Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Голови правління Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив «Січнівець» [PERSON], Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив «Січнівець» про усунення перешкод у користуванні майном, посилаючись на те, що він є членом кооперативу. Оскільки голова кооперативу вимагав звільнити гараж № [NUMBER] та відібрав ключі від гаражу, позивач не має можливості користуватися своїм гаражем та вимушений звернутись з цим позовом до суду. Позивач та представник позивача в судове засідання з`явились, позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подали. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що позивач на даний час є членом Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив «Січнівець». Обслуговуючий кооператив «Гаражний кооператив «Січнівець» є правонаступником ліквідованих «Январець-2», «Ветеран», членом яких позивач був з часу їх заснування та сплачував вступний внесок. Статут обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив «Січнівець» затверджений протоколом установчих зборів від 30 березня 2017 року. Рішенням Господарського суду Одеської області від 24 листопада 2021 року по справі №916/2497/21 визнано недійсним рішення загальних зборів Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив «Січнівець», викладене в протоколі №8 від 13 лютого 2021 року в частині виключення [PERSON] зі складу членів кооперативу обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив «Січнівець». Зазначеним рішенням встановлено, що з протоколу загальних зборів членів автостоянок «Январець-1», «Январець-2», «Январець-3» від 25.12.2016 року вбачається прийняття рішення про ліквідацію ДП «Январець-1» ПАТ «Ветеран», яке до цього часу обслуговувало автостоянки «Январець-1», «Январець-2», «Январець-3»; про передання повноважень ДП «Январець-1» ПАТ «Ветеран» створеному гаражному кооперативу «Січнівець»; про прийняття в члени гаражного кооперативу «Січнівець» за заявою членів автостоянок «Январець-1», «Январець-2», «Январець-3». До матеріалів зазначеної справи долучено копії реєстраційних книг автостоянок «Січнівець-1», «Січнівець-2», «Січнівець-3», які входять до складу ОК «ГК «Січнівець» за 2021 рік, з яких вбачається облік внесків [PERSON] за [NUMBER] за січень-березень по 300 грн. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У справі №916/2497/21 брали участь як позивач так і відповідач - Обслуговуючий кооператив «Гаражний кооператив «Січнівець», тому обставини встановлені рішенням Господарського суду Одеської області від 24 листопада 2021 року не мають повторно доказуватися. Таким чином, позивачу як членові Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив «Січнівець» належить право користування гаражем № [NUMBER] . Згідно ст.12 Закону України «Про кооперацію», основними обов`язками члена кооперативу є: додержання статуту кооперативу, виконання рішень органів управління кооперативу та органів контролю за діяльністю кооперативу, виконання своїх зобов`язань перед кооперативом та сплата визначених статутом кооперативу внесків. Так, відповідно до наданих квитанцій позивач вносить щомісячну оплату за гараж, що розцінюється як виконання ним своїх обов`язків як членом кооперативу. Натомість, підставою для звернення позивача до суду стало порушення його права на користування гаражем з боку керівництва кооперативу, тобто спір між сторонами стосується реалізації своїх прав як членами кооперативу. Позивач зазначає, що на даний час він не має можливості користуватися своїм гаражем та наявним в ньому особистим майном, у зв`язку із здійсненням головою кооперативу [PERSON] дій, які полягають у блокуванні доступу до гаража. Також позивач вказує, що він не має змоги звернутися до відповідного органу щодо приватизації гаражу, оскільки керівництво кооперативу не надає йому відповідні документи для здійснення приватизації. Судом встановлено, що позивач неодноразово звертався до правоохоронних органів із заявами щодо пошкодження замка на його гаражі, опломбування гаражу, блокуванні доступу до гаражу та автомобіля, який в ньому знаходиться. Відповідно до листа Одеської обласної прокуратури від 06 січня 2022 року №09/1/1-164-22 на теперішній час триває досудове розслідування в кримінальному провадженні №42021162020000015 від 02 лютого 2021 року за ст. 356 КК України щодо самовільного блокування доступу до гаражу [PERSON] . Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 28.06.1991 року «Про практику розгляду судами цивільних справ, пов`язаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів», судам підвідомчі справи за позовами членів кооперативу про усунення перешкод в користуванні гаражами, інші порушення їх прав. Положеннями ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Гарантії здійснення прав володіння, користування та розпорядження майном, їх захист також регламентовано ст. 41 Конституції України, відповідно до якої громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватись об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно, до яких належить право володіння та користування. Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує. Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини. Згідно ст. 19 Закону України «Про кооперацію», член відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу і розпорядження квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням, якщо він не викупив це майно. В ході судового розгляду встановлено, що ні позивач, ні треті особи гараж № [NUMBER] , розташований на території Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив «Січнівець» не викупили, у приватну власність не оформили. Відповідно до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових. Згідно ч.1 ст.179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до ст.1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. За змістом цієї норми слідує, що цивільне право підлягає захисту в разі, коли сторони не перебувають між собою в зобов`язальних відносинах, і при цьому має місце його реальне оспорювання учасником цивільних відносин, унаслідок чого власник майна або користувач (в даному випадку позивач) не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з існуванням сумнівів або претензій щодо спірного майна з боку інших осіб (тобто відповідача). Враховуючи те, що в ході судового розгляду позивачем доведена, а відповідачами не спростована умисність дій керівництва Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив «Січнівець» щодо блокування доступу до гаражу, що знаходиться в користуванні члена кооперативу [PERSON] , який має в ньому особисте майно, суд приходить до висновку про неправомірність та протиправність таких дій, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. До суду не надано жодного доказу щодо обґрунтування моральної шкоди та її розміру. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] до Голови правління Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив «Січнівець» [PERSON], Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив «Січнівець» про усунення перешкод у користуванні майном. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial