Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-05 00:00:00

22 серпня 2019 року до Овідіопольського райсуду Одеської області надійшов вищевказаний позов. Предметом позову є нерухоме майно, яке перебуває на території Одеського (кол. Овідіопольського) району Одеської області. Позиція сторін. В обґрунтуванні своїх позовних вимог позивач зазначив, що між відповідачкою та банком виникли кредитні правовідносини, та був укладений договір іпотеки, згідно якого банку (іпотекодержателю) була передана земельна ділянка площею 0.060 га. цільове призначення для ведення садівництва, розташована за адресою: [ADDRESS] (далі по тексту спірне нерухоме майно), відповідачка не виконувала свої зобов`язання по кредитному договору. Державним виконавцем був накладений арешт в рамках виконавчого провадження, а тому позивач просить звільнити з-під арешту спірне нерухоме майно. В ході судового розгляду від представника позивача надійшла заява з якої видно, що на позові наполягає просить справу розглянути в їх відсутність. Відповідач до суду не з`явився, при цьому направив пояснення з яких видно, що в позові просить відмовити. Представник третьої особи до суду не з`явився. Рух справи. 27 серпня 2019 року судом першої інстанції було відкрито цивільне провадження. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.263 ч.1 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права,бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом і передбачених цим Кодексом випадках. Обставини, які встановлені судом 14 березня 2008 року між Банком та відповідачкою [PERSON] був укладений кредитний договір № 2008/36-20/30. Відповідно до п.1.1 банк передає відповідачці грошові кошти на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 32 000 доларів США зі сплатою 13.5 % процентів річних та комісії. 14 березня 2008 року між сторонами був укладений іпотечний договір, згідно якого відповідачка (іпотекодавець) передає в іпотеку банку (іпотекодержателю) у якості забезпечення виконання кредитного договору спірне нерухоме майно. Крім того, між ПАТ «Універсал Банк» та відповідачкою виникли кредитні правовідносини. Відповідачка [PERSON] перед банком не виконувала свої зобов`язання, на підставі чого Малиновським райсудом міста Одеси було прийнято процесуальне рішення по справі № 2н-139/10 згідно якого з відповідачки на користь ПАТ «Універсал Банк» підлягає стягненню грошові кошти в розмірі 132869.16 грн. Рішення суду першої інстанції є чинним. 10 вересня 2019 року Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». Згідно рішення № 5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року, було затверджено Передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати визначеної у Передавальному акті, а саме з 15.10.2019 року. 30 червня 2010 року державним виконавцем в рамках виконавчого провадження № 17829872 накладено арешт та описано спірне нерухоме майно. В ході розгляду справи було встановлено, що підставою для відкриття виконавчого провадження була заява стягувача представника банка та виконавчий лист виданий на підставі судового рішення. Державний виконавець відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» належним чином відкрив виконавче провадження, під час примусових дій в рамках своїх повноважень прийняв рішення про накладення арешту на майно боржника. Виходячи з вищевказаного суд прийшов до висновку, що позивач звернувся до суду з позовними вимогами, чиї права та інтереси не порушуються. Державний виконавець прийняв рішення про накладення арешту на нерухоме майно в рамках своїх повноважень відповідно до закону, а тому суд вважає, що відповідачка [PERSON] є неналежним відповідачем. Таким чином суд приходить до висновку, що відповідно до ст. 263 ЦПК України позивач не обґрунтував свої позовні вимоги. Судові витрати. Позивачка при поданні позову сплатила судовий збір в повному обсягу, суд прийшов до висновку що позов не підлягає задоволенню, а тому відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати розподілу не підлягають.

Outcome: dismissed