Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-24 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача Позивач [PERSON] звернувся до Богуславського районного суду Київської області з позовом в якому просить стягнути на його користь з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 944 600 (дев`ятсот сорок чотири тисячі шістсот) гривень. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14 листопада 2014 року року слідчим в особливо важливих справах слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області Пудриком Є.О. у кримінальному провадженні №42014110000000382 йому було вручено повідомлення про підозру у вчиненні службового підроблення - внесенні до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, тобто у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частини 1 статті 366 КК України. 22 січня 2015 року у вказаному кримінальному провадженні слідчим в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області Болячим А.А. складено обвинувальний акт про вчинення ним кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною 1 статті 366 КК України, який був затверджений старшим групи прокурорів у кримінальному провадженні та направлений для розгляду до суду. За результатами судового розгляду кримінального провадження вироком Рокитнянського районного суду Київської області від 12 вересня 2018 року його визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 366 КК України та виправдано на підставі пункту 3 частини 1 статті 373 КПК України. Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 березня 2019 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Рокитнянського районного суду Київської області від 12 вересня 2018 року - без змін. Постановою Верховного суду України від 30 січня 2020 року касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Рокитнянського районного суду Київської області від 12 вересня 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 13 березня 2019 року - без змін. Таким чином, з14 листопада 2014 року по 30 січня 2020 року, тобто 62 місяці 16 днів, внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності він незаконно перебував під слідством та судом. Незаконне притягнення до кримінальної відповідальності мало для нього вкрай негативні наслідки у вигляді звільнення з роботи як особи, яка скоїла вчинок, що дискредитує звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, в яких він добросовісно пропрацював більше двадцяти років. Також незаконне притягнення до кримінальної відповідальності призвело до зниження ступеню його авторитету, престижу та репутації, у зв`язку з чим він вимушений був докладати зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Через незаконне притягнення до кримінальної відповідальності йому завдано значну моральну шкоду, пов`язану із змінами у житті, здоров`ї та службових стосунках, а тому він змушений звернутися до суду із позовом про її відшкодування. Представник відповідача - Державної казначейської служби України,надав відзив на позов відповідно до якого не погоджується з вимогами та доводами позовної заяви [PERSON] , вважає їх незаконними і необгрунтованими. Оскільки, як випливає зі змісту позову, Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало, то відповідно до вимог Конституції України, Цивільного кодексу України та інших актів законодавства Казначейство не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. Вважає, що позивач не має права на відшкодування шкоди, оскільки вина органів дізнання, досудового слідства, прокуратури не встановлена належним чином та не доведена незаконність їх дій. Крім того, в своїх обгрунтуваннях та доводах, що наведені в позовній заяві відносно органів дізнання досудового слідства та прокуратури, позивачем щодо відшкодування моральної шкоди, не доведено факту заподіяння моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, погіршенню стану здоров`я та його причино наслідковий зв`язок. Також розмір морального відшкодування позивачем необгрунтовано завищено. Таким чином, вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди є безпідставними та необгрунтованими, оскільки відсутні правові підстави для їх задоволення. Позивач не надав доказів, що підтверджують наявності причинного зв`язку між погіршення його здоров`я та органів досудового слідства, вини останніх в її заподіянні. Крім того, необгрунтовано пред`явлені вимоги щодо відшкодування моральної шкоди у сумі 944600 гривень, не зрозуміло з яких міркувань виходив позивач, оцінюючи шкоду в такому розмірі. Крім того, стягнення такої суми призведе до економічно необгрунтованих збитків державного бюджету. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору -прокуратури Київської області надав суду пояснення, відповідно до яких просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] про стягнення моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності. Свою позицію обгрунтовує тим, що виходячи зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів, позивачем взагалі не наведено аргументованих доводів та конкретних прикладів на підтвердження факту вчинення органами прокуратури Київської області фізичного чи психічного впливу на позивача в ході досудового розслідування кримінального провадження № 42014110000000382, що вказувало б на спричинення останньому моральних страждань, настання інших негативних подій та явищ, переживань тощо. Крім того, стосовно [PERSON] такий запобіжний захід як взяття чи тримання під вартою не обирався, проведення в ході розслідування обшуку, виїмки, накладення арешту на майно та інших процесуальних дій, які б обмежували права позивача, не застосовувалось. Також зазначає, що визначений у позовній заяві розрахунок розміру моральної шкоди є таким, що не ґрунтується на вимогах закону в частині дійсного строку перебування під слідством і судом. Так, згідно з частиною 2 статті 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, а розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більше, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і сума присудженого відшкодування не має бути джерелом незаконного збагачення. Заяви ( клопотання) учасників справи У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав поданий позов та просив його задоволити. Представник позивача - адвокат Ящук Л.М. у судовому засіданні підтримав, позаний його довірителем позов та просив його задовільнити. Крім того зазначив, що заявлена у позові сума моральної шкоди у розмірі 944600 гривень є співрозмірною, поміркованою та реальною, а також відповідає характеру та ступеню перенесених його довірителем моральних (немайнових) страждань. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, свого представника до суду не направив, та про причини неявки представника суд не повідомив. Відповідно до відзиву на позов, поданого відповідачем, просить у задоволенні позову відмовити, оскільки позовні вимоги є необгрунтованими та завищеними і відсутні правові підстави для їх задоволення. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмеа спору - Прокуратури Київської області підтримав позицію, заявлену відповідачем і викладену у наданих у справі поясненнях та просив відмовити у задоволенні позову. Інші процесуальні дії у справі Позивач [PERSON] звернувся до Богуславського районного суду Київської області з позовом в якому просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної в наслідок незаконних дій органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди на його користь 944 600 (дев`ятсот сорок чотири тисячі шістсот) гривень. Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 03 вересня 2020 року позовну заяву [PERSON] до Державної Казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Прокуратура Київської області, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду передано на розгляд за підсудністю до Рокитнянського районного суду Київської області. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано у провадження судді Чорненької О.І. Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 19 березня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено проведення підготовчого судового засідання. Фактичні обставини встановлені судом. 14 листопада 2014 року року слідчим в особливо важливих справах слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області Пудриком Є.О. у кримінальному провадженні №42014110000000382 [PERSON] було вручено повідомлення про підозру у вчиненні службового підроблення - внесенні до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, тобто у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частини 1 статті 366 КК України. 22 січня 2015 року у вказаному кримінальному провадженні слідчим в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області Болячим А.А. складено обвинувальний акт про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною 1 статті 366 КК України, який був затверджений старшим групи прокурорів кримінальному провадженні та направлений для розгляду до суду. За результатами судового розгляду кримінального провадження вироком Рокитнянського районного суду Київської області від 12 вересня 2018 року його визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 366 КК України та виправдано на підставі пункту 3 частини 1 статті 373 КПК України. Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 березня 2019 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Рокитнянського районного суду Київської області від 12 вересня 2018 року - без змін. Постановою Верховного суду України від 30 січня 2020 року касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Рокитнянського районного суду Київської області від 12 вересня 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 13 березня 2019 року - без змін. Притягнення до кримінальної відповідальності мало для [PERSON] вкрай негативні наслідки у вигляді звільнення з роботи як особи, яка скоїла вчинок, що дискредитує звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, в яких він добросовісно пропрацював більше двадцяти років. Також притягнення до кримінальної відповідальності призвело до зниження ступеню його авторитету, престижу та репутації. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. [PERSON] з14 листопада 2014 року - дати вручення повідомлення про підозру до 30 січня 2020 року - дати винесення постанови Верховного суду України про залишення касаційної скарги прокурора без задоволення, а виправдувального вироку Рокитнянського районного суду Київської області від 12 вересня 2018 року та ухвали Київського апеляційного суду від 13 березня 2019 року - без змін, тобто 62 місяці 16 днів, перебував під слідством та судом. Згідно з частиною першою статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Відповідно до частини другої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. У пункті 35 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 2008 року у справі «Хужин та інші проти Росії» суд зробив висновок про те, що презумпція невинуватості, закріплена у частині другій статті 6 Конвенції, є одним із елементів справедливого судового розгляду, про який зазначається у частині першій цієї статті (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 1995 року у справі «Аллєн де Рібемон проти Франції»), У пунктах 230-232 рішення Європейського суду з прав людини від 04 липня 2019 року у справі «Корбан проти України» суд наголосив, що стаття 6 параграфу 2 Конвенції не дозволяє посадовим особам оголошувати особу винною до засудження цієї особи судом. Посадові особи повинні повідомляти громадськість про кримінальні розслідування шляхом, наприклад, інформування про підозри, затримання та зізнання, якщо вони роблять це обережно. Має значення обране ними формулювання (пункт 19 рішення Європейського суду з прав людини від 11 жовтня 2016 року у справі «Турьєв проти Росії»). Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно зі статтею 19 Конституції Україниоргани державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За змістом статті 5 Конвенції кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом. Статтею 13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Частиною першою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з пунктом другим частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Відповідно до статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (надалі Закон № 266/94-ВР) Відповідно до статті 1 Закону №266/94-ВР підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. Частиною другою статті 1 Закону №266/94-ВР встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до пункту другого частини першої статті 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Пунктом п`ятим статті 3 Закону №266/94-ВР громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених в статті 1 цього Закону випадках. Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування моральної шкоди. Таким чином, з огляду на те, що 14 листопада 2014 року у кримінальному провадженні №42014110000000382 [PERSON] було вручено повідомлення про підозру у вчиненні службового підроблення - внесенні до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, тобто у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частини 1 статті 366 КК України та за результатами судового розгляду кримінального провадження вироком Рокитнянського районного суду Київської області від 12 вересня 2018 року його визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 366 КК України та виправдано на підставі пункту 3 частини 1 статті 373 КПК України - у зв`язку з недоведеністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення та з відсутністю достатніх доказів для доведення винуватості [PERSON] в суді і вичерпанням можливості їх отримати, суд приходить до переконання, що позивач має право на відшкодування завданої йому в результаті незаконного притягнення до кримінальної відповідальності моральної шкоди за рахунок держави. Посилання відповідачів на те, що протиправності дій органів досудового слідства та прокуратури під час перебування позивача під слідством не доведено, внаслідок чого правових підстав для відшкодування шкоди у [PERSON] не виникло суд вважає безпідставними, оскільки відповідно до положень частини 1 статті 1176 ЦК України та частини 2 статті 1 Закону № 266/94-ВР шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Відповідно до частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації. Моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Статтею 4 Закону №266/94-ВР визначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди проводиться у разі, коли незаконні дії органів досудового розслідування, прокуратури, суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок, бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону №266/94-ВР розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати. Викладене дає підстави для висновку, що у випадку, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування. Дані висновки суду узгоджуються із правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02.12.2015 року у справі №6-2203цс15. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Судом встановлено, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] перебував під слідством та судом у період з 14 листопада 2014 року, тобто з моменту вручення йому повідомлення про підозру по 30 січня 2020 року, тобто по дату винесення постанови Верховного суду України про залишення касаційної скарги прокурора без задоволення, а виправдувального вироку Рокитнянського районного суду Київської області від 12 вересня 2018 року та ухвали Київського апеляційного суду від 13 березня 2019 року - без змін, тобто 62 місяці 16 днів. Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2022 рік» з 1 січня до 30 вересня 2022 року мінімальну заробітну плату встановлено у місячному розмірі 6500 гривень. Таким чином, розмір відшкодування завданої позивачу моральної шкоди не може бути меншим ніж 406460 гривень (6500х62 + 6500/30*16 де 62 - кількість повних місяців перебування під слідством та судом, 16 - кількість календарних днів перебування під слідством та судом, 6500 - розмір мінімальної заробітної плати, встановлений на момент розгляду справи). Разом із тим, визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає до відшкодування [PERSON] , суд враховує обставини даної справи, характер, обсяг та глибину моральних страждань, яких зазнав позивач, що зумовлені значним (понад п`ять років) періодом перебування під слідством та судом. Що призвело до значних вимушених змін у життєвих зв`язках позивача, погіршення його стосунків з оточуючими, спричинили появу негативних психоемоційних змін та зумовили необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів для відновлення попереднього стану, а тому, виходячи з засад виваженості, розумності та справедливості, суд приходить до переконання, що розмір відшкодування моральної шкоди, який підлягає до стягнення на користь позивача слід визначити у сумі 406467 гривень. На думку суду, зазначений розмір відшкодування повною мірою відповідає обсягу моральних страждань, завданих позивачу внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та є належною та необхідною компенсацією для відновлення його попереднього морального та психоемоційного стану, налагодження подальших життєвих стосунків, відновлення почуття справедливості та рівня довіри до правоохоронних органів системи правосуддя в цілому. Зазначені висновки суду узгоджуються із правовими висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі №383/596/15, у постановах Верховного Суду від 04.06.2018 року у справі №489/2492/17, від 13.06.2018 року у справі №464/6863/16, від 21.06.2018 року у справі № №205/119/17, від 25.07.2018 року у справі № 607/14493/16-ц, від 19.09.2018 року у справі №534/955/17, від 19.12.2018 року №214/5262/15-ц. Належні та допустимі докази того, що позивачу було завдано моральної шкоди у розмірі більшому, аніж визначений судом, в матеріалах справи відсутні. Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Згідно із частиною 1 статті 82, частиною 4 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу, а тому вона має бути відповідачем у справі. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від від 15 квітня 2015 року № 215, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина 2 статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган(органи) державної влади. Таким органом у цій справі є Державна казначейська служба України (яка відповідно до законодавства є органом, що здійснює повернення коштів з державного бюджету), третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні віповідача є прокуратура Київської області (дії посадових осіб якої призвели до безспірного стягнення коштів) та Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.06.2018 року в справі 910/23967/16 прийшла до висновку, що у справах про стягнення коштів з Державного бюджету України у резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06.02.2019 року у справі №199/6713/14-ц. Отже, стягнення шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду здійснюється безпосередньо з Державного бюджету України. Враховуючи вищенаведене, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення на його користь з Державного бюджету України 406467 гривень грошового відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Розподіл судових витрат між сторонами Відповідно до пункту 13 частини 2 статті 3 Закону україни "Про судовий збір" судовий збір за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, не справляється. На підставі викладеного,

Outcome: partial