Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати станом на 12 липня 2021 року, включаючи виплати, які належать йому при розрахунку при звільнення, а також вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що працював інженером із зварювання в ТОВ «Прикарпатзахідтранс» до 12 липня 2021 року включно. У 2021 року відповідач почав невчасно і не в повному обсязі виплачувати заробітну плату, чим створив заборгованість із заробітної плати. В зв`язку з невиплатою заробітної плати 9 липня 2021 року звернувся із заявою до директора ТОВ «Прикарпатзахідтранс», в якій просив звільнити за ч.3 ст.38 КЗпП України. Останнім робочим днем просив вважати 12 липня 2021 року, видати на руки наказ про звільнення, трудову книжку та провести розрахунок в день звільнення, виплатити вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку. Відповіді на заяву не отримав, а тому змушений звернутися до суду. Ухвалою суду від 29 липня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі з проведенням судового засідання з повідомленням (викликом) сторін та витребувано від відповідача: довідку про заборгованість з заробітної плати [PERSON] помісячно; довідку про середньомісячну заробітну плату для виплати вихідної допомоги відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" зі змінами і доповненнями. Ухвала направлялася судом на зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресу відповідача, поверталася з поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання». В судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав. Про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. За наявності передбачених ч.4 ст.223 ЦПК України умов суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи та врахувавши обставини у справі, встановив таке. 1 грудня 2018 року позивач переведений на посаду інженера із зварювання ТОВ «Прикарпатзахідтранс», про що свідчить запис № 16 трудової книжки [PERSON] , виданої 01 липня 2002 року. 9 липня 2021 року позивач звернувся до директора ТОВ «Прикарпатзахідтранс» Пшеничного С.О. із заявою про звільнення його за власним бажанням за ч.3 ст.38 КЗпП України, у зв`язку з тим, що роботодавцем грубо порушуються засади трудового законодавства, норми договорів і угод. В заяві позивач просив останнім робочим днем вважати 12 липня 2021 року; видати наказ про звільнення, трудову книжку, довідку про середню заробітну плату та довідку про розрахунок належних до виплати коштів при звільненні; виплатити в день звільнення розрахункові: заробітну плату, вихідну допомогу, компенсацію за невикористану відпустку на день звільнення. Судом встановлено, що згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу, наданих Пенсійним фондом України, за період з січня по липень 2021 року позивачу страхувальником код 13990932 (ТОВ «Прикарпатзахідтранс») було нараховано суму заробітку для нарахування пенсії, з якої сплачено страхові внески, в розмірі 67 878, 21 грн. Водночас, за вказаний період відповідачем було виплачено позивачу шляхом перерахунку на його картковий рахунок 55 645, 11 грн, про що свідчить виписка по рахунку позивача за період з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року, видана відділенням № 1 ПУМБ в м.Рівне 20 квітня 2022 року. Таким чином заборгованість відповідача по виплаті позивачу заробітної плати становить 12 233, 10 грн. Станом на 25 травня 2022 року у суду відсутні докази проведення повного розрахунку з позивачем. Згідно зі ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За приписами ч.1 ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до положень ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Частиною 2 ст.233 КЗпП передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку та інших обов`язкових платежів (п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року. Враховуючи, що відповідач не надав суду жодного доказу на спростування твердження позивача про наявну заборгованість по заробітній платі чи доказів про розмір такої заборгованості, позовна вимога щодо стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 12 233, 10 грн підлягає задоволенню. Відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Згідно зі ст.44 КЗпП України, при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (ст.38, 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. В разі припинення (розірвання) трудового договору з ініціативи працівника або роботодавця роботодавець видає наказ (розпорядження) про звільнення працівника та вносить відповідний запис до його трудової книжки (ст.47 КЗпП України). За положеннями ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч зазначеним нормам закону позивачем не надано суду копії наказу про звільнення чи копії трудової книжки з відповідним записом, а тому факт припинення трудового договору між ним та відповідачем не підтверджений належними доказами. Подання позивачем відповідачу заяви про звільнення за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України не свідчить про припинення трудових відносин між сторонами. У випадку протиправної бездіяльності роботодавця щодо припинення трудових відносин працівник вправі звернутися з повідомленням про порушення трудових прав до територіального органу Держпраці за місцезнаходженням роботодавця, комісії по трудових спорах або безпосередньо до суду відповідно до ст.221 КЗпП України. При цьому, позовних вимог про розірвання трудового договору, визнання припиненими трудових відносин позивачем у цій справі не пред`явлено. За таких обставин відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача вихідної допомоги та виплат, які належать позивачу при розрахунку при звільненні, оскільки доказів звільнення позивача матеріали справи не містять. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн, від сплати якого позивач звільнений.

Outcome: partial