Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

Позивач звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовною заявою, у якій просить суд: - визнати незаконною відмову відповідача в наданні відповіді на звернення позивача від 03.12.2020 та від 08.12.2020; - застосувати до відповідача заходи впливу щодо порушень норм Закону України "Про звернення громадян"; - визнати право позивача на інформацію щодо розрахунку вартості корегувань спожитої позивачем послуги ЦОМЗК в опалювальному періоді за вересень-жовтень 2020 року; - зобов`язати відповідача надати позивачу інформацію щодо розрахунку вартості корегувань спожитої позивачем послуги ЦОМЗК в опалювальному періоді за вересень-жовтень 2020 року; - застосувати до відповідача заходи відповідальності фінансовими санкціями, відповідно до норм ст. 13, 14 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" за створення перешкод для доступу споживача до облікової інформації; - стягнути з відповідача безпідставно нараховану суму 212,00 грн. перерахунку за вересень-жовтень 2020 року; - стягнути з відповідача компенсацію за відрив від звичайних занять; - стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у сумі 1,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в жовтні 2020 року позивач отримав квитанцію відповідача за послуги централізованого опалення за вересень 2020 року, в якому у колонці "Перерахунок" відповідачем було донараховано в бік заборгованості позивача суму 683,00 грн.. Позивач 13.10.2020 та 02.11.2020 звернувся до відповідача з вимогою надати роз`яснення щодо додаткових нарахувань відповідача, однак відповіді не отримав. Проте, у листопаді 2020 року позивач отримав чергову квитанцію відповідача за послуги централізованого опалення за жовтень 2020 року, в якому у колонці "Перерахунок" відповідачем було донараховано в бік заборгованості позивача вже сума 456,00 грн.. Оскільки звернення позивача було проігноровані відповідачем позивач повторно звернувся до відповідача 01.12.2020 з вимогою надати роз`яснення природи коригувань в зазначених квитанціях, на що отримав відповідь відповідача від 03.12.2020, відповідно до якої у вересні 2020 року було проведено перерозподіл Гкал по будинковому лічильнику, зокрема у квартирі позивача, у бік збільшення на суму 663,16 грн. Проте, у зв`язку з виявленням технічної помилки у жовтні 2020 року було проведено повторне коригування Гкал по будинковому лічильнику у бік зменшення на суму 456,86 грн. Разом з тим, 03.12.2020 позивач повторно звернувся до відповідача, виклавши зауваження щодо наданої відповіді відповідача, але отримав відповідь відповідно до якої відповідач відмовився розглядати звернення позивача викладене в електронному листі підписаного ЕЦП. Ухвалою суду від 07.06.2021 позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд задовольнити позов. Представник відповідача у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Судом встановлено, що 03.12.2020 позивач звернувся до відповідача з електронним листом підписаним електронним цифровим підписом, але відповідач відмовив позивачу в його розгляді запропонувавши позивачу надіслати лист поштою на фізичну адресу відповідача Разом з тим, відповідачем порушено норми ст. 5 Закону України "Про звернення громадян", відповідно до яких звернення може бути усним чи письмовим. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення). Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається. Згідно норм ст. 7 Закону України "Про звернення громадян" звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Якщо питання, порушені в одержаному підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. На підставі викладеного, позовна вимога позивача щодо визнання незаконною відмові відповідача у ненаданні відповіді на звернення від 03.12.2020 знайшла своє правове обгрунтування та підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивача про застосування до відповідача заходів впливу щодо порушення норм Закону України "Про звернення громадян", то вказана вимога задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст. 24 Закону України "Про звернення громадян" громадяни, особи, винні у порушенні цього Закону, несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність, передбачену законодавством України. Так, ст. 25 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що в разі задоволення скарги орган або посадова особа, які прийняли неправомірне рішення щодо звернення громадянина,відшкодовують йому завдані матеріальні збитки,пов`язані з поданням і розглядом скарги, обґрунтовані витрати, понесені у зв`язку з виїздом для розгляду скарги на вимогу відповідного органу, і втрачений за цей час заробіток. Спори про стягнення витрат розглядаються в судовому порядку. Громадянину на його вимогу у порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Також, до винної особи може бути застосовано стягнення у вигляді штрафу або громадських робіт: частини 7 та 9 статті 212-3 КУпАП. Адміністративні протоколи за вказане правопорушення мають право складати уповноважені особи секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини або представники Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини. Крім того, винна особа може бути притягнена до кримінальної відповідальності, відповідно до ст. 367 КК України за службову недбалість. Під службовою недбалістю розуміється невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб. Таким чином, позивач не надав суду належних та допустимих доказів про встановлення порушення для притягнення посадових осіб, до зазначених видів відповідальності. Відповідно до змісту ст. 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Перелік способів захисту визначений ч. 2 ст. 16 ЦК України. Засіб захисту, що вимагається ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьев проти України» від 05.04.2005 року (заява N 38722/02)). Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного прав. Однак, такий спосіб захисту, як застосування до відповідача заходів впливу щодо порушення норм Закону України «Про звернення громадян» сам по собі не сприяє ефективному відновленню порушеного права, а тому не підлягає розгляду в судовому порядку. Також, судом встановлено, що позивачем не надано доказів одержання відповідачем його письмового звернення від 08.12.2020, а тому у цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Крім того, відповідач не порушував вимоги Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» під час надання послуг позивачу. Зокрема, позивачу на його вимогу відповідачем подавався детальний розрахунок та вихідні дані щодо нарахування за опалення МЗК. Згідно із даними програмного комплексу для проведення розрахунків за житлово- комунальні послуги систему централізованого опалення житлового будинку за адресою: [ADDRESS] оснащено будинковим засобом обліку теплової енергії. За допомогою показань лічильника холодної води забезпечується максимально точний розрахунок обсягів тепла, необхідного для приготування гарячої води, і нарахувань за послугу з централізованого опалення. Обсяги теплової енергії затраченої на послугу з постачання гарячої води визначається за обсягами споживання з показань засобів обліку холодної води згідно формули (КТМ 204 пункт 2.4.1): Огв=У*(К* ((Тг.в - Тх.в)/С); де: V (куб. м)- обсяг холодної води згідно показників будинкових засобів обліку холодної води на підігрів; Т г.в.= 55 °С - температура горячої води на вводі у внутрішньобудинкову систему житлового будинку; Т х.в. = 5 °С температура холодної води на вводі в теплообмінник (бойлер) в опалювальному періоді; К - коеффіцієнт, який враховує тепловіддачу у ванних кімнатах; С - теплоємність води, що для розрахунків приймається -1000Ккал/кг*град. При працюючій циркуляційній мережі житлового будинку коефіцієнт переводу обсягу води спожитої будинком, згідно показань лічильників холодної води в теплову енергії - 0,06, при її пошкодженні - 0,05. Опалювальна площа квартир зазначеного будинку становить (дані на 01.10.2020): 6974,70 кв.м; нежитлові приміщення, система опалення яких підключена до загальнобудинкової системи: 85,6 кв.м.; опалювальна площа місць загального користування будинку становить 1262,40 кв.м. В кв. 10 житлового будинку по [ADDRESS] , належній позивачу, облік спожитих послуг з централізованого опалення здійснюється індивідуальним засобом обліку теплової енергії. Нарахування плати за отриману послугу з централізованого опалення мешканцям зазначеного житлового будинку проводяться відповідно до п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 за № 630 (далі - Правила), а саме: у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирнимизасобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі квартири за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку (далі - МЗК). Підставою для нарахувань витрат теплової енергії, спожитої на опалення МЗК є Методика розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затверджена наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №359 від 31.10.2006 (далі - Методика). Враховуючи те, що всі квартири згаданого житлового будинку обладнано квартирними засобами обліку теплової енергії, розрахунок плати за опалення МЗК його мешканцям здійснюється відповідно до п. 2.1.3, а саме: якщо системою будинкового обліку не передбачено окремого обліку теплової енергії, спожитої на опалення МЗК, але передбачено тепло лічильники в кожного споживача та загальнобудинковий комерційний облік теплоти, кількість теплової енергії на опалення МЗК з урахуванням утрат розподільчими внутрішньобудинковими трубопроводами опалення визначається як різниця між кількістю теплової енергії на опалення будинку та загальною кількістю теплової енергії на опалення всіх інших приміщень. Тобто, кількість теплової енергії витрачена на опалення МЗК визначається як для будинків, квартири яких на 100 відсотків обладнано квартирними засобами обліку тепловій енергії. Починаючи з опалювального періоду 2019/2020 визначення обсягу теплової енергії для потреб опалення МЗК визначається за умовами Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг (далі - Методика), затвердженої Наказом Мінрегіону від 22.11.2011 за № 315, відповідно до якої у разі відсутності вузлів розподільного обліку у МЗК та допоміжних приміщеннях будівлі обсяг теплової енергії, витрачений на опалення МЗК та допоміжних приміщень будівлі, визначається як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі. У вересні 2020 року на підставі статті 11 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» працівниками відповідача було виконано коригування обсягів по індивідуальних лічильниках ЦО по зверненнях споживачів, проведенно контрольне зняття показників квартирних засобів обліку теплової енергії, отриману інформацію було внесено до програмного комплексу для проведення розрахунків за житлово-комунальні послуги та проведено перерозподілення обсягу теплової енергії, використаної на потреби централізованого опалення будинку за період з листопада 2018 року по лютий 2020 року. Для квартири [ADDRESS] сума коригування (донарахування) за період з листопада 2018 року по лютий 2020 року становить 663,16 грн., що вбачається із викладеного відповідачем звіту, який міститься у відзиві на позов. Суму, отриману в результаті перерахунку було відображено в квитанції для сплати за послугу з централізованого опалення за вересень 2020 року. Разом з тим, після уточнення даних по результатах проведеного контрольного зняття показників, відповідачем були внесені відповідні зміни та проведено повторний перерозподіл обсягу теплової енергії між приміщеннями, використаної на потреби централізованого опалення будинку за період з листопада 2018 року по березень 2019 року. Для квартири [ADDRESS] сума коригування (зняття) за період з листопада 2018 року по березень 2019 року становить 456,86 грн., що також вбачається з викладеного у відзиві звіту по проводкам. Суму отриману в результаті перерахунку було відображено відповідачем в квитанції для сплати за послуги з централізованого опалення за жовтень 2020 року. Статтею 138 ЦПК України передбачена компенсація стороні, на користь якої ухвалено рішення, виплата іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Граничний розмір компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських спорів, затверджений постановою КМУ від 27.04.2006 року №590 в редакції постанови КМУ від 28.02.2018 року №155. За відрив від звичайних занять компенсація обчислюється пропорційно до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року, в якому приймається рішення, і не може перевищувати його розміру, обчисленого за фактичні години відриву від звичайних занять. Позивач не надав суду доказів, в чому полягають його звичайні заняття. Позивачем не зазначено, яку кількість годин становлять фактичні витрати позивача в судових засіданнях. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до роз`яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Однак, суд вважає, що позивач ні на стадії звернення до суду, ні в ході розгляду справи не довів суду яким саме чином та у чому виразилась завдана з боку відповідача йому моральна шкода, також позивачем не доведено розмір своїх вимог щодо відшкодування моральної шкоди в сумі 1,00 грн., в зв`язку з чим,

Outcome: partial