Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом та просить визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . У вказаному житлі зареєстрована відповідач [PERSON] , яка за місцем реєстрації не проживає кілька років, комунальні послуги не сплачує, в утриманні житла участі не бере, особистих її речей в будинку немає. Вказує, що реєстрація відповідача в належному їй житлі порушує право на повноцінне користування та розпорядження власністю, впливає на оплату комунальних послуг та оформлення субсидії, у зв`язку з чим просить позов задовольнити. В добровільному порядку вирішити спір неможливо, оскільки фактичне місце перебування відповідача позивачу невідоме. Ухвалою суду від 15.02.2022 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 12.03.2022. Відповідачу було запропоновано подати відзив на позовну заяву та підтверджуючі документи, на яких містяться посилання у відзиві. 12.03.2022 розгляд справи знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. 21.04.2022 підготовче судове засідання відкладено до 16.05.2022 у зв`язку з неявкою відповідача. Ухвалою суду від 16.05.2022 підготовче провадження в даній справі закрито та призначено справу до судового розгляду на 06.06.2022. Позивач [PERSON] в суді позов підтримала, просила його задовольнити та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином відповідно до приписів статей 128, 130, 131 ЦПК України (на 06.06.2022 - шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України). Про причин неявки суд не повідомила. Правом на подачу відзиву на позов не скористалася. Клопотань, заява від неї не надходило. Відповідно до вимог статті 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, не подав відзив і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач в судове засідання не з`явилася, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі, суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, встановив таке. Із копії договору дарування серії ААА № 992636 від 14.12.1997 вбачається, що гр. [PERSON] подарував гр. [PERSON] житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). Копією будинкової книги та довідкою виданою виконавчим комітетом Переяславської міської ради від 17.01.2022 № 78 підтверджується місце реєстрації відповідача [PERSON] , 2000 р.н. за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18-21). Відповідно до актів депутата Переяславської міської ради Оверчук Л.М. від 10.06.2021 № 119 та 06.12.2021 № 220, відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але з травня 2012 року за даною адресою не проживає, особистих її речей в будинку немає (а.с. 22-23). Копії квитанцій за постачання електричної енергії та плати за спожитий природний газ за період з січня по грудень 2021 роки свідчать про оплату комунальних послуг позивачем [PERSON] (а.с. 6-17). Свідки [PERSON] та [PERSON] дали показання про те, що відповідач [PERSON] є онукою позивача, яка за адресою реєстрації та проживання позивача - [ADDRESS] не проживає з 2012 року. Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами глав 23, 28, 29 Розділу ІІ Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку про необхідність їх застосування. Так, згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~321\~ЦК України\~право власності\~є непорушним.\~Ніхто не\~може бути\~протиправно позбавлений\~цього права\~чи обмежений\~у його\~здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Конституцією України (стаття 41) та стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб та будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. У висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 16.11.2016 у справі №6-709цс16 вказано таке: «... Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік». Згідно з положеннями ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом не встановлено поважності причин не проживання відповідача в зазначеному вище будинку, а також чинення перешкод відповідачу позивачем або членами його сім`ї в користуванні цим житлом. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач [PERSON] в будинку [ADDRESS] , не проживає вже кілька років, комунальні послуги за утримання житла не сплачує та не ставиться до нього як до власного житла. Враховуючи, що реєстрація місця проживання відповідача у належному позивачу будинку порушує її право на повноцінне володіння та розпорядження майном, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Питання судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України не вирішувалось, оскільки позивач просила залишити їх за нею.

Outcome: approved