Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до\~Трускавецького міського\~суду Львівської\~області з\~позовом до\~ [PERSON] про\~розподіл земельної\~ділянки та\~виділ частки\~земельної ділянки\~в натурі.Позов мотивований тим, що їй на праві приватної спільної часткової власності належить 2/3 частки земельної ділянки, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Другим співвласником земельної ділянки є [PERSON] , якому належить 1/3 частини земельної ділянки. На даній земельній ділянці знаходиться житловий будинок, Ѕ частини якого належить позивачці. [PERSON] зазначає, що між нею та відповідачем склались неприязні стосунки та виникають конфлікти щодо користування земельною ділянкою, а тому вважає що подальше спільне користування нею неможливе. З метою вирішення конфліктної ситуації, позивачка зверталась до [PERSON] з пропозицією про укладення договору про розподіл земельної ділянки, проте відповідач не погодився. Оскільки на даний час [PERSON] неможе належним чином користуватись та розпоряджатись своєю власністю, тому просить суд припинити право спільної часткової власності на земельну ділянку кадастровий номер № 4611500000:01:013:0019, що знаходиться по [ADDRESS] та здійснити її реальний розподіл виділивши їй 2/3 частки земельної ділянки. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Вернієвська О.Б. позов підтримали, просили його задоволити врахувавши висновок експерта за результатами судової земельно-технічної експертизи. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та не погодився з висновком експерта. Заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку. В силу\~ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках; збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до\~ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до\~ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 2\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 41 Конституції України\~встановлено, що кожен має право володіти, розпоряджатись, користуватись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Відповідно до\~ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ч.1\~ст.319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається свої майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 2\~ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст.321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 19 грудня 2019 року, № 193899724, [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 2/3 частки, а [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 1/3 частки, земельної ділянки кадастровий номер 4611500000:01:013:0019, площею 0.0406 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначає, що зверталася до відповідача з пропозицією поділити в натурі земельну ділянку, що перебуває у їх спільній частковій власності, на що останній відмовився. Відповідно до\~ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Частиною 1 ст. 86 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно із ч.1\~ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. За частиною 2 даної статті, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до ч.3\~ст.358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Статтею 364 ЦК України\~визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Частиною 1\~ст.367 ЦК України\~передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.\~\~ Згідно ст. 88 Земельного кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. У відповідності до ч.3, ч.4 ст. 88 Земельного Кодексу України учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Згідно з п. 18\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Пропрактику застосуваннясудами земельного законодавства прирозгляді цивільнихсправ»\~у випадках, передбачених\~статтями 86-89 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, яка перебуває в спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, у разі недосягнення згоди - за рішенням суду. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки (у тому числі й разом з іншими учасниками, які цього вимагають) або виплатити рештою учасників грошової компенсації за цю частку при неможливості її виділення та отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру його частки. Відповідно до висновку експерта №489/21 за результатами судової земельно-технічної експертизи про розподіл земельної ділянки та виділ частки земельної ділянки в натурі у справі № 457/210/20 від 16 лютого 2021 року, земельну ділянку кадастровий номер 4611500000:01:013:0019, площею 0,0406 га розташованої в домоволодінні по [ADDRESS] між двома співвласниками розділити в зазначених величинах ідеальних часток (2/3 та 1/3) здійснити технічно можливо. На величину ідеальної частки (2/3) позивача по справі припадає площа ділянки 270,7 кв. м. з розташованим на ній частиною житлового будинку [ADDRESS] . Площа земельної ділянки, що припадає на 1/3 ідеальну частку відповідача становить 135,3 кв. м з розташованим на ній житловим будинком [ADDRESS] . Так, експертом визначено єдиний технічно можливий варіант розподілу земельної ділянки який полягає в наступному. Позивачу [PERSON] пропонується виділити земельну ділянку S1 площею 270,7 кв.м. Відповідачу [PERSON] пропонується виділити земельну ділянку 82 площею 135,3 кв. м. Відповідач щодо даного питання не надав жодних пояснень, проте скерував до суду клопотання про проведення повторної судової земельно- технічної експертизи. Ухвалою суду таке клопотання було задоволено. Однак Листом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 22 лютого 2022 року повідомлено, що рахунок вартості проведення експертизи відповідачем не сплачений, а тому ухвала суду залишена без виконання. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи вищенаведене, і те, що сторонам належать відповідні частки земельної ділянки з кадастровим номером 4611500000:01:013:0019 та згідно з експертним висновком є технічно можливим виділення в натурі кожній із сторін належні їм частки на цю земельну ділянку, суд приходить до висновку про задоволення заявлених позовних вимог, які знайшли своє підтвердження в матеріалах справи. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved