Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-16 00:00:00

17.02.2022р. [PERSON] пред`явила до суду позов до відповідача Тернопільської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, у якому просила визнати незаконним і скасувати наказ № 285-К Тернопільської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 08.12.2021р. «Про відсторонення Дарії Шкафаровської» та стягнути з відповідача в її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати відсторонення від роботи 09.12.2022р. по день ухвалення рішення чи допущення до роботи. На обгрунтування позову зазначено, що з 01.07.1993р. позивач працювала у відповідача на різних посадах. 06.12.2021р. її в усній формі було повідомлено про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 та від неї вимагали надати відомості/медичну документацію про наявність щеплення. 08.12.2021р. винесено оспорюваний наказ, який вона вважає таким, що суперечить вимогам Конституції України, Кодексу законів про працю України, Законам України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», «Про захист населення від інфекційних хвороб», оскільки: відсторонення від роботи має відбуватись у порядку, визначеному не законодавством, а законом, якого в Україні не існує; при відстороненні не враховано відсутність відповідного рішення головного санітарного лікаря України про проведення обов`язкових щеплень та відсутність серед переліку обов`язкових щеплень щеплення проти COVID-19 у Календарі профілактичних щеплень в Україні; обмеження її права на працю відбулось у неконституційний спосіб, оскільки обмеження права на працю може допускатись лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану, якого в Україні не було; позивача не повідомлено про зміну істотних умов праці; відмова позивача від вакцинації не зафіксована в порядку, визначеному законом; вимога відповідача надати конфіденційну інформацію про стан її здоров`я є незаконною. З цих підстав позивач просила позов задовольнити, а також стягнути в її користь понесені судові витрати, в тому числі судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою судді від 21.02.2022р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 09 березня 2022 року на 12 год., яке, у зв`язку з запровадженням воєнного стану на території України, відкладено на 13 квітня 2022 року на 12 год. 30 хв., та у зв`язку з неявкою представника відповідача в зазначену дату повторно відкладено на 17 травня 2022 року на 12 год. 21.04.2022р. від відповідача надійшов відзив на позов, суть якого зводиться до того, що оспорюваний наказ винесений відповідачем відповідно до вимог п. 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», ст. 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153, яким затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, та Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01 листопада 2021 року № 2393, яким затверджено зміни до Переліку № 2153, та його доповнено п. 4 (працівники підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади). Оскільки Тернопільська регіональна державна лабораторія Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів є державною установою, що входить до сфери управління центрального органу виконавчої влади, [PERSON] було повідомлено про необхідність обов`язкової вакцинації проти COVID-19, 08.12.2022р. директором було видано наказ «Про відсторонення Дарії Шкафаровської». З урахуванням викладеного відповідач просив відмовити в задоволенні позову. 11 травня 2022 року від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів з використанням системи «Easycon». Ухвалою суду від 12 травня 2022 року зазначене клопотання задоволено. У судовому засіданні позивач позов підтримала. Пояснила, що з 01.03.2022р. її допущено до роботи, проте до цього часу вона була відсторонена та не отримувала заробітної плати. Представник позивача [PERSON] , беручи участь у судовому засіданні режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, підтримав позовні вимоги з викладених у позовній заяві підстав, деталізуючи норми Конституції та Законів України, на які посилався в позовній заяві, наполягаючи, що відсторонення [PERSON] від роботи відбулось із численними порушеннями, про які зазначено в позовній заяві. Крім того, оскільки 01.03.2022р. [PERSON] допущено до роботи, просив стягнути з відповідача в її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.12.2022р. до дня допущення її до роботи. Представник відповідача в судовому засіданні підтримала відзив на позовну заяву та просила відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Відповідно до наказу № 285-К Тернопільської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 08.12.2021р. «Про відсторонення Дарії Шкафаровської» відсторонено [PERSON] , провідного лікаря ветеринарної медицини бактеріологічного відділу, від роботи з 09 грудня 2021 року на час відсутності профілактичного щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Підставою винесення зазначеного наказу в ньому зазначено: ст. 46 КЗпП України, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», Наказ Міністерства охорони здоров`я України від 01.11.2021р. № 2393 «Про затвердження Змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», п. 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці». 11.11.2021р. в.о. директора Тернопільської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів підписано повідомлення працівникам ТРДЛ Держпродспоживслужби «Про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19», у якому зазначено про необхідність такого щеплення та подання у строк до 08.12.2021р. документа, який підтверджуватиме його наявність, або довідки про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку, затвердженого наказом МОЗ від 16.09.2011р. № 595, у разі ненадання яких працівників буде відсторонено від роботи без збереження заробітної плати. Відповідно до Протоколу № 3 наради з працівниками з приводу обов`язкової вакцинації від 29.11.2021р. ТРДЛ Держпродспоживслужби на нараді виступила [PERSON] , яка повідомила, що працівники відділу [PERSON] та [PERSON] категорично відмовились вакцинуватися без вагомої причини, у зв`язку з чим ухвалено провідному інспектору по роботі з персоналом [PERSON] вручити повідомлення від 11.11.2021р. «Про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19», де роз`яснюються наслідки, які настають при відмові від вакцинації. Згідно з наказом № 73-К Тернопільської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 01.03.2022р. «Про допуск до роботи» [PERSON] допущено до роботи з 01.03.2022р. Відповідно до довідки № 20 від 23.12.2021р., виданої директором Тернопільської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, заробітна плата [PERSON] у жовтні 2021р. становила 11061,29 грн., у листопаді 2021р. 13891,29 грн. До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує такі норми права: У пунктах «а», «б» статті 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я, зокрема, піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення. Відповідно до частини першої статті 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається в разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. До інших передбачених законодавством випадків належить, зокрема, відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим. Частинами 1 3 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень ці працівники у порядку, встановленому законом, відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі Перелік № 2153). Відповідно до цього Переліку обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають працівники: 1) центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; 2) місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; 3) закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності. Пунктом 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», який набрав чинності з 08 листопада 2021 року, керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій визначено забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком № 2153; 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена Переліком № 2153 та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу", крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; а також 3) взяти до відома, що на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 КЗпП України, частини першої статті 1 Закону України "Про оплату праці" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу"; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома осіб, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Наказом Міністерства\~охорони здоров`я\~України від\~01\~листопада 2021\~року №\~2393,\~який набрав\~чинності 09.12.2021р.,\~затверджено зміни\~до Переліку\~№ 2153\~та його\~доповнено новими\~пунктами 4-6\~такого змісту: «4. Підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади; 5. Установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів; 6. Підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83.». Відсторонюючи працівника від роботи, роботодавець повинен діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, а тому в наказі про відсторонення зазначаються підстави та строки такого відсторонення. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Так, судом установлено, що на момент винесення оспорюваного наказу підпунктом 2 пункту 41-6 Постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» передбачено обов`язок керівників державних органів (державної служби), керівників підприємств, установ та організацій забезпечити відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153, та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб та частини третьої статті 5 Закону України Про державну службу, крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я. Разом із тим, Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням,\~затверджений наказом\~Міністерства охорони\~здоров`я від\~4\~жовтня 2021\~р.\~№ 2153,\~у редакції,\~яка була\~чинною на\~момент винесення\~оспорюваного наказу,\~передбачав,\~що обов`язковим\~профілактичним щепленням\~проти гострої\~респіраторної хвороби\~COVID-19,\~спричиненої коронавірусом\~SARS-CoV-2,\~на період\~дії карантину,\~встановленого Кабінетом\~Міністрів України\~з метою\~запобігання поширенню\~на території\~України гострої\~респіраторної хвороби\~COVID-19,\~спричиненої коронавірусом\~SARS-CoV-2,\~підлягали працівники\~трьох груп:\~1)\~центральних органів\~виконавчої влади\~та їх\~територіальних органів; 2)\~місцевих державних\~адміністрацій та\~їх структурних\~підрозділів; 3) закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності. До жодної із зазначених груп працівників [PERSON] не відноситься. Надалі, наказом Міністерства охорони здоров`я України 01 листопада 2021 року № 2393 внесено зміни до зазначеного Переліку, яким розширено перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, та включено до нього працівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади; працівників установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів; праціників підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83. Однак ці зміни набрали чинності лише 09 грудня 2021 року. Стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набрання законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Відтак, наказ Міністерства охорони здоров`я України №2393 від 01.11.2021р., який станом на 08.12.2021р. не набрав чинності, не міг врегульовувати трудові відносини між сторонами, не зумовлював обов`язку відповідача та не надавав йому права відстороняти [PERSON] від роботи відповідно до п. 41-6 Постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Всупереч зазначеному, оспорюваний наказ відповідач видав саме 08.12.2021р. З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що наказ № 285-К Тернопільської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 08.12.2021р. «Про відсторонення Дарії Шкафаровської», у якому як підставу відсторонення [PERSON] від роботи зазначено наказ Міністерства охорони здоров`я України №2393 від 01.11.2021р., якого по суті не існувало, оскільки він не набрав чинності, та розширений ним перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, станом на 08.12.2021р. не діяв, не може вважатись законним та підлягає скасуванню. Оскільки судом установлено, що відсторонення позивача відбулось без належних на те правових підстав, зокрема відсутності у Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, який був чинним на момент винесення оспорюваного наказу, професії [PERSON] , інші доводи позивача, які зазначені в позовній заяві та підтримані в судовому засіданні, суть яких зводиться до того, що відсторонення від роботи має відбуватись у порядку, визначеному не законодавством, а законом, якого в Україні не існує; при відстороненні не враховано відсутність відповідного рішення головного санітарного лікаря України про проведення обов`язкових щеплень та відсутність серед переліку обов`язкових щеплень щеплення проти COVID-19 у Календарі профілактичних щеплень в Україні; обмеження права позивача на працю відбулось у неконституційний спосіб; позивача не повідомлено про зміну істотних умов праці; відмова позивача від вакцинації не зафіксована в порядку, визначеному законом; вимога відповідача надати конфіденційну інформацію про стан її здоров`я є незаконною значення для вирішення справи не мають, позаяк судом установлено, що підстави винесення оспорюваного наказу були відсутні. Судом установлено, що на підставі оспорюваного наказу з 09.12.2021р. позивачу було призупинено виплату заробітної плати, яку відновлено з 01.03.2022р. відповідно до наказу № 73-К Тернопільської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 01.03.2022 «Про допуск до роботи». Оскільки відсторонення позивача відбулось без належних на те правових підстав, то є підставною й вимога позивача про стягнення середньої заробітної плати за час відсторонення від роботи, що прирівнюється до часу вимушеного прогулу. Положення статті 235 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати. У випадках стягнення на користь працівників середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи середній заробіток визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарних місяці роботи. Згідно з частиною першою статті 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, а якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Згідно з п. 8 цієї Постанови нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Обчислюючи розмір середнього заробітку за час відсторонення від роботи, суд враховує середньоденний заробіток позивача, виходячи із її заробітної плати в розмірі 24952,58 гривень за 2 останні місяці роботи, в яких заробітна плата була нарахована (жовтень 2021 року 11061,29 гривень та листопад 2021 року 13891,29 гривень), поділеної на кількість робочих днів за вказаний період відповідно до норм тривалості робочого часу на 2021 рік 42, та добутку отриманої суми (594,10 гривень) і кількості робочих днів за період затримки (09.12.2021р. 28.02.2022р.), яка відповідно до норм тривалості робочого часу на 2021 2022р.р. становить 55 робочих днів. Шляхом застосування зазначеної методики сума, що підлягає стягненню за час відсторонення від роботи становить 32676 гривень (24952,58: 42 = 594,10; 594,10 х 55 = 32676). Така сума обраховується без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час відсторонення від роботи, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час відсторонення від роботи при виплаті працівнику, внаслідок чого присуджена до виплати працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку зменшується на суму податків і зборів. За вказаних обставин суд доходить висновку про порушення відповідачем прав позивача, які підлягають захисту шляхом задоволення її позовних вимог, визнання незаконним і скасування наказу № 285-К Тернопільської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 08.12.2021р. «Про відсторонення Дарії Шкафаровської» та стягнення з відповідача в користь позивача середнього заробітку за час відсторонення від роботи в розмірі 32676 гривень, з яких підлягають утриманню податки та інші обов`язкові платежі. У зв`язку з задоволенням позову слід вирішити питання про розподіл судових витрат. Так, позивач надала докази отримання нею правничої допомоги, пов`язаної з отриманням консультацій та підготовки позовної заяви, розмір яких відповідно до Умов та Правил надання юридичної допомоги відстороненим від роботи через відсутність щеплення на коронавірус від 07.12.2021р., до яких [PERSON] приєдналася 27.01.2022р., та акту № 6 здачі-приймання наданих послуг за договором 27.01.2022р., наданих адвокатом Пересоляком О.С., становить 5000 гривень, з яких: 1500 грн. вартість консультування, 3500 грн. вартість підготовки позовної заяви. Представник відповідача ні у відзиві, ні у судовому засіданні на пропозицію суду, жодних заперечень щодо неспівмірності цих витрат не надала. Таким чином, відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України до стягнення з відповідача в користь позивача підлягає 5000 гривень витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути 1984,80 грн. понесеного позивачем судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved