Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-22 00:00:00

У грудні 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості кредитним договором, в обґрунтування якого зазначило, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору без номеру від 16.08.2011 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 5700,00 грн. на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі, встановленому Договором, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку. Позивачем умови кредитного договору були виконані в повному обсязі. Відповідач взяті на себе обов`язки щодо виконання умов договору не виконував, у зв`язку з чим станом на 30.11.2018 року виникла заборгованість по сплаті кредиту в розмірі 187693,41 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 2954,80 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 179163,14 грн.; заборгованості за пенею та комісією - 5575,47 грн. З огляду на те, що законодавцем не заборонено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, банк звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості у розмірі 126710,18 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 2954,80 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 16.08.2011 року по 29.06.2018 року - 123755,38 грн. Позивач просить стягнути з [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 126710,18 грн. та понесені судові витрати у розмірі 1762,00 грн. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06.08.2019 позов АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості у загальному розмірі 126710,18 грн. було задоволено. Ухвалою від 08.07.2021 заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено, рішення суду від 06.08.2019 у даній справі скасовано, справу призначено до судового розгляду. Представником відповідача [PERSON] - адвокатом Горським А.О. подано відзив на позовну заяву, у якому вказується на відсутність належних доказів надання кредиту у розмірі 2954,80 грн., розрахунок заборгованості є необґрунтованим та не відповідає умовам укладеного договору. Крім того, після спливу строку дії договору, що відповідає строку кредитної картки, припинилось право позивача нараховувати проценти, передбачені договором. Строк дії кредитної картки, виданої [PERSON] , закінчився 31 березня 2015 року, тоді як проценти нараховані за період з 16.08.2011 по 29.06.2018. При цьому, останній платіж на погашення заборгованості був здійснений відповідачем 12.06.2014. З позовом про стягнення заборгованості банк звернувся до суду 21.12.2018, тобто з пропуском строку позовної давності. З огляду на викладене, просить суд застосувати позовну давність та відмовити у позові в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах наявна заява про слухання справи без участі представника банку і підтримання позовних вимог. Представник відповідача в судовому засіданні просив застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Виходячи з положень ст.ст. 526, 1048-1050, 1054 ЦК України, зобов`язання за договором, в тому числі за договором кредиту, за яким кредитор надає кошти, а позичальник зобов`язується їх повернути зі сплатою процентів, є обов`язковими для виконання сторонами, мають виконуватися належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 ("Позика") глави 71 ("Позика. Кредит. Банківський вклад"), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Судом встановлено, що 16.08.2011 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», яке згідно Наказу Міністерства фінансів України № 519 від 21.05.2018 року змінило зазву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір без номеру, на підставі якого відповідач отримав грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, з відповідним порядком погашення заборгованості. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана ним 16.08.2011 року Анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами становить між ним і Банком Договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. За змістом вказаної заяви [PERSON] отримав кредитну картку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», бажаний кредитний ліміт 3000,00 грн. Відповідач, окрім анкети-заяви, 16.08.2011 підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка містить пільговий період, базову процентну ставку в розмірі 2,5% на місяць, обов`язковий щомісячний платіж, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, що становить у своїй сукупності кредитний договір та свідчить про обізнаність [PERSON] про умови кредитування. Отже, за умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, відповідальність за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань. При цьому, суд вважає, що Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua та містяться у матеріалах цієї справи, не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 16.08.2011 шляхом підписання анкети-заяви. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, [PERSON] взяті на себе обов`язки щодо виконання умов договору не виконав, у зв`язку з чим, станом на 30.11.2018 року виникла заборгованість по сплаті кредиту в розмірі 187693,41 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 2954,80 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом 179163,14 грн.; заборгованості по пені і комісії - 5575,47 грн. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом. Так, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом - 2954,80 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 16.08.2011 року по 29.06.2018 року у розмірі 123755,38 грн., а всього 126710,18 грн. [PERSON] , підписавши заяву від 16.08.2011, отримав кредитну картку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», строк дії виданої відповідачу кредитної картки, оригінал якої було оглянуто в судовому засіданні, - останній день березня 2015 року, тобто до 31.03.2015. Згідно доводів позову і наданих суду доказів, АТ КБ «ПриватБанк» не видавало відповідачу іншу картку після закінчення терміну дії попередньої картки. З урахуванням викладеного, сторонами погоджено строк кредитування до останнього дня березня 2015 року, що відповідає терміну дії картки. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Тобто, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Оскільки право АТ КБ «ПриватБанк» нараховувати відповідачу відсотки за кредитним договором припинилося зі спливом строку кредитування, вимоги позивача про стягнення заборгованості за відсотками за період з 01.04.2015 по дату розрахунку не підлягають задоволенню у зв`язку з безпідставністю. Крім того, представник відповідача, посилаючись на сплив позовної давності, просив відмовити у задоволенні позовних вимог банку. За змістом статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, якщо за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов`язання. Таким чином, за кредитним договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України). У постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 29 жовтня 2014 року № 6-169цс14, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15 зроблено висновок про те, що кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За кредитним договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як зазначалось, [PERSON] , підписавши заяву від 16.08.2011, отримав кредитну картку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», термін дії якої встановлено до останнього дня березня 2015 року. Згідно наданих суду доказів, АТ КБ «ПриватБанк» не видавало відповідачу іншу картку після закінчення терміну дії попередньої картки. Тобто, сторонами погоджено строк кредитування до останнього дня березня 2015 року, що відповідає терміну дії картки. Згідно довідки про умови кредитування, розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50,00 грн. і не більше суми заборгованості. Строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, що слідує за звітним. Отже, у межах строку кредитування відповідач мав сплачувати за договором періодичні (щомісячні) платежі до 25 числа місяця, що слідує за звітним. [PERSON] користувався кредитними коштами до травня 2014 року, останній платіж на погашення частково заборгованості за договором у розмірі 24,50 грн. було внесено 12.06.2014. Згідно матеріалів справи, з позовом банк звернувся до суду 21.12.2018, переривання перебігу строку позовної давності судом не встановлено. Тобто, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитом і процентами за користування кредитом з пропуском строку позовної давності, який встановлений на рівні трьох років. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити у повному обсязі у зв`язку зі спливом позовної давності.

Outcome: dismissed