Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-23 00:00:00

Позивач Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, в обґрунтування позову вказавши наступне. Позивач у період з 01.01.2011 по 31.07.2021 надав відповідачу послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у квартиру [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] .. Відповідач зобов`язання з оплати наданих позивачем послуг не виконав. Станом на моменту звернення позивача до суду з позовом заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги за вказаний період складає 66632 грн. 69 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою судді від 30.09.2021 позовну заяву Концерну «МТМ» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи, призначено розгляд справи. В судове засідання представник позивача Калініна-Заєць Ю.М. не з`явилась, подавши до суду заяву, в якій просила суд провести розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. 23.05.2022 позивач через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву, в якому серед іншого просив суд провести розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв`язку з пропуском відповідачем строків подання відзиву на позовну заяву та ненаданням суду доказів його надсилання позивачеві суд не приймає до розгляду поданий відповідачем відзив та вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідач по справі [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо місця проживання фізичної особи від 30.09.2021. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме мано №270347835 від 13.08.2021, відповідачу на праві приватної власності належить нерухоме майно квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу №7592 від 07.12.2007 посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гармашом Г.В. Згідно довідки Концерну «МТМ» та розрахунку заборгованості за особовим рахунком № [NUMBER] , який відкрито на ім`я [PERSON] , за період з 01.01.2011 по 31.07.2021 відповідач має заборгованість по оплаті за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в розмірі 66632 грн. 69 коп. За вказаний період заперечень з боку споживача на неналежну якість надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води на адресу концерну не надходило. Зазначені вище обставини відповідачем не спростовані. Концерн «МТМ» є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання споживачам, зокрема і відповідачу. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання, підстави виникнення яких були передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - згідно звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються. Згідно ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004 (далі Закон №1875-IV), який діяв в період виникнення спірних правовідносин і втратив чинність з 01.05.2019, а також Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017 (далі Закон № 2189-VIII), який введено в дію з 01.05.2019, правовідносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, мають ознаки зобов`язання, в силу яких споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 162 Житлового кодексу Українивласник квартири приватного житлового фонду зобов`язаний оплачувати комунальні послуги. Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, які були чинними на момент існування спірних правовідносин, встановлено, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Розрахунок позивача по заявленій сумі заборгованості відповідачем не спростовано, заперечень щодо вимог позивача або даних, які б спростовували викладені у позові обставини не надано, та не надано даних щодо погашення заборгованості. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (№2189-VIII від 09.11.2017) споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Статтею 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (№2189-VIII від 09.11.2017) передбачено надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач). Відповідно до ч. 4. ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (№2189-VIII від 09.11.2017), з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або внесення змін до нього може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньо-будинкових систем теплопостачання. Не зважаючи на відсутність договору, в цілях недопущення порушення конституційного права громадян (інших мешканців будинку) на забезпечення їх здоров`я (ст. 3 Конституції України) та права на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї (ст. 48 Конституції України), що включає право на житло, стягувач здійснював та продовжує надавати відповідачу послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. Отже, фактично відносини між сторонами з приводу надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води між сторонами тривають. Відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладання якого лежить на споживачеві і на теплопостачальній організації не виключає можливості стягнення зі споживача на користь теплопостачальної організації вартості послуг з теплопостачання. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Разом з тим, відзив відповідача окрім заперечень проти позову містить заяву про застосування строків позовної давності, в обґрунтування якої відповідач зазначив, що ним здійснювалась оплата заборгованості за наді позивачем послуги в грудні 2012 року в сумі 1000,00 грн. і в жовтні 2013 року в сумі 2535,00 грн., після чого оплата більше ніж 7 років через скрутне матеріальне становище відповідача не проводилась. Позивач звернувся до суду з позовом лише 02.09.2021. З урахуванням вищевикладеного, відповідач просив суд застосувати позовну давність до вимог позивача за період з 01.01.2011 по 01.09.2018 та відмовити в позові в частині стягнення заборгованості за вищезазначений період. Позовна давність - строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Строк виконання зобов`язання з оплати послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води визначено п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (які були чинними в період існування спірних правовідносин між сторонами), у відповідності до якого розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Доказів переривання перебігу позовної давності після жовтня 2013 року сторонами суду не надано. Проте, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020, який набрав чинності 02.04.2020, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки позовної давності, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Частиною 1 ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 211 від 11.03.2020, з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин. Дія карантину, встановленого зазначеною Постановою, неодноразово продовжувалась. Востаннє дію карантину було продовжено до 31.05.2022 постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 229. З урахуванням вищезазначених приписів Цивільного кодексу України та строків сплати споживачем наданих житлово-комунальних послуг (до 20 числа місяця, що наступає за розрахунковим), суд застосовує позовну давність до вимог позивача про стягнення заборгованості за період з січня 2011 року по лютий 2017 року (оплата за послуги, надані в березні 2017 року, мала бути здійснена відповідачем до 20.04.2017), оскільки вони перебувають поза межами трирічного строку позовної давності (не до моменту звернення позивача до суду з позовом, а до моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким було продовжено строк позовної давності на строк дії такого карантину). На підставі викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову Концерну «МТМ», та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості у розмірі 48570 грн. 81 коп. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1654 грн. 68 коп.

Outcome: partial