Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] пред`явила до суду позов до відповідачів ПАТ «Укрсоцбанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу - Чуловського В.А., у якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем та зареєстрований в реєстрі за №24543 та стягнути з відповідача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 18000,00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем було вчинено виконавчий напис №24543 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №770/38-318-07 від 30 липня 2007 року у загальній сумі 45 068,35 доларів США та суму плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису. Стягнення заборгованості проводиться за період з 01 березня 2015 року по 12 вересня 2017 року. Вказаний виконавчий напис було зареєстровано в реєстрі за №24543. В якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором, 30 липня 2007 року між кредитором та [PERSON] та [PERSON] укладено іпотечний договір. Позивачка вважає, що спірний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки в момент вчинення даного виконавчого напису нотаріально-правовий акт, який допускав вчинення виконавчих написів нотаріусів на кредитних договорах, був визнаний незаконним та нечинним за рішенням суду, що набрало законної сили, тобто законних підстав для можливості вчинення виконавчого напису нотаріуса на кредитному договорі не існувало. Також, [PERSON] вважає, що у спірному виконавчому написі зазначено неправильний розмір заборгованості, оскільки кредитний договір припинив свою дію з 16.03.2009 (момент настання обов`язку дострокового виконання основного зобов`язання за кредитним договором), а тому у кредитора відсутні підстави для стягнення після зміненої дати виконання зобов`язання процентів за користування кредитом, визначених договором. Крім того, позивач вважає, що спірний виконавчий напис вчинено поза межами трирічного строку, що прямо суперечить ст. 88 Закону України «Про нотаріат». За вказаних обставин просить позов задовольнити. 24 лютого 2021 року на підставі ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області вжито заходи по забезпеченню позову, шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні № 63392758, відкритому державним виконавцем Тернопільського міського відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на підставі виконавчого напису вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. 31 жовтня 2017 року та зареєстрованого у реєстрі за № 24543. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 лютого 2021 року провадження у зазначеній справі було відкрите, та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, з викликом сторін. 31 березня 2021 року від представника відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» Панченка Д.В. до суду надійшов відзив на позов, у якому вказує, що відповідно до пункту 2 «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями» постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі - Перелік) розділу 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Згідно із ч. 2 п. 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 3 березня 2004 року №20/5 заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів». Згідно Постанови Верховного суду України від 20 травня 2015 року по справі №6-158цс15 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Встановивши у справі, яка переглядається, що банком нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень та іпотечну вимогу нотаріус вчиняє виконавчий напис. Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів». Щодо посилання представника позивача, що строк виконання основного зобов`язання настав 16 березня 2009 року та змінився строк виконання зобов`язання, взагалі не відповідають дійсності, оскільки 16.07.2009 (вже після строку вказаного позивачем) між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №2 про внесення змін до Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №770/38-318-07 від 30.07.2007, якою сторони прийшли до взаємної згоди внести зміни до умов кредитування. Викладено п.п. 1.1.1 договору в новій редакції, змінено графік платежів, а саме щомісячної сплати 250,00 доларів США. Крім цього, 14.08.2009 (також вже після строку вказаного позивачем) між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір про внесення змін та доповнень до Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №770/38-318-07 від 30.07.2007, яким сторони прийшли до взаємної згоди внести зміни до Договору та підтвердили, що з дати його укладення подальша видача коштів Позичальнику не проводиться. П. 3 Позичальник, шляхом підписання цього Договору, підтверджує, що не має жодних претензій до Кредитора, в тому числі майнових та/або моральних, щодо виконання умов Договору кредиту, а також не має інших вимог. П. 5 сторони погодили, що умови цього Договору діють до закінчення строку користування Кредитом за Договором кредиту або іншого терміну, що може бути визначений сторонами шляхом укладення до Договору кредиту відповідного додаткового договору (угоди, правочину), а умови Договору кредиту, які не відповідають умовам цього Договору припиняють свою дію в частині такої їх невідповідності. Інші умови Договору кредиту залишаються незмінними і сторони підтверджують за ними свої зобов`язання. Таким чином, сторони встановили строк кредитування до 10.06.2027 року. Так, строк виконання договору передбачений графіком погашення, строк виконання якого спливає у 2027 році, а тому жодних правових підстав вважати, що строк кредитування сплив ще в березні 2009 року немає, оскільки сторони змінили умови кредитування шляхом укладення додаткових угод та визначили щомісячну сплату заборгованості. Крім того, оскільки виконавчий напис було вчинено 31.10.2017 в межах 3 років за період з 01.03.2015 по 12.09.2017, вимоги ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» як стягувачем та і нотаріусом дотримано в повному обсязі. Таким чином, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 31 травня 2021 року представником позивача [PERSON] - адвокатом Осів П.В. подано відповідь на відзив у якому вказує на те, що оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 31 жовтня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №158/2157/17 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/88951873). Крім того, вказує, що як зазначалося у позовній заяві, відповідно до правил пункту 4.5 кредитного договору строк виконання основного зобов`язання настав на 61-й день з дня прострочення погашення процентів (порушення умов підпункту 3.3.7 кредитного договору), тобто 16 березня 2009 року. Саме з цього моменту відбулася зміна строку виконання кредитного зобов`язання позичальником у повному обсязі, а у банку припинилося право нараховувати проценти за користування кредитом відповідно до умов договору. Наведене підтверджує, що строк дії кредитного договору припинено. Також, посилання відповідача на додаткові угоди до кредитного договору, які підписано після 16.03.2009, не заслуговують на увагу, оскільки такі додаткові угоди укладено поза межами строку дії кредитного договору, а отже не можуть змінювати зобов`язання за договором. Як вбачається із спірного виконавчого напису із позивача стягнуто заборгованість з 01.03.2015 по 12.09.2017, при тому, що строк повернення кредиту настав 16.03.2009. Представник відповідача стверджує, що позивач сплачував 15.07.2014 та 22.12.2017, що на його думку перервало позовну давність. Проте, відповідачем не надано доказів, які підтверджують внесення саме позивачем коштів на погашення заборгованості. Більше того, якщо припустити застосування положення про переривання позовної давності, то платіж було зроблено 15.07.2014, а виконавчий напис вчинено 31.10.2017, тобто через більше як три роки. Сплата 22.12.2017 не можу переривати позовну давність оскільки виконання зобов`язання після спливу позовної давності таку не перериває. Враховуючи наведене, просить задовольнити позовні вимоги. 05 травня 2021 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області постановлено витребувати у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича документи на підставі яких вчинено виконавчий напис за № 24543 від 31 жовтня 2017 року, яким запропоновано стягнути із [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість, що виникла по Договору про надання відновлюваної кредитної лінії № 770/38-318-07 від 30.07.2007 у розмірі 45068,35 доларів США. Проте, дана ухвала не була виконана. Як слідує з відповіді приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича № 452/01-16 від 11 червня 2021 року, на підставі Акту про вилучення та знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду, який погоджено протоколом № 58/11 засідання експертної комісії Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 18 лютого 2021 року, відбулось знищення документів, на підставі яких вчинились у 2017 році виконавчі написи, за закінченням терміну зберігання. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] - адвокат Осів П.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, які наведені у позовній заяві та відповіді на відзив. Просив позов задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 18000,00 грн. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - адвокат Панченко Д.В. в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог з підстав, які наведені у відзиві на позовну заяву. Крім того, заперечив щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійно правничу допомогу у розмірі 18 000 гривень пославшись на неспівмірність із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг). Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу - Чуловського В.А. надійшла до суду заява про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних у справі документів. Судом установлено: 30 липня 2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії №770/38-318-07, відповідно до п. 1.1. якого кредитор зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Згідно п. 1.1.1. вказаного Договору, надання кредиту буде здійснюватись окремими частинами зі сплатою 12,75 процентів річних та комісій, в розмірі та в порядку визначеному цим Договором, в межах максимального ліміту заборгованості до 45 000,00 доларів США, з наступним графіком змін максимального ліміту заборгованості (до 10-го числа кожного місяця) та кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 15 липня 2022 року на умовах визначених цим Договором. Відповідно до п. 1.3 та п. 1.3.1 Договір про надання відновлювальної кредитної лінії №770/38-318-07, в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги, кредитор укладає: в день укладення цього договору - із [PERSON] та [PERSON] іпотечний договір, за умовами якого іпотеко давці передають кредитору в іпотеку трикімнатну квартиру [ADDRESS] , заставною вартістю 285 325 грн. 00 коп. Іпотечний договір підлягає нотаріальному посвідченню, обтяження нерухомого майна іпотекою - реєстрації в Державному реєстрі іпотек у встановленому порядку, а на відчуження нерухомого майна нотаріусом накладається заборона. Як убачається із п.4.5 вищевказаного Договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених підпунктами 3.3.7, 3.3.8, 3.3.9 цього договору, протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний термін надання кредиту вважається таким, що закінчився, та, відповідно, позичальник зобов`язаний не пізніше наступного робочого дня погасити кредит, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Згідно з п.3.3.7 Договору позичальник зобов`язується сплачувати кредитору проценти в розмірі, передбаченому п.1.1.1 цього Договору та комісії в розмірах, та в порядку, визначеному п.п.2.6, 2.8 цього Договору. Відповідно п.2.5 вищевказаного Договору сплата процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно не пізніше 15 числа місяця, наступного за місяцем, за який нараховані проценти, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі. Нарахування та сплата процентів за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів користування кредитом в періоді (28-29-30-31/360). При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення кредиту (п.2.6 Договору). Відповідно до п.3.3.9 Договору позичальник зобов`язувався здійснювати погашення кредиту відповідно до графіку змін максимального ліміту заборгованості, визначеного в п.1.1. цього договору, у сумі різниць між максимальним лімітом заборгованості, що діяв у попередньому періоді та максимальним лімітом заборгованості, що діятиме в наступному періоді, в строк не пізніше останнього робочого дня попереднього періоду, а також в кінцевий термін повернення заборгованості за кредитом, що визначений в п. 1.1.1.61 цього Договору. 16.07.2009 між АКБ СР «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №2 про внесення змін до Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №770/38-318-07 від 30.07.2007, якою сторони прийшли до взаємної згоди внести зміни до умов кредитування. Викладено п.п. 1.1.1 Договору в новій редакції «Надання кредиту буде здійснюватись окремими частинами зі сплатою 13,25 процентів річних, в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 47 214,97 доларів США, з наступним графіком змін максимального ліміту заборгованості (до 10-го числа кожного місяця)» та кінцевий термін погашення заборгованості по кредиту 15 липня 2027 року (включно), на умовах визначених цим Договором. Крім цього, 14.08.2009 між АКБ СР «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір про внесення змін та доповнень до Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №770/38-318-07 від 30.07.2007. Відповідно до вищевказаного договору угоди, сторонами було досягнено згоди, що подальша видача кредитором коштів/траншів позичальнику не проводиться (не відновлюється), незалежно від досягнення максимального ліміту заборгованості. 27 жовтня 2020 року головним державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Харченком Д.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №63392758 із примусового виконання виконавчого напису №24543 виданого 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. про стягнення на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості з [PERSON] в сумі 45068,35 дол. США, та суму плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису. 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - Чуловським Володимиром Анатолійовичем вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі №24543, про стягнення із [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість, що виникла по Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №770/38-318-07 від 30 липня 2007 року, яка складається із: строкової заборгованості - 26699,97 доларів США; простроченої заборгованості - 6925,00 доларів США; строкової заборгованості по нарахованих відсотках - 325,91 доларів США; простроченої заборгованості по нарахованих відсотках - 13117,47 доларів США. Загальна сума заборгованості становить 45068,35 доларів США. Строк платежу по Кредитному договору настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 01 березня 2015 року по 12 вересня 2017 року. Згідно із вимогами частини першої статті 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Відповідно до вимог пункту 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, як вчинення виконавчого напису. Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Вимогами частини 1 статті 88 Закону України "Про нотаріат" встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Аналогічні положення містяться у пункті 3.1. Глави 16 "Вчинення виконавчих написів" Розділу ІІ "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року (далі за текстом - Порядок). Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом. Вимогами частини 1 статті 87 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина 2 статті 87 Закону України "Про нотаріат"). Згідно із вимогами пунктів 1.1., 1.2., 3.2., 3.5. Глави 16 "Вчинення виконавчих написів" Розділу ІІ "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 р., для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 (далі за текстом - Перелік). Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-887цс17. Пунктом 2 Розділу "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 р. , встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017 р., залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 р. "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону. Згідно із пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 р. "Про судове рішення в адміністративній справі", визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі", дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 р. "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, з моменту її прийняття. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 в редакції від 29.11.2001 р. Пунктом 1 зазначеного Переліку в редакції від 29.11.2001р. передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При цьому, суд звертає увагу на те, що п. 1 Переліку стосується лише нотаріально посвідчених договорів, до яких укладений між сторонами Договір про надання відновлювальної кредитної лінії №770/38-318-07 від 30 липня 2007 року не відноситься. Представником відповідача не надано доказів на підтвердження того, що нотаріусу було надано оригінал Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №770/38-318-07 від 30 липня 2007 року. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти до висновку про те, що нотаріус вчиняє виконавчі написи лише у випадку, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Визнання судом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню можливе не лише з підстав недотримання нотаріусом порядку та процедури вчинення виконавчого напису, а й у зв`язку із наявністю спору між кредитором та стягувачем щодо розміру та в цілому наявності будь-якої заборгованості. Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд України у постанові від 05 липня 2017 року при розгляді справи № 6-887цс17, предметом якої був спір про оспорення виконавчого напису нотаріуса, де суд вказав, що з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання письмової вимоги боржнику про усунення порушень. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статтей 15, 16, 18 ЦК України, статтей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача, з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Матеріали цивільної справи не містять доказів на підтвердження того, що при вчиненні напису нотаріус отримав від банку первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), у зв`язку з чим, у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком та процентів, зазначені у написі, є безспірними. Дослідивши зібрані у справі докази, судом встановлено, що вказана у виконавчому написі загальна сума кредитної заборгованості є спірною, оскільки мали місце зміна строку виконання основного зобов`язання та зміна процентної ставки, а відповідач та приватний нотаріус не надали суду жодних належних та допустимих доказів безспірності заборгованості. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, суд приходить до переконання, що оспорюваний виконавчий напис був вчинений нотаріусом з порушенням чинного законодавства, а тому, у даному випадку має місце порушення прав позивача, які підлягають до захисту шляхом визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Відтак, позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Щодо вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 18 000 гривень, суд зазначає наступне. Згідно з вимогами ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі: 1) на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Як убачається із Довіреності від 18 листопада 2020 року, укладеної між [PERSON] та адвокатом Осів Павлом Володимировичем, останній уповноважений представляти інтереси [PERSON] у порядку, обсязі та в строки передбачені чинним законодавством України в усіх судових установа України (в господарських судах, судах загальної юрисдикції, в судах апеляційних інстанцій, адміністративних судах, а також у Верховному Суді, Конституційному суді, тощо). Довіреність видана строком на три роки та дійсна по 18 листопада 2023 року. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З врахуванням наведених обставих, враховуючи заперечення представника відповідача щодо стягнення суми витрат на професійно правничу допомогу в розмірі 18 тисяч гривень пославшись на неспівмірність із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), суд доходить висновку, що із відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10000 гривень. Відтак, вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягають до часткового задоволення. Крім того, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі наведеного та

Outcome: approved