Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-16 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позивач мотивує свої вимоги тим, що 27 грудня 2007 року АТ КБ «Приватбанк» уклав з відповідачем [PERSON] кредитний договір № K2M1AN04186569, за яким АТ КБ «Приватбанк» зобов`язався надати кредит в розмірі 14565,44 доларів США на термін до 26 грудня 2014 року, а [PERSON] зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування ним в розмірі 1,08 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та щомісячну винагороду в розмірі 0,14 % від суми отриманого кредиту. АТ КБ «Приватбанк» зобов`язання за вказаним договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит в розмірі передбаченому умовами кредитного договору. Однак [PERSON] не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, таким чином не виконав грошових зобов`язань за договором кредиту. У зв`язку із зазначеним порушенням зобов`язань позивач просить стягнути з\~ відповідача суму боргу в розмірі 831,21 долар США, що за курсом НБУ складає 22583 грн. 98 коп. та становить 3 % річних від простроченої суми за період з 09 червня 2018 року по 09 червня 2021 року, та просить стягнути з відповідача понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2270 грн. в примусовому порядку. 14 червня 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» перейменовано на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Відповідно до ч. 2 ст.5 Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-VІ від 17 вересня 2008 року, зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов`язаних зі зміною назви. Ухвалою судді від 22 жовтня 2021 року призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, вказавши у позовній заяві, що не заперечує проти розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки на адресу його місця проживання та реєстрації, та шляхом розміщення оголошення про виклик відповідача на офіційному сайті Смілянського міськрайонного суду Черкаської області. Ця обставина підтверджується матеріалами поштової кореспонденції, клопотання від нього про розгляд справи у порядку загального позовного провадження та відзив на позовну заяву не надходили. За таких обставин суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2\~ ст. 247 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача розгляд справи проведено в порядку заочного розгляду, передбаченого гл. 11 ЦПК України, про що судом постановлено ухвалу. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 грудня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № K2M1AN04186569, за яким АТ КБ «Приватбанк» зобов`язався надати кредит на термін до 26 грудня 2014 року, у вигляді не поновлювальної лінії в розмірі 14565,44 доларів США на наступні цілі: 9966,27 доларів США - на купівлю автомобіля (споживчі цілі), 6,75 доларів США для сплати за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, 549,14 доларів США на сплату страхових платежів, 199,33 доларів США винагороди за надання фінансового інструменту, 3843,96 доларів США на сплату страхових платежів,\~ а [PERSON] зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування ним в розмірі 1,08 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячну винагороду в розмірі 0,14 % від суми отриманого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту та винагороду за проведення додаткового моніторингу.\~ (а.с. 11-13). Ці обставини свідчать про те, що між сторонами виникли спірні правовідносини, які регулюються главою 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України. Так ст.1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строки та в порядку, встановлені договором. Частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Факт отримання відповідачем кредитних коштів об`єктивно підтверджується наданими суду копіями меморіальних ордерів, він не спростований останнім та об`єктивно підтверджується наданим суду розрахунком заборгованості (а.с. 14). Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором, станом на 09 червня 2021 року становить\~ 97065,56 доларів США, в тому числі: залишок простроченої заборгованості за тілом кредиту 9227,19 доларів США, заборгованість за простроченими відсотками 7977,17 доларів США, заборгованість за простроченою комісією 1080,72 доларів США та заборгованість по пені 78780,48 доларів США. (а.с. 7-9). Даний розрахунок заборгованості суд визнає достовірним та правильним,\~ приймаючи до уваги як належний та допустимий доказ, що відповідає вимогам ст.ст. 57-59 ЦПК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) та № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Судом встановлено, що право позивача порушено, неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, а тому потребує захисту, шляхом стягнення з відповідача трьох процентів річних передбачених ч.2 ст.625 ЦК України. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Разом із тим, частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Відповідно до п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, відтак з відповідача слід стягнути\~ на користь позивача\~ 831,21 долар США, що за курсом НБУ станом на 09 червня 2021 року складає 22583 грн. 98 коп. та становить 3 % річних від простроченої суми основного боргу за кредитним договором № K2M1AN04186569 від 27 грудня 2007 року. Так як, позивачем при подачі позовної заяви до суду був сплачений судовий збір у розмірі 2270 грн., а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача по справі у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір у вищезазначеному розмірі на користь позивача.\~\~\~\~ На підставі зазначеного та

Outcome: approved