Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

В липні 2021 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернулося до суду із вищевказаним позовом, в якому просили суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 26 грудня 2019 року в розмірі 19591,22 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначають, що 26 грудня 2019 року між сторонами укладено договір у вигляді заяви про встановлення кредитної лінії, за умовами якого позивач відкрив поточний рахунок № [NUMBER] на умовах тарифного пакету «Мій комфорт» та встановив за погодженням відповідача на вказаний рахунок кредит у сумі 18000,00 грн. під 30 % річних за користування кредитними коштами. Позивач стверджує, що [PERSON] порушив умови кредитного договору щодо повернення кредиту та сплаті процентів у встановленні договором строки та порядку, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 28 жовтня 2021 року становить 19591,22 грн., яка складається з: 17158,52 грн. - заборгованість за основним боргом (кредитом); 2370,70 грн. - заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом; 49,36 грн. - 3 % річних на суму простроченого кредиту; 12,64 грн. - 3 % річних на суму нарахованих та несплачених процентів. З урахуванням наведено позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь вказану заборгованість, а також витрати по сплаті судового збору. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 січня 2022 року головуючим суддею у даній цивільній справі визначено суддю Андрейчука Т.В. Ухвалою Оболонського районного суду від 07 лютого 2022 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку з спрощеного провадження з викликом сторін на 05 квітня 2022 року. 05 квітня 2022 року, у зв`язку із введенням з 24.02.2022 року воєнного стану на території України, а також веденням бойових дій на території Київської області, розгляд цивільної справи не здійснювався. Згідно з розпорядженням керівника апарату Оболонського районного суду м. Києва від 19 травня 2022 року № 33, у зв`язку з мобілізацією судді Андрейчука Т.В., призначено повторний автоматизований розподіл справи № 756/550/22 (2/756/2703/22). Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 травня 2022 року справу передано судді Шролик І.С. Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва Шролик І.С. від 20 травня 2022 року прийнято справу до свого провадження та призначено до розгляду на 07 червня 2022 року на 11.30 год. Представник позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 30 березня 2022 року на електронну адресу суду надійшло клопотання представника позивача Щербак Н.В., в якому просить суд проводити розгляд справи без їх участі та не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з?явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином шляхом відправлення поштової кореспонденції за адресою зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання. Як вбачається з зворотнього рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення судову кореспонденцію адресовану відповідачу отримала донька 30 травня 2022 року. Окрім того, відповідач повідомлявся про розгляд справи шляхом розміщення оголошення про виклик на сайті Судової влади. Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду відповідач не надіслав, про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходили. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України в разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, що 26 грудня 2019 року між Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головне управління по місту Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір у вигляді Заяви про встановлення відновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якого банк відкрив позичальнику поточний рахунок № [NUMBER] на умовах тарифного пакету «Мій комфорт» та встановив за погодженням на вказаний рахунок кредит у сумі 18000,00 грн. під 30 % річних за користування кредитними коштами. Строк кредитування відповідає строку дії платіжної картки № [NUMBER] та встановлено терміном до травня 2024 року з можливістю пролонгації на строк дії випущеної нової платіжної картки за бажанням позичальника. Згідно заяви на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 38,00 річних; 0,001 процентів річних за користування кредитним коштами протягом Грейс - періоду у випадку безготівкового розрахунку за товари та послуги з використанням платіжної картки. Проценти за користування кредитом сплачуються щомісячно згідно умов договору. При укладенні цього договору сторони керувалися положенням частини першої ст. 634 Цивільного кодексу України, відповідно до якого договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На підтвердження пред?явлених позовних вимог позивач надав: копію Заяви про встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (кредиту) від 26 грудня 2019 року, підписану відповідачем та представником банку; розрахунок заборгованості за основним боргом, процентами, комісією, пенею, 3 % річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов?язання станом на 28 жовтня 2021 року; Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, який набрав чинності 01 квітня 2019 року; виписку по карткового рахунку №[NUMBER] [PERSON] . Наведені документи свідчать про те, що [PERSON] був ознайомлений з усіма істотними умовами кредитування. Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість відповідача за кредитним договором від 26 грудня 2019 року становить 19591,22 грн., яка складається з: 17158,52 грн. - заборгованість за основним боргом (кредитом); 2370,70 грн. - заборгованість по сплаті процентів; 49,36 грн. - 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 12,64 грн. - 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом. (а.с. 16). Між сторонами виник спір стосовно не належного виконання відповідачем, як позичальником, взятих на себе кредитних зобов`язань. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до п. 1.18.1 розділу ХХІІ договору, за користування Кредитом Клієнт зобов`язаний сплачувати Банку проценти в порядку та розмірах, визначених в Умовах користування кредитною лінією (Кредитом), що застосовуються до відповідної категорії Клієнті, і в тому числі, з урахуванням змін умов кредитування згідно пункту 11.1.3. Розділу ХХ Договору, що мають наслідком зміну категорії, до якої відноситься кредит. Згідно п. 1.21. розділу ХХІІ договору за невиконання або несвоєчасне, не в повному обсязі виконання Клієнтом зобов`язань перед Банком у розмірі та в строки, передбачені цим Договором, в тому числі додатками, що є його невід`ємними частинами, Банк має право нараховувати на суми прострочених платежів та стягувати пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, за кожен день прострочення, починаючи з дня, коли відповідна сума мала бути сплачена, до дати фактичної її сплати, але не більше 15% від суми простроченого платежу. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Право АТ «Ощадбанк» вимагати дострокове повернення кредиту за договором від 26 грудня 2019 року у випадку невиконання позичальником умов договору передбачено п. п. 1.23 договору. З аналізу норм ст. ст. 1048, ч. 2 ст. 1050 ЦК України вбачається, що пред`явленням вимоги до позичальника є як направлення йому вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, так і пред`явлення до нього позову. Позивач реалізував своє право на дострокове стягнення усієї заборгованості за кредитним договором 26 грудня 2019 року шляхом пред`явлення позову до суду. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. У зв`язку з тим, що відповідачем не надано до суду заперечень проти позову, доказів в підтвердження того, що ним належним чином виконувалися умови кредитного договору, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором є доведені належними та допустими доказами, судом перевірено наданий позивачем розрахунок заборгованості із яким суд погоджується, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 26 грудня 2019 року в сумі 19591,22 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, беручи до уваги те, що понесені позивачем судові витрати пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим та доведеним. З урахуванням ціни позову, та розміру задоволених позовних вимог згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн. (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved