Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-26 00:00:00

16 червня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовною заявою до Комунального підприємства Сумської обласної ради «Паливокомуненерго» (далі - КП СОР «Паливокомуненерго») про скасування наказу за №18-Л від 05 квітня 2021 року «Про звільнення», як незаконного, та поновлення на роботі на посаді старшого машиніста котельного устаткування КП СОР «Паливокомуненерго» з 05 квітня 2021 року. В обґрунтування позову зазначено, що позивач на підставі наказу №44-Л від 16 жовтня 2020 року був прийнятий на посаду старшого машиніста котельного устаткування з 19 жовтня 2020 року у КП СОР «Паливокомуненерго». 01 лютого 2021 року позивач уклав контракт про проходження військової служби у Національній гвардії України на посаді рядового складу строком на три роки, про що видано наказ командира військової частини [NUMBER] №20 від 01.02.2021. Про укладення контракту повідомив КП СОР «Паливокомуненерго» листом від 03.02.2021, що був з копією контракту та копією витягу з наказу. 03 квітня 2021 року [PERSON] в телефонному режимі було повідомлено про його звільнення. За власним бажанням звільнятись він відмовився. У квітні 2021 року [PERSON] отримав заробітну плату за березень та відпускні. За квітень заробітна плата не була йому виплачена. В подальшому у телефонному режимі з бухгалтерії підприємства позивачу було повідомлено, що його звільнили, при цьому наказ про звільнення не отримував та не був з ним ознайомлений. Відповідно до наказу про звільнення [PERSON] звільнено з займаної посади старшого машиніста котельного устаткування на підставі п.2 ст.36 КЗпП України з 05 квітня 2021 року у зв`язку з закінченням строку трудового договору. 12 травня 2021 року [PERSON] надана відповідь за №44 на його заяву від 05.05.2021, до якої були долучені: копія наказу про прийняття на роботу №44-Л від 16.10.2020 року та копія наказу про звільнення від 05 квітня 2021 року №18-Л. Позивач вважає, що вказане звільнення проведено з порушенням норм трудового законодавства України. 17 серпня 2021 року ухвалою суду прийнято справу до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення осіб, у якій роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали. Ухвалу про відкриття провадження від 17 серпня 2021 року разом із позовною заявою та додатками до неї було надіслано відповідачу рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за його місцезнаходженням. (а.с. 20) 09 листопада 2021 року відповідачем КП СОР «Паливокомуненерго» поданий відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначив, що Наказом №44-Л від 16.10.2020 на посаду старшого машиніста котельного устаткування КП СОР «Паливокомуненерго», з 19.10.2020 тимчасово, на опалювальний період, було прийнято [PERSON] . Про початок опалювального сезону та організацію роботи Шосткинської котельної з 19.10.2020, старшим машиністом кочегаром якої було призначено позивача, підприємством було видано наказ № 12/2 від 16.10.2020. У зв`язку із закінченням опалювального сезону наказом №18-Л від 05.04.2021 [PERSON] звільнено із займаної посади. Про закінчення опалювального сезону, та завершення усіх робіт Шосткинської котельної, підприємством було видано наказ №11/1 від 02.04.2021. Таким чином, враховуючі умови тимчасового працевлаштування [PERSON] , трудові правовідносини між сторонами тривали з 19.10.2020. по 05.04.2021, даний термін встановлений за погодженням сторін, про що у наказі про прийняття на роботу позивачем поставлено підпис про ознайомлення із таким наказом, його умовами та змістом, після завершення яких позивача було звільнено із займаної посаду у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку, на який такий трудовий договір укладено. А оскільки із завершенням опалювального сезону фактичні трудові відносини між сторонами припинили існування, а роботодавцем була поставлена вимога про припинення таких правовідносин, що підтверджується наказом №18-Л від 05.04.2021, а тому вважають, що така дія підприємства у повній мірі узгоджується із нормами п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Відповідач також, звертає увагу на те, що зарахування до особового складу військової частини [NUMBER] проведено наказом № 20 від 01.02.2021 і у продовж усього опалювального періоду [PERSON] нараховувався та виплачувався середній заробіток, аж до моменту звільнення. Таким чином вважають, що підприємством у повній мірі дотримано гарантій, встановлених трудовим законодавством. Зазначена позиція підприємства узгоджується із роз`ясненнями, наданими листом Міністерства соціальної політики України №22295/0/2-19/52 від 23.12.2019, відповідно до яких строковий трудовий договір, укладений із працівником, за яким зберігається місце роботи, посада та середній заробіток, може бути припинений у зв`язку із закінчення строку трудового договору. Додатково повідомляє, що рішенням Сумської обласної ради від 18.06.2021 припинено користування майном, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Сумської області та закріплене на праві господарського відання за КП СОР Паливокомуненерго». Актом приймання-передачі основних засобів від 23.06.2021 приміщення, обладнання та устаткування Шосткинської котельної, старшим машиністом котельного устаткування якої і працював [PERSON] було передано Комунальному підприємству Сумської обласної ради «Підприємство виробничо-технологічної комплектації». Таким чином з 23.06.2021 КП СОР «Паливокомуненерго» не має на балансі даного об`єкту, не має права його експлуатувати, не проводить набір працівників для виконання робіт на цьому об`єкті та не надає послуги з теплопостачання, а отже не має працівників для робіт на даній котельні. У зв`язку із прийняттям 18.06.2021 Сумською обласною радою рішення, відповідно до якого усі котельні було передано іншій комунальній установі, підприємством не вживались заходи щодо відновлення у штатному розписі посад, пов`язаних із діяльністю котелень і станом на момент надання цієї відповіді у ньому посад, пов`язаних із роботою на котельному обладнанні та устаткуванні, у тому числі і посада, яку раніше обіймав позивач, не передбачено. Таким чином поновлення на займаній посаді [PERSON] є неможливим у зв`язку із відсутністю таких, або аналогічних за місцем та характером виконуваної роботи, вакансій, та сутністю таких, або аналогічних посад у штатному розписі підприємства. (а.с.23-25) 10 листопада 2021 року [PERSON] подав відповідь на відзив. В обґрунтування відповіді на відзив позивач зазначив, що викладені у ньому обставини не вказують на законність його звільнення, а тому судом не можуть бути прийняті до уваги. Також, зазначає, що відповідно до наданого до відзиву роз`яснення Міністерства соціальної політики чітко вбачається, що відповідно до вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» роботодавець має право його звільнити лише після закінчення контракту. Повністю підтримує свої позовні вимоги та акцентує увагу суду на те, що незалежно від того, на якій термін укладено трудовий договір (строковий чи безстроковий) у разі проходження служби по контракту під час мобілізації, на особливий період, закріплені гарантії щодо збереження за ним місця роботи (посади). (а.с.46,47) Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі, не надходили. Відповідно до ч. 13 ст. 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Із трудової книжки, серія [NUMBER] , заповненої 26 серпня 2009 року на [PERSON] , вбачається, що останнього прийнято старшим машиністом котельного устаткування, тимчасово на опалювальний період на КП СОР «Паливкомуненерго», на підставі наказу №44-Л від 16 жовтня 2020 року. (а.с. 5, 6) Із наказу №18-Л від 05 квітня 2021 року «Про звільнення», вбачається, що [PERSON] звільнено із займаної посади старшого машиніста котельного устаткування Шосткинської котельні КП СОР «Паливокомуненерго» з 05 квітня 2021 року, згідно п.2 ст. 36 КЗпП України, в зв`язку з закінченням строку трудового договору. (а.с.8) Із наказу №44-Л від 16 жовтня 2020 року «Про прийом на роботу», вбачається, що [PERSON] прийнято на посаду старшого машиніста котельного устаткування Шосткинської котельні КП СОР «Паливокомуненерго», тимчасово на опалювальний період, з 19 жовтня 2020 року, з окладом згідно штатного розпису. (а.с.9) З контракту про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України на посадах рядового складу від 01.02.2021, із Витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] Національної гвардії України від 01.02.2021 №20, вбачається, що [PERSON] зараховано до списків особового складу військової частини. Контракт підписаний на 3 роки - з 01.02.2021 по 31.01.2024 і призначений на посаду стрільця. (а.с.11) Із листа КП СОР «Паливокомуненерго» від 01.06.2021, [PERSON] роз`яснено, що поновлення його на посаді старшого машиніста котельного устаткування КП СОР «Паливокомуненерго» та виплата середнього заробітку упродовж дії контракту, суперечить вимогам Кодексу Законів про працю України і не може бути виконана підприємством у зв`язку із безпідставністю такої вимоги. (а.с.12) Із Рішення Сумської обласної ради від 18 червня 2021 року вбачається, що цим рішенням припинено користування майном, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Сумської області та закріплене на праві господарського відання за Комунальним обласним підприємством СОР «Паливокомуненерго» та закріплено майно на праві господарського відання за КП СОР «Підприємство виробничо-технологічної комплектації». (а.с.26) Відповідно до ч.6 ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Статтею 23 Загальної декларації прав людини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, передбачено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення. Згідно із частинами першою, третьою статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Відповідно до частини другої статті 23 КЗпП України строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Пунктом 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України передбачено, що підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу їх припинення. Водночас, ч. 1 ст. 119 КЗпП України (у редакції на час звільнення позивача) передбачено, що на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Згідно із ч. 3 ст. 119 КЗпП України (у редакції на час звільнення позивача) за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 №1932-ХІІособливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій. Згідно із ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 13.05.1999 №644-ХІV особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Суд зазначає, що на час звільнення позивача в Україні діяв та продовжує діяти на час розгляду справи судом, особливий період, введений Указом Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію». Президентом України відповідного рішення про скасування особливого періоду, як і рішення про демобілізацію військовослужбовців, прийнятих на військову службу за контрактом на строк до закінчення особливого періоду, не приймалось. Відповідні правові позиції висловлені Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року в справі №131/1449/16-ц, від 20 лютого 2018 року у справі №640/4439/16-ц, від 21 лютого 2018 року у справі №211/1546/16-ц, від 25 квітня 2018 року у справі №205/1993/17, від 10 жовтня 2018 року у справі №369/14205/17-ц, від 04 лютого 2019 року у справі №426/11214/17, та від 12 вересня 2019 року у справі №537/430/18. Наведені вище положення законодавства свідчать, що чинним законодавством не передбачено можливості розірвання трудових відносин з працівником, призваним на військову службу, зокрема й за контрактом. Припинення трудового договору на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку трудового договору з працівником, призваним на військову службу, можливе тільки після закінчення проходження військової служби, саме така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 25 липня 2018 року, винесеній у справі №761/33202/16-ц. При цьому чинним законодавством не встановлено жодних відмінностей між правовим становищем працівників, які уклали строкові трудові договори, та працівників, що працюють за безстроковими трудовими договорами, зокрема, й щодо поширення на них установлених законом гарантій, пільг і компенсацій, тому передбачені ст.119 КЗпП України гарантії поширюються на всіх без винятку працівників незалежно від того, працюють вони за строковим чи безстроковим трудовим договором, на що прямо вказав Верховний Суд у своєму правовому висновку у постанові від 13 червня 2018 року у справі №813/782/17. Враховуючи вищенаведене суд не приймає до уваги доводи відповідача, які містяться у відзиві на позов щодо законності звільнення позивача, та приходить до висновку, що звільнення позивача з 05 квітня 2021 року з посади старшого машиніста котельного устаткування Шосткинської котельні КП СОР «Паливкомуненерго» було здійснене без законних підстав. Частиною першою статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Зважаючи на встановлені у ході судового розгляду обставини справи суд приходить до висновку про необхідність поновити позивача на посаді старшого машиніста котельного устаткування Шосткинської котельні КП СОР «Паливкомуненерго» з 05 квітня 2021 року. Частиною 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Оскільки позивачем вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу заявлено не було, суд не може вийти за межі позовних вимог. Отже, враховуючи вищезазначене, за [PERSON] , який з 01 лютого 2021 року прийнятий на строкову військову службу у військову частину [NUMBER], на підставі ч. 3 ст. 119 КЗпП України має зберігатися місце роботи, посада і середній заробіток в КП СОР «Паливокомуненерго», в якому він працював на час прийняття на військову службу. Таким чином судом встановлені фактичні обставини, за якими дійшов до висновку, що звільнення позивача відбулося з порушенням вимог ст. 119 КЗпП України. Так, при обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього. В рішенні у справі «П`єрсак проти Бельгії» ЄСПЛ зазначив, що він виходитиме з того принципу, що заявник має бути, по можливості, повернений у становище, в якому б він перебував, якби не була порушена стаття 6 Конвенції, таким чином підкреслюючи верховенство обов`язку відновлення status quo ante. Оскільки суд прийшов до висновку, що звільнення [PERSON] відбулось в порушення вимог ст. 119 КЗпП України, тому наказ про його звільнення від 05 квітня 2021 року слід визнати незаконним та скасувати, а позивача необхідно поновити на роботі задля відновлення становища у якому він перебував до звільнення. Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги позивача щодо визнання незаконним та скасування наказу про звільнення є обґрунтованими, а відтак Наказ №18-Л підлягає скасуванню, а позивача [PERSON] належить поновити на раніше займаній посаді - старшого машиніста котельного устаткування Шосткинської котельні КП СОР «Паливкомуненерго» з моменту фактичного звільнення - 05 квітня 2021 року. Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Оскільки позивач підлягає поновленню на посаді суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду в цій частині до негайного виконання. Крім того, позивач при подачі позову за позовними вимогами про поновлення на роботі звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VI, а тому з відповідача підляє до стягнення судовий збір у розмірі 908 гривень 00 копійок на користь держави за позовну вимогу про поновлення на роботі. На підставі наведеного,

Outcome: approved