Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-15 00:00:00

Позивач ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося в суд з позовом до відповідача про стягнення 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання за кредитним договором, мотивуючи позовні вимоги тим, що 14 квітня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №81/08. Відповідачеві надано кредит у сумі 50 000,00 доларів США, на строк з 14 квітня 2008р. по 13 квітня 2028 р, із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 13,3 % річних. В забезпечення зобов`язань відповідача за кредитним договором між банком та [PERSON] , як іпотекодавцем, було укладено договір іпотеки (без оформлення заставної) №81/08-01 від 14.04.2008 року, згідно якого передано в іпотеку рухоме майно - квартиру [ADDRESS] . Крім цього, в забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за Кредитним договором між Банком та фізичною особою [PERSON] , як поручителем, укладено договір поруки №81/08-02 від 14 квітня 2008 року. Свої зобов`язання за кредитним договором №81/08 від 14.04.2008р. Позивач виконав належним чином. Відповідно до норми частини 4 ст. 82 ЦПК України факт видачі Відповідачу кредитних коштів у сумі 50 000,00 доларів США встановлений рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 жовтня 2010 року у цивільній справі №2ц- 4427/10 за позовом АБ «УКРГАЗБАНК» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості та звернення стягнення на предмет застави, а тому не потребує додаткового доказування у даній справі, участь у якій беруть ті ж особи. 22 березня 2010 року у зв`язку з тим, що Відповідач перестав належним чином виконувати зобов`язання за Кредитним договором, Банк скористався своїм правом та звернувся до суду з позовною заявою до позичальника та поручителів про дострокове стягнення кредитної заборгованості в розмірі 48 744,08 доларів США, що було еквівалентно 388 816,90 гри., та 23 100,01 грн., розрахованої станом на 18.03.2010 року. 11 жовтня 2010 року Ужгородський міськрайонний суд, у цивільній справі №2ц-4427/10 за вказаним позовом ухвалив рішення стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] 390 837,80 грн. кредитної заборгованості, стягнути з [PERSON] штраф за невиконання умов договору іпотеки в сумі 21 050,00 грн., стягнути з [PERSON] пеню за невиконання умов договору поруки в сумі 29,11 грн., в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути судові витрати у розмірі 1 820,00 грн. Таким чином, позовні вимоги Банку суд задовольнив повністю, однак, не у валюті кредиту, а у гривневому еквіваленті. 12 квітня 2021 року вказане рішення суду набуло законної сили, на підставі якого судом було видано виконавчі листи стосовно боржників [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Вищевказане рішення суду Відповідачем частково було виконано в добровільному порядку в межах виконавчого провадження. 04. травня 2012 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду у даній цивільній справі №2ц-4427/10 погашення залишку заборгованості за вищевказаним рішенням суду у розмірі 131 644,06 грн. було розстрочено до сплати щомісячно рівними частинами на протязі 8-ми років. В ході примусового виконання вказаного судового рішення заборгованість за виконавчими листами була остаточно погашена лише 30.09.2020 року, що підтверджується постановами про закінчення виконавчих проваджень по ВП №31802099 від 02.12.2020 року та по ВП №31802637 від 03.12.2020 року. Звернення стягнення на предмет іпотеки в ході виконавчого провадження не здійснювалось. Однак, після зарахування коштів на рахунки позичальника [PERSON] , що поступили на погашення кредитної заборгованості з одночасним, переведенням їх у валюту кредиту, заборгованість в валюті кредиту, зафіксована на момент ухвалення судового рішення у справі, погашена не повністю. Станом на 09 вересня 2021 року заборгованість Відповідача перед Позивачем за основним боргом у валюті кредиту становить - 6 214,54 доларів США. Відповідно станом на 09 вересня 2021 року заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків (3% річних), нарахована в межах передбаченого кредитним договором трирічного строку позовної давності за період з 10.09.2018 по 09.09.2021, складає 567,18 доларів США, що по офіційному курсу НБУ станом на 09.09.2021 року 1,00 дол. США=26,7452 гри. еквівалентно 15 169,32 грн. Відповідачем в добровільному порядку не вчиняються дії, спрямовані на повернення банку кредитних коштів та процентів, а тому, Позивач просить суд Стягнути з Відповідача [PERSON] вказану заборгованість. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.11.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. 28.12.2021 року від представника відповідача адвоката Ільницького М.П., через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву. Вважає вимоги позивача частково необґрунтованими. Зокрема вказує, що обставини укладення кредитного договору №81/08 від 14.04.2008 року, виникнення заборгованості, ухвалення рішення суду про стягнення заборгованості відповідачем не оспорюється. Натомість, відповідач не погоджується з розміром заборгованості, яку позивач наводить у позові, зокрема вказує, що враховуючи ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.05.2012 року № 2ц-4427/11, погашення відповідачем заборгованості та загальний строк позовної давності, яка становить три роки вказує, що заборгованість станом на 29.10.2018 року становила 32 937,09 грн., а тому вважає, що до стягнення 3% від простроченої суми грошового зобов`язання за кредитним договором підлягає сума у розмірі 787,52 грн.. Також просить суд застосувати до заявлених вимог строк позовної давності та вирішити питання про розподіл судових витрат, які понесені сторонами, зокрема судового збору, який сплачений позивачем та витрат на професійну правничу допомогу, які сплачені відповідачем пропорційно до розміру задоволених вимог. Не погоджуючись із твердженнями відповідача, наведеними у відзиві на позов, представником позивача 18.01.2022 року подано до суду відповідь на відзив відповідача, де вказує, що позивачем ставиться питання щодо нарахування 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання не за весь період прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором, а за останні три роки. Також вказує, що банком не пропущено строк позовної даності, оскільки зобов`язання за кредитним договором відповідачем у повному обсязі не виконано та не припинено. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена вчасно та належним чином, однак у поданому представником відповідача відзиві на позовну заяву, просить суд здійснити розгляд справи без їх участі. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Судом, належними доказами по справі установлено, що між ВАТ АБ «Укргазбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір кредиту №81/08 від 14.04.2008 року. Відповідно до умов договору ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», надав [PERSON] кредит у розмірі 50 000,00 доларів США на строк з 14 квітня 2008 року по 13 квітня 2028 року, зі сплатою 13,3% річних. В забезпечення зобов`язань відповідача за кредитним договором між банком та [PERSON] , як іпотекодавцем, було укладено договір іпотеки (без оформлення заставної) №81/08-01 від 14.04.2008 року, згідно якого передано в іпотеку рухоме майно - квартиру [ADDRESS] . Також у забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за Кредитним договором між Банком та фізичною особою [PERSON] , як поручителем, укладено договір поруки №81/08-02 від 14 квітня 2008 року. У зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору, позивач звернувся до суду із позовною заявою до позичальника та поручителів про дострокове стягнення кредитної заборгованості. 11 жовтня 2010 року Ужгородський міськрайонний суд, у цивільній справі №2ц-4427/10 за вказаним позовом ухвалив рішення стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] 390 837,80 грн. кредитної заборгованості, стягнути з [PERSON] штраф за невиконання умов договору іпотеки в сумі 21 050,00 грн., стягнути з [PERSON] пеню за невиконання умов договору поруки в сумі 29,11 грн., в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути судові витрати у розмірі 1 820,00 грн. Таким чином, позовні вимоги Банку суд задовольнив повністю, однак, не у валюті кредиту, а у гривневому еквіваленті. 12 квітня 2011 року вказане рішення суду набуло законної сили, на підставі якого судом було видано виконавчі листи стосовно боржників [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Вищевказане рішення суду Відповідачем частково було виконано в добровільному порядку в межах виконавчого провадження. 04 травня 2012 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду у даній цивільній справі №2ц-4427/10 погашення залишку заборгованості за вищевказаним рішенням суду у розмірі 131 644,06 грн. було розстрочено до сплати щомісячно рівними частинами напротязі 8-ми років. В ході примусового виконання вказаного вище судового рішення , заборгованість за виконавчими листами була остаточно погашена лише 30.09.2020 року, що підтверджується постановами про закінчення виконавчих проваджень по ВП №31802099 від 02.12.2020 року та по ВП №31802637 від 03.12.2020 року. Звернення стягнення на предмет іпотеки в ході виконавчого провадження не здійснювалось. Предметом позову у справі є стягнення трьох процентів річних від простроченої суми грошового зобов`язання за кредитним договором відповідно до статті 625 ЦК України у зв`язку з неналежним виконанням судових рішень про стягнення грошових коштів. Відповідно до ч.ч. 1, 2ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно частини другої статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. За змістом статей 524,533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Як встановлено у судовому засіданні, після зарахування коштів на рахунки позичальника [PERSON] , що поступили на погашення кредитної заборгованості з одночасним переведенням їх у валюту кредиту, заборгованість в валюті кредиту, зафіксована на момент ухвалення судового рішення у справі, погашена не повністю. Згідно долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості станом на 09 вересня 2021 року заборгованість Відповідача перед Позивачем за основним боргом у валюті кредиту становить - 6 214,54 доларів США. Всього заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) за період з 10.09.2018 року по 09.09.2021 року включно становить 567,18 доларів США, що становить 15169,32 грн. Не погоджуючись із розміром залишку заборгованості відповідач вказує, що така сума становить 6489,47 гривень, а відповідно сума 3% річних від простроченої суми - 787,58 грн. та додає до суду копії квитанцій про сплату боргу. Також зазначає, що позивач нараховує суму заборгованості за період з 10.09.2018 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності, оскільки з позовною заявою звернувся тільки 29.10.2021, а відтак задоволенню підлягають тільки вимоги починаючи з 29.10.2018 року. Однак суд критично оцінює, наведені відповідачем обставини та долучені докази виходячи з наступного. Так, згідно копій квитанцій слідує, зокрема з квитанції № 11029_12, дата здійснення касової операції 01.08.2019 року, платник [PERSON] сплатила 9500,00 грн. заборгованості по сплаті штрафу за несвоєчасне виконання кредитного договору. Такі ж платежі - штрафу за несвоєчасне виконання кредитного договору були здійснені 29.04.2020 року у сумі 6500,00 грн. та 16.05.2019 року - 5050,00 грн. Згідно з квитанцією № 13017_16, дата здійснення операції 16.05.2019 року, платник сплатила 29,11 грн. заборгованості по сплаті пені за несвоєчасне виконання кредитного договору. Згідно з квитанцією № 13017_17, дата здійснення операції 16.05.2019 року, платник сплатила 1820,00 грн. - відшкодування судових витрат. Тільки 16.05.2019 року платник [PERSON] сплатила 381,00 долар США, що еквівалентно 10048,51 грн. - погашення кредиту на виконання рішення суду, що вбачається з квитанції № 13017_19. Як вбачається з долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості за кредитним договором №81/08 від 14.04.2008 року, позивачем при нарахуванні суми заборгованості була врахована така сплата заборгованості, зокрема 16.05.2019 року сума заборгованості по кредиту і процентах зменшилася з 6597,04 долари США на 6216,04 долари США (6597,04-381,00=6216,04). За змістом ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позивач звернувся до суду із позовом 29.10.2021 року, тобто задоволенню, згідно ст. 625 ЦК України, підлягають виключно вимоги починаючи з 29.10.2018 року. Як слідує з вищевказаного розрахунку заборгованості, сума заборгованості по кредиту і процентах у розмірі 6597,04 долари США була нарахована за період з 10.09.2018 року по 15.05.2019 року, тобто станом на момент звернення позивача до суду така сума була незмінною. Відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 40 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453- VI «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд України здійснив аналіз практики застосування статті 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві з метою забезпечення однакового застосування законодавства у вирішенні справ зазначеної категорії, виявлення проблемних і спірних питань у судовій практиці. Грошові зобов`язання охоплюють усі сфери суспільного життя і насамперед виникають у сфері приватноправових (цивільно-правових) відносин. Питання про цивільно-правову відповідальність за порушення грошових зобов`язань потребує ретельного вивчення та удосконалення, що зумовлено, зокрема, теперішньою ситуацією із кризою неплатежів. Відповідальність за порушення грошових зобов`язань регламентується главою 51 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України), Законами України від 7 грудня 2000 р. №2121-ІІІ «Про банки і банківську діяльність», від 12 липня 2001 р. № 2664-ІП «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», від 3 липня 1991 р. № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282-ХІІ)… Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помножений на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці) у якому (яких) мала місце інфляція Індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. А, отже, якщо термін прострочення виконання боржником грошового зобов`язання становить менше ніж місяць, то індекс інфляції при визначенні заборгованості не нараховується. За період прострочення виконання рішення суду стягувач на підставі ст. 625 ЦК України має право стягнути з боржника 3% річних та інфляційні витрати, про що зазначено у постанові ВСУ від 30 березня 2016 р. у справі № 6-2168цс15 ). ВСУ в цьому випадку, підкреслив, «що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання…», тобто сума, яка розраховується на підставі ст. 625 ЦК повинна розраховуватись у валюті зобов`язання. Якщо порушене зобов`язання в гривні, то в гривні, якщо в доларах США, то в іноземній валюті. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. З огляду на викладене правовідносини, що склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат. Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Правовий аналіз положень статей 526,599,611,625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). У постанові об`єднаної плати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 зазначено, що відповідно до статті 264 Цивільного кодексу Українивизнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, щодо неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами. Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Верховний суд (в рамках цієї справи) наголошує, що положення статей 3, 509, 625 ЦК України, передбачають нарахування інфляційних втрат і 3% річних на суму основного боргу, а не на інфляційні втрати і 3% річних, нараховані за попередній період, таким чином помилковим є твердження , що під час нарахування інфляційних втрат урахуванню (обчисленню) підлягає не тільки основний борг, а й сума, на яку збільшився цей борг за попередні періоди внаслідок інфляційних процесів. Наведену правову позицію також викладено у постанові Верховного Суду від 21.05.2019 у справі №916/2889/13. У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18 (ЄДРСРУ № 82887781), з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, зазначено, що нарахування інфляційних втрат за наступний період з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця є обґрунтованим, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання. За змістом положень частини 1статті 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК). Згідно з положеннями статті 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема,статтею 625 ЦК врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулюваннястатті 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК і статті 230 Господарського кодексу України. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно положення статей 526,599,611,625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за час прострочення. За положеннями ст.81 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показаннями свідків. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідност.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст.4 Цивільно-процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановлену цивільно-процесуальним кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, беручи до уваги додані сторонами докази суд приходить до висновку, що позовну заяву слід задовольнити у повному обсязі та стягнути з [PERSON] на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість на підставі ст. 625 ЦК України - 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання за кредитним договором № 81/08 від 14 квітня 2008 року в розмірі 567 (п`ятсот шістдесят сім) доларів США 18 центів, що по офіційному курсу НБУ станом на 09.09.2021 року (1,00 долар США становить 26,7452 грн.) еквівалентно 15169,32 (п`ятнадцять тисяч сто шістдесят дев`ять грн. тридцять дві коп.) грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на наведене, враховуючи повне задоволення позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, сплачений останнім при поданні позову до суду в розмірі 2270,00 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved