.611 ЦК України після того, як кредитор направив боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту, він змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором. Водночас сам кредитний договір припинив свою дію з дати направлення вимоги про дострокове погашення кредиту. Оскільки кредитний договір припинив свою дію, то у кредитора відсутні підстави для стягнення відсотків після дати направлення вимоги про дострокове повернення кредиту. Пунктом 91 Постанови Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 (провадження №14-10цс18) передбачено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження 14-154цс18), наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, а кредитор в цьому випадку має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені. Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 19 вересня 2018 року справа № 643/16336/16-ц (провадження № 61-12848св18), від 12 вересня 2018 року справа № 473/825/16-ц (провадження № 61-3240св18), 12 вересня 2018 року справа № 186/1974/14-ц, (провадження №61-24172св18). Як вбачається зі змісту Постанови Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 500/4127/16-ц (провадження №61-22142св18), правильним є висновок про те, що основне зобов`язання за кредитним договором виконано у зв`язку з повним виконанням судового рішення про дострокове стягнення з боржників всієї суми заборгованості за цим договором, отже, таке зобов`язання припинилось на підставі ст. 559 ЦК України, внаслідок чого припинилось право застави (іпотеки). Пред`явивши позов про стягнення заборгованості, банк змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому нарахування процентів та неустойки після пред`явлення такого позову не відповідає вимогам закону. Право на захист власності викладено у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 328 ЦК України передбачені підстави набуття права власності, так право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Виходячи з викладеного, суд проаналізувавши, дослідивши та оцінивши докази надані сторонами, приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання припиненими зобов`язання [PERSON] за договором відновлювальної кредитної лінії №770/38-802-08 від 07 серпня 2008 року, укладеного між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] та визнання припиненими зобов`язання [PERSON] за договором іпотеки від 07 серпня 2008 року, укладеного між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Брикса Т.І., зареєстрованого в реєстрі за №2170. Суд приходить до висновку, що наданими [PERSON] доказами підтверджено виконання нею зобов`язань за договором кредиту від 07 серпня 2008 року №770/38-802-08, а відповідач не спростував у спосіб подання відповідних доказів доводи позивача та не підтвердив наявність невиконаних у неї зобов`язань за кредитним договором. У пункті 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року зроблено висновок, що за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання (аналогічний висновок сформулював Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 910/16461/16; також пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц). Частиною 3 статті 17 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Тимчасове застереження є видом обтяження речових прав на нерухоме майно, запис про яке вноситься реєстратором у відповідності та на підставі Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про нотаріат», та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обтяження - це заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору. Припиняються обтяження на підставі відповідних документів, які свідчать про припинення причини/обставини/підстави існування обтяження. Припиненим вважається обтяження, записи про обтяження якого вилучені або погашені внесенням відповідних реєстраційних змін у реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно п. 2 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2004 р. № 830, державний реєстр обтяжень рухомого майна (далі - Реєстр) - єдина комп`ютерна база даних про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження; держатель Реєстру - Мін`юст, що забезпечує ведення Реєстру; адміністратор Реєстру - державне підприємство, що належить до сфери управління Мін`юсту, що відповідає за технічне, технологічне та програмне забезпечення Реєстру, збереження та захист даних, що містяться у Реєстрі; реєстратори - суб`єкти, уповноважені держателем Реєстру надавати послуги з державної реєстрації відомостей про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також звернення стягнення на предмет обтяження, приймати заяви, видавати завірені витяги з Реєстру та виконувати інші функції, передбачені цим Порядком. Підставою для внесення запису про припинення обтяження до Реєстру відповідно до ст.ст. 43 та 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та п. 24 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, є заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи. Обтяжувач чи уповноважена ним особа має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і виключення запису з Реєстру чи про продовження строку дії реєстрації не більш як на п`ять років. Після припинення обтяження обтяжувач самостійно, на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати реєстратору заяву про припинення обтяження і виключення його з Реєстру. Відомості про припинення публічного обтяження підлягають державній реєстрації протягом п`яти днів після його припинення. Проведення реєстрації відомостей про припинення публічного обтяження покладається на уповноважений орган чи на уповноважену ним особу. Записи про обтяження, які втратили чинність, підлягають виключенню з Реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження. Відповідно до п. 16 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2004 №830, зміни і додаткові відомості до запису в Реєстрі вносяться реєстратором на підставі заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи. Заяву про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження підписує обтяжувач. Якщо обтяжувачем є юридична особа, підпис її уповноваженої особи скріплюється печаткою. У разі коли заява подається в електронній формі, вона повинна містити електронний підпис обтяжувача. Згідно з п. 24 Порядку відомості про припинення обтяження реєструються на підставі заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи. Право на захист власності викладено у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Outcome: approved