Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-01 00:00:00

Позивач ПрАТ «Закарпаттяобленерго» звернулось до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 30.10.2001 р. між ПрАТ «Закарпаттяобленерго» та [PERSON] укладено договір про користування електричною енергією за № 05-12527. Вказаний Договір споживача про користування електричною енергією укладений з ПрАТ «Закарпаттяобленерго» припинив свою дію з 01.01.2019 р., крім окремих положень в частині регулювання відносин щодо заборгованості з відповідними правами та обов`язками, пов`язаними з такою заборгованістю, а також щодо нарахування пені, неустойки, обмеження та припинення постачання електричної енергії тощо. Так, Позивачем, за адресою Відповідача, було відкрито особовий рахунок на ім`я [PERSON] , підключено до своєї електромережі електроустановку (помешкання) за адресою: [ADDRESS] , до якої безперебійно Позивачем постачалася електрична енергія, щомісячно відправлялися Відповідачу квитанції на оплату спожитої ним електричної енергії. Відповідач у свою чергу, споживав поставлену йому Позивачем електричну енергію. Показання приладу (результати знятих уповноваженою особою електропостачальника (електророзподільного підприємства) показів засобу обліку) відповідача вказані у загальній картці по особовому рахунку споживача до 01.01.2019 року, у відповідності до яких, за обумовленими тарифами (цінами), здійснено нарахування за надані послуги за постачання споживачеві електричної енергії у необхідних йому обсягах відповідно до потужності електроустановок споживача. З будь-якими заявами, як власник, відповідач до товариства не звертався, ні щодо припинення електропостачання ні щодо укладення Угоди про погашення заборгованості чи то з заявою про припинення договірних відносин. Оплату за Договором відповідач здійснював частково, не в повному обсязі, зокрема, боржник залишив поза увагою залишок боргу в розмірі 1890,83 грн. З урахуванням наведеного, позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 1890,83 гри.; суму інфляційних втрат в розмірі 365,72 грн. та 3 % річних на залишок заборгованості в розмірі 170,26 грн., а також судовий збір в розмірі 2 270,00 грн. Ухвалою судді Ужгородського імськрайонного суду Закарпатської області від 25.11.2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. 08.12.2021 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, зазначає, що вказаний борг не визнає, оскільки, здійснює оплату за використану електричну енергію на підставі абонементної книжки, так як показники на квитанціях, на її думку, не відповідають дійсності. Також зазначає, що 12.12.2014 року Ужгородським міським районом електричних мереж (далі МРЕМ) їй було надано попередження, що за нею рахується заборгованість в сумі 1872,84 грн., при цьому, з часу подання цього попередження пройшло два максимальні терміни позовної давності, передбачені ст. 257 ЦК України. Враховуючи наведене, відповідач [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог за відсутності заборгованості як такої та за пропуском строків позовної давності. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити з підстав та мотивів наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечила проти позовних вимог, вважає, що заборгованість є недійсною, всі необхідні платежі по сплаті за спожиту електричну енергію вона здійснювала згідно показників лічильника, які відображені в її абонементній книзі. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. За приписом ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 2 ст. 13 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються ст.714 ЦК України, ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ЗУ «Про ринок електричної енергії», Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 року за №312 (далі Правила). На момент виникнення спірних правовідносин, відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулювалися також Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою КМУ від 26.07.1999 року за № 1357, із змінами та доповненнями (далі ПКЕЕН, редакція яких чинна на момент виникнення спірних правовідносин) та іншими актами цивільного законодавства). Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а. також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. У судовому засіданні встановлено, що 30.10.2001 р. між ПрАТ «Закарпаттяобленерго» та [PERSON] укладено договір про користування електричною енергією за № 05-12527. Вказаний Договір споживача про користування електричною енергією укладений з ПрАТ «Закарпаттяобленерго» припинив свою дію з 01.01.2019 р., крім окремих положень в частині регулювання відносин щодо заборгованості з відповідними правами та обов`язками, пов`язаними з такою заборгованістю, а також щодо нарахування пені, неустойки, обмеження та припинення постачання електричної енергії тощо. ПрАТ «Закарпаттяобленерго» відкрило [PERSON] особовий рахунок № [NUMBER] , підключено до своєї електромережі електроустановку (помешкання) за адресою: [ADDRESS] , до якої безперебійно постачалася електрична енергія, щомісячно відправлялися відповідачу квитанції на оплату спожитої ним електричної енергії. Відповідач у свою чергу, споживав поставлену йому Позивачем електричну енергію. За змістом статті 11 ЦК України факт відкриття особового рахунку та постачання електричної енергії вважається укладенням договору на умовах, передбачених Законом України «Про електроенергетику», що узгоджується з постановою Верховного Суду від 11.09.2019 р. у справі № 509/3536/15-ц та постановою від 15.07.2019 р. у справі №347/713/17. Відповідно до п. 1 Договору, Електропостачальник бере на себе зобов`язання надійно постачати споживачеві електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до потужностей 1,3кВт електроустановок споживача, з гарантованим рівнем надійності, безпеки і якості, а споживач зобов`язується оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені цим договором. Пунктом 12 Договору встановлено, що Електропостачальник має право перевіряти стан приладів обліку та знімати показання відповідно до умов договору. Згідно п. 16 Договору оплата за електроенергію здійснюється відповідно до показань приладу обліку згідно постанови НКРЕ. У відповідності до п. 20 та абз. 1, 2, 7 п. 21 ПКЕЕН (редакція яких чинна на момент виникнення спірних правовідносин), розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Знімання показів засобів обліку провадиться електропостачальником (електророзподільним підприємством) та/або побутовим споживачем щомісяця відповідно до умов договору. Побутовий споживач, як правило, знімає покази засобу обліку на перше число місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем). Якщо знімання показів проводиться побутовим споживачем, електропостачальник (електророзподільне підприємство) має право контролювати правильність знімання показів засобів обліку побутовим споживачем. Результати знятих уповноваженою особою електропостачальника (електророзподільного підприємства) показів засобу обліку обов`язково вносяться в абонентську книжку (розрахункову книжку) або зазначаються на корінці останнього розрахункового документа, наданого побутовим споживачем на перевірку, із зазначенням дати проведення зняття. Абзацом 5 п. 22 ПКЕЕН передбачено, що порядок та форма оплати спожитої електричної енергії визначаються у договорі. Позивач ПрАТ «Закарпаттяобленерго», як постачальник електричної енергії свої зобов`язання виконав в повному обсязі та надав відповідачу послуги з постачання електроенергії. Відповідач у свою чергу користувався наданими послугами. Вказані обставини підтверджуються даними долученої до матеріалів спарив загальної картки про заборгованість споживача [PERSON] , в якій зазначені, в тому числі показання лічильника, які змінювалися (зростали) за період з 08.2012 року по 09.2021 року. Окрім того, згідно загальної картки слідує, що станом на жовтень 2021 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 1890,83 грн., остання оплата по заборгованості була здійснена у січні 2019 року на суму 810,00 грн. (показники лічильника початкове: 84065, кінцеве: 84638). Також з загальної картки вбачається, що станом на грудень 2018 року показники лічильника становили початкове: 84065, кінцеве: 84638, та така містить відмітку «*», що означає, що такі показники були надані самим абонентом (споживачем), що у свою чергу спростовує доводи відповідача [PERSON] про неправдивість показників зазначених позивачем у своїх квитанціях. За таких обставин слідує, що відповідач [PERSON] не належним чином виконувала покладені на неї обов`язки по сплаті заборгованості за спожиту електричну енергію. У відповідності ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 526 ЦПК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про ринок електричної енергії» учасники ринку, які порушили нормативно-правові акти, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, несуть відповідальність згідно із законом. Частиною 2 пункту 5.5.5 ПРРЕЕ передбачено, що споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. За таких обставин суд приходить до висновку про доведеність наявності у відповідача боргу перед позивачем в розмірі 1890,83 грн. за спожиту електричну енергію. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг, на Боржника покладається відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Дію Закону України від 13.11.1996 року "Про тимчасову заборону стягнення з громадян України пені за несвоєчасне внесення плати за житлово-комунальні послуги" припинено з 1 січня 2011 року. Нарахування та стягнення пені за несвоєчасне внесення плати за житлово-комунальні послуги здійснюються на суму заборгованості, яка утворилася з 1 січня 2011 року. З урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю та стягнути з [PERSON] на користь ПрАТ «Закарпаттяобленерго» заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 1890,83 грн., а також 365,72 грн. інфляційних втрат та 170,26 грн. 3% річних. Щодо підстав відмови у задоволенні позову у зв`язку з пропущенням строку позовної давності. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Частиною 1 ст. 259 ЦК України передбачається, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. При цьому, ч. 1 ст. 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Як підставу про відмову у задоволенні позову у зв`язку з пропущенням строку позовної давності відповідач вказує, що 26.04.2012 року Ужгородським МРЕМ ПАТ «Закарпаттяобленерго» подано до Ужгородського міськрайонного суду заяву на видачу судового наказу, яку було задоволено та 21.05.2012 року видано судовий наказ. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 20.06.2012 року даний судовий наказ було скасовано. 12.12.2014 року Ужгородським МРЕМ було надано відповідачу [PERSON] попередження про наявність заборгованості в сумі 1872, 84 грн. У свою чергу, 05.02.2020 року ПрАТ «Закарпаттяобленерго» повторно звернулось до суду з заявою про видачу судового наказу, яку було задоволено та видано судовий наказ від 03.04.2020 року справа № 308/2130/20, який ухвалою суду від 26.06.2020 року № 308/5794/20 скасовано. При цьому, відповідач [PERSON] вказує, що з часу подання попередження про наявність заборгованості пройшло два максимальні терміни позовної давності визначені ст. 257 ЦК України. Так, судом встановлено, що у відповідності до п.28 Договору укладеного 30.10.2001 року № 05-12527 між позивачем та відповідачем на користування електричною енергією, цей договір укладається на три роки, набирає чинності з дня його підписання та вважається продовженим на рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії жодна із сторін не висловила наміру внести до нього зміни або доповнення. Враховуючи, що до матеріалів справи не долучено жодних доказів, що сторони мали намір внести до договору зміни, доповнення чи те, що відповідач звертався до позивача про припинення електропостачання, такий договір був продовжений та є діючим. Разом з цим, як вбачається з долученої до матеріалів справи загальної картки про заборгованість споживача, остання плата за спожиту електричну енергію була здійснена відповідачем у лютому 2019 року на суму 810,00 грн. Суд вважає такі дії відповідача [PERSON] такими , що остання визнала свою заборгованість, а відтак, строк позовної давності був перерваний. За встановлених обставин, враховуючи, що позивач звернувся до суду із позовною заявою 25.10.2021 року, суд приходить до висновку, що строк позовної давності позивачем не пропущено, а відтак, відсутні обставини для відмови у задоволенні позову з цих підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на наведене, враховуючи повне задоволення позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, сплачений останнім при поданні позову до суду в розмірі 2270,00 грн.

Outcome: approved