Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що їй на підставі договору купівлі-продажу серії ААР № 876249 від 03.02.1999 належить цілий житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться в [ADDRESS] . Згідно з Домовою книгою реєстрації громадян, у вищевказаному будинку зареєстрованою є ще [PERSON] , що також підтверджується довідкою про склад зареєстрованих осіб № 5136/08-04 від 08.12.2021 з якої вбачається, що в будинку є зареєстровані: позивач та відповідач. Дійсно в будинку є зареєстрований відповідач, проте з 2013 року остання не проживає, не веде спільне господарство, не бере участі в утриманні будинку, не цікавиться технічним станом будинку та не несе витрати по оплаті за комунальні послуги, більше того, її особисті речі у будинку відсутні. Наголошує, що позивач з відповідачем не спілкуються, на спроби домовитися з нею про добровільне зняття з реєстрації місця проживання у будинку не відповідає, тобто, добровільно знятися з реєстрації місця проживання не бажає. Звертають увагу, що у будинку позивач проживає одна, є пенсіонеркою, інших доходів не має, усі комунальні платежі та витрати по утриманню житла несе тільки вона. Отже, з огляду на зазначене реєстрація відповідача у будинку створює перешкоди у користуванні житлом позивачу, оскільки вона змушена сплачувати зайві комунальні платежі у відповідності до кількості зареєстрованих осіб та позбавлена можливості оформити субсидію. Факт не проживання відповідача також підтверджується Актом обстеження домоволодіння від 23.11.2021 складеного за участю сусідів: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , підписи яких посвідчено старостою с. Ксаверівки [PERSON] , з якого вбачається, що відповідач дійсно не проживає у будинку за адресою: [ADDRESS] , з моменту реєстрації, а саме з 2013 року та до цього часу не проживає та не відвідує позивача. В судове засідання представник позивача [PERSON] - адвокат Грушко Ж.В. не з`явилася, подала заяви про те, що заявлені позовні вимоги підтримують повністю, змін та доповнень не мають. В разі неявки відповідача не заперечують проти заочного розгляду справи та не заперечують проти винесення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] в судове засідання двічі не з`явилася, будучи належним чином і в установленому законом порядку повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, згідно положень п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України, за адресою місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно п.п.1, 2, 3, 4 ч.1\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов; відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену у письмових заявах, оцінивши докази в їх сукупності, належності та допустимості, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом є встановленим, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу серії ААР № 876249 від 03.02.1999 належить цілий житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться в [ADDRESS] (а.с.9, 13-15). Згідно з Домовою книгою реєстрації громадян, у вищевказаному будинку зареєстрованою є ще [PERSON] , що також підтверджується довідкою про склад зареєстрованих осіб № 5136/08-04 від 08.12.2021 з якої вбачається, що в будинку є зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] (а.с.10-12). Факт не проживання відповідача також підтверджується Актом обстеження домоволодіння від 23.11.2021 складеного за участю сусідів: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , підписи яких посвідчено старостою с. Ксаверівки [PERSON] , з якого вбачається, що відповідач дійсно не проживає у будинку за адресою: [ADDRESS] , з моменту реєстрації, а саме з 2013 року та до цього часу не проживає та не відвідує [PERSON] (а.с.16,17). [PERSON] є особою пенсійного віку та єдиним доходом є пенсія, яку вона отримує в розмірі 2\~686,28 грн щомісячно, що підтверджується копією довідки про доходи та отримує допомогу від держави у виді житлової субсидії (а.с.18,19). Згідно зі ст.ст.41,55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. У відповідності до ст.405 ч.2 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, що ратифікована Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 р., судом забезпечується право на доступ до правосуддя, в зв`язку з чим суд вважає правомірним звернення до суду позивача, так як зняття з реєстрації у даному випадку, в зв`язку з наявністю спору між сторонами, може бути вирішено лише виключено шляхом постановлення судового рішення суду. При цьому, доказами підтвердження та спростування обставин визначених у позові є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експерта (\~ст.76 ЦПК України). Цивільним процесуальним законодавством України встановлено, що докази у справі повинні бути належними та допустимими. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення. Об`єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо). Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий позивачем на підтвердження своїх вимог, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27\~постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до\~ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін\~одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. Відтак, суд констатує той факт, що відповідач не був позбавлений можливості відстоювати свою позицію під час судового розгляду, надавши належні, достовірні та допустимі докази на підтвердження наявності підстав перебувати на реєстраційному обліку в будинку, що належить [PERSON] яку проігнорував. Суд враховує, що у відповідності до ст.383 ЦК України, власник житлового будинку (квартири) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.\~\~ За \~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтями\~150,\~155 ЖК України\~встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. В силу ст.\~ст.71,\~72\~ЖК України право на користування житлом зберігається на відсутньою особою на протязі 6 місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Аналіз наведених норм цивільного та житлового законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, а саме, шляхом заявлення вимоги про позбавлення права користування житловим приміщенням. Оскільки,\~судом було\~встановлено,\~що відповідачка\~ [PERSON] з 2013 року по теперішній час не проживає в будинку належному позивачці. Також встановлено факт того, що відповідачка вибула з будинковолодіння по своїй волі та намагання повернутися до будинку не було. Тому, суд вважає, що необхідність нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг з врахуванням особи відповідачів, яка виникає у позивача також слід розцінювати, як обмеження у вільному використанні власністю. Звуження прав позивача полягає також у тому, що позивач не має можливості самостійно зняти відповідача з реєстрації. Враховуючи вказане, суд вважає, що позивач довів належними доказами підставу для визнання відповідача таким, що втратив право на користування її житловим приміщенням будинком за адресою: [ADDRESS] , так як вона не проживає в будинку більше 1 року без поважних причин, тому позов є доведеним та таким, що підлягає до повного задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Відповідно позивач просить стягнути з відповідача на свою користь понесені нею судові витрати, в загальній сумі 992,40 грн.. \~

Outcome: approved