Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

23 лютого 2021 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог вказує, що з 16.09.2017 року сторони по справі уклали Договір про поділ спільного сумісного майна подружжя, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М., реєстраційний номер 7578. За Договором позивач залишив колишній дружині з урахуванням інтересів двох дітей більшу частину майна, яку відповідачка за їх спільною домовленістю зобов`язувалася переоформити на доньку та сина. За Договором у власність відповідачки [PERSON] відійшло: - Квартира [ADDRESS] . Загальна площа 46,9 кв.м., житлова - 14,8 кв.м. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 947966551101. - Квартира [ADDRESS] . Загальна площа 48,0 кв.м., житлова - 21,0 кв.м. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 991939951101. - Квартира [ADDRESS] . Загальна площа 97,4 кв.м., житлова - 51,8 кв.м. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1218623951227. - Майнові права на незакінчений будівництвом та не зданий в експлуатацію житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , складається в цілому з одного житлового будинку літ «А», загальною площею 215,5 кв.м., житловою площею 57,0 кв.м.та надвірних споруд: літ. Б - навіс, №1-3 - огорожа, 1 - брукування. Вказаний незакінчений будівництвом житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0796 га, кадастровий номер земельної ділянки: 5122786400:02:002:0045. Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). - Земельна ділянка площею 0,0796 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий № 5122786400:02:002:0045. - Майнові права на нежитлове приміщення V-16, що розташована на 16 поверсі багатоповерхового і багатосекційного житлового комплексу з вбудованими приміщеннями за адресою: [ADDRESS] , згідно договору інвестування будівництва № 852/04-11-К від 09.12.201 1 року та додаткових угод до нього. - Майнові права на паркувальне місце №28, що розташовано в торгово- розважальному комплексі з вбудовано-прибудованими приміщеннями за адресою: [ADDRESS] , згідно договору інвестування будівництва № 852/04-11-К від 09.12.2011 року та додаткових угод до нього. - Автомобіль сєдан-В марки MERCEDES-BENZ С 200, 2013 p/в, шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . У власність [PERSON] відійшло: - Майнові права на однокімнатну квартиру будівельний номер 2-1-9, що розташована на 1 поверсі багатоквартирного будинку із вбудованими приміщеннями громадського призначення « [PERSON] » за адресою: [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №2-1 -9/19 від 28.12.2015 року та всіх додаткових угод до нього. - Автомобіль універсал-В марки BMW Х5, 2014 p/в року, шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ; - Автомобіль сєдан-В марки MAZDA3, 2008 p/в, шасі [NUMBER] ,реєстраційний номер [NUMBER] ; Позивач вважає, що договір укладений із порушеннями його прав як співвласника майна та прав спільних дітей, в інтересах яких він й залишив більшу частину майна відповідачці. Метою договору було саме використання подружнього майна на благо інтересів двох дітей. Оскаржуваний договір не відповідає й вимогам закону, при укладенні якого буди порушені принципи цивільного та сімейного права. В тому числі договір був укладений відносно об`єкту, який не є об`єктом цивільних прав, оскільки є самочинно зведеним. Сторони договору визначаючи правовий режим спільного майна, виходячи з власних інтересів та інтересів спільних дітей уклали в один день два договори: про утримання дитини (в тому числі й про способи участі у вихованні) та про поділ майна подружжя. Ці два договори є взаємопов`язаними. У випадку недосягнення умов щодо виховання малолітнього сина батьком, досягнення умов щодо подальшого переоформлення відповідачкою частини майна на користь спільних дітей, то оскаржуваний договір не був би укладеним. Проте, оскаржуваний договір є таким, що порушує права позивача та інтереси спільних дітей. Визнання його недійсним відновить порушені права позивача.. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2021 року провадження по справі відкрито. 09 червня 2021 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву про визнання недійсним договору. Відповідно до вказаного відзиву відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19 липня 2021 року заяву представника позивача про забезпечення доказів - повернуто. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2021 року підготовче провадження по справі закрито та призначено розгляд справи до судового розгляду. 17 листопада 2021 року від позивача до суду надійшла заява про зміну позовних вимог. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2021 року у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог було відмовлено. У судове засідання призначене на 31 травня 2022 року сторони не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява про перенесення розгляду справи у зв`язку з від`їздом за кордон у зв`язку з військовою агресією. Жодних доказів на підтвердження неможливості участі у судовому засіданні представник не надав. Суд оцінюючи процесуальну поведінку представника позивача зазначає, що за весь час розгляду справи представник позивача [PERSON] заявила 5 клопотань про відкладення розгляду справи: ?заява від 09.06.2021 року; ?заява від 15.07.2021 року; ?заява від 16.08.2021 року; ?під час судового засідання від 23.11.2021 року усне клопотання про перерву у судовому засіданні; ?заява від 30.05.2022 року. В судове засідання призначене призначене на 31 травня 2022 року позивач був сповіщений належним чином, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення про вручення судової повістки. Так позивачем судова повістка отримана 19.04.2022 року. Представник позивача [PERSON] також була сповіщена про розгляд справи, на підтвердження чого в матеріалах справи наявна Довідка про доставку SMS/ Враховуючи, що позивач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату та час судового засідання сповіщений належним чином, суд визнає неявку позивача без поважних причин. Представник позивача не надала суду жодних доказів неможливості участі у судовому засіданні, а тому суд позбавлений можливості оцінити поважність причин неявки представника позивача. Відповідно до ч. 1 ст 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до постанови КЦС ВС від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. За таких обставин, суд вбачає за необхідне розглянути справу по суті на підаставі наявних матеріалів. Судом встановлені наступні обставини справи. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. 16 вересня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір між батьками про утримання дитини. Вказаним Договором сторони встановили розмір, строки та порядок виплати аліментів на утримання спільного сина [PERSON] . В той же день, 16 вересня 2017 року, між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір про поділ сумісного майна подружжя. Вказаним Договором, сторони врегулювали майнові відносини між собою стосовно нажитого у період шлюбу спільного сумісного майна на підставі ст.ст. 64,69,70,74 Сімейного кодексу України. За вказаним Договором у власність відповідачки [PERSON] відійшло: - Квартира [ADDRESS] . Загальна площа 46,9 кв.м., житлова - 14,8 кв.м. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 947966551101. - Квартира [ADDRESS] . Загальна площа 48,0 кв.м., житлова - 21,0 кв.м. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 991939951101. - Квартира [ADDRESS] . Загальна площа 97,4 кв.м., житлова - 51,8 кв.м. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1218623951227. - Майнові права на незакінчений будівництвом та не зданий в експлуатацію житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , складається в цілому з одного житлового будинку літ «А», загальною площею 215,5 кв.м., житловою площею 57,0 кв.м.та надвірних споруд: літ. Б - навіс, №1-3 - огорожа, 1 - брукування. Вказаний незакінчений будівництвом житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0796 га, кадастровий номер земельної ділянки: 5122786400:02:002:0045. Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). - Земельна ділянка площею 0,0796 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий № 5122786400:02:002:0045. - Майнові права на нежитлове приміщення V-16, що розташована на 16 поверсі багатоповерхового і багатосекційного житлового комплексу з вбудованими приміщеннями за адресою: [ADDRESS] , згідно договору інвестування будівництва № 852/04-11-К від 09.12.201 1 року та додаткових угод до нього. - Майнові права на паркувальне місце №28, що розташовано в торгово- розважальному комплексі з вбудовано-прибудованими приміщеннями за адресою: [ADDRESS] , згідно договору інвестування будівництва № 852/04-11-К від 09.12.2011 року та додаткових угод до нього. - Автомобіль сєдан-В марки MERCEDES-BENZ С 200, 2013 p/в, шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . У власність [PERSON] відійшло: - Майнові права на однокімнатну квартиру будівельний номер 2-1-9, що розташована на 1 поверсі багатоквартирного будинку із вбудованими приміщеннями громадського призначення « [PERSON] » за адресою: [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №2-1 -9/19 від 28.12.2015 року та всіх додаткових угод до нього. - Автомобіль універсал-В марки BMW Х5, 2014 p/в року, шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ; - Автомобіль сєдан-В марки MAZDA3, 2008 p/в, шасі [NUMBER] ,реєстраційний номер [NUMBER] ; Згідно з пунктом першим частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Позивач вказує, що за вказаним Договором, за їх з відповідачкою спільною домовленістю, відповідачка зобов`язувалася переоформити отримане майно на доньку та сина. Позивач вказує, що метою Договору було саме використання майна на благо інтересів двох дітей. З матеріалів справи вбачається, що предметом Договору від 16.09.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М. за Р№ 7578 є поділ спільного сумісного майна подружжя, з метою припинення режиму права спільної сумісної власності подружжя на це майно і виникнення на її основі приватної (роздільної) власності кожного з подружжя. Жодної додаткової умови щодо порядку подальшого розпорядження Відповідачем свого права власності на набуте приватне майно, безпосередньо, оспорюваний Договір - не містить. Щодо посилання позивача на той факт, що Договір між батьками про утримання дитини та Договір про поділ сумісного майна подружжя пов`язані між собою позивачем не доведено належними доказами. З тексту обох Договорів не вбачається їх причино-наслідковий зв`язок один з одним, а їх укладення в один день не може свідчити про їх пов`язаність за своєю суттю. Щодо передачі майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва, який розташований за адресою: [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що об`єкт незавершеного будівництва за адресою: [ADDRESS] розташований на земельній ділянці за тією ж адресою, цільове призначення якої, відповідно Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯА № 094112 - будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Більш того, з аналізу пунктів Договору про поділ майна встановлюється, що сторони договору узгодили передати Відповідачу право власності на майнові права на об`єкт незавершеного будівництва, а не майнові права на нерухоме майно. Таким чином, об`єкт незавершеного будівництва, який розташований за адресою: [ADDRESS] , не є самочинним будівництвом і може бути розподілений в рамках Договору про поділ майна, як комплекс майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва. Факт того, що вищезазначений об`єкт незавершеного будівництва є самочинною будівлею Позивачем не доведено. Позивач посилається на порушення прав дітей у зв`язку з укладанням оспореного Договору, однак факт наявності в діях Відповідача порушень прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, позивачем, не обґрунтовано та не доведено. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачем жодним чином не доведено факт відсутності з його боку вільного волевиявлення в момент укладання оспорюваного Договору, а посилання позивача на порушення його прав та дисбаланс прав сторін у Договорі про розподіл майна, у зв`язку із відсутністю грошової оцінки розподіленого майна є безпідставним та необгрунтованим, оскільки, добровільно підписавши даний договір, позивач погодився з усіма його умовами, за відсутності жодних претензій та заперечень, що прямо встановлюється зі змісту Договору. Суд враховує, що згідно Договору про поділ спільного сумісного майна подружжя від 16.09.2017 року, Сторони повідомляють, що претензій майнового та немайнового характеру один до одного не мають. Вартість майна при укладанні данного договору сторонами не враховувалась, поділ майна здійснено за взаємною згодою сторін, враховуючи особисті потреби та інтереси, - без визначення вартості та без врахування ціни кожної з речей. Відповідно до ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином суд прийшов до висновку про недоведеність позовних вимог позивача, а тому відмовляє в задоволенні позову. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed