Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 3448, який вчинено 09.09.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем, про стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованості за кредитним договором № К-4884072 від 19.02.2013 у розмірі 91 517,00 грн. Вважає, що виконавчий напис не підлягає виконанню, зважаючи на те, що нотаріусом при його видачі не було перевірено безспірність вимог стягувача. Вказує, що на час вчинення виконавчого напису у розпорядженні нотаріуса не було усіх необхідних документів, які підтверджують безспірність заборгованості, тобто спірний виконавчий напис вчинено з порушенням норм ЗУ «Про нотаріат» та Постанови КМУ від 29.061999 № 1172 Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса. Враховуючи викладене, просить задовольнити позов. 05.04.2021 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05.04.2021 в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу та третім особам також копію позовної заяви з додатками. 23.07.2021 представником позивача [PERSON] - [PERSON] подано клопотання про витребування доказів. 17.08.2021 представником відповідача ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» - Глотовим О.О. було подано до суду клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 30.08.2021 року представником відповідача ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» - Глотовим О.О. було подано відзив на позовну заяву у якому останній проти позовних вимог заперечувала. Вказує, що 19.02.2013 між АТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № К-4884072, за умовами якого Банк надав [PERSON] кредит у розмірі 100 680,00 грн. Стверджує, що 02.07.2020 між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 2273/К, згідно з умовами якого до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» перейшло, зокрема, право вимоги за договором укладеним між АТ «Дельта Банк» та [PERSON] . Зазначає, що станом на день написання відзиву на позовну заяву заборгованість позивача перед ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» не погашена. Посилається, що виконавчий напис нотаріусом був вчинений виключно у відповідності до вимог чинного законодавства. З урахуванням викладеного вище просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Крім того просить суд вразі задоволення позовних вимог зменшити розмір витрат на правову допомогу. 15.09.2021 представником позивача [PERSON] - [PERSON] подано до суду відповідь на відзив у якому представник посилається на ті ж обставини, що і у позовній заяві. 20.10.2021 представником позивача [PERSON] - [PERSON] подано до суду заяву про прискорення розгляду справи. 01.11.2021 представником позивача [PERSON] - [PERSON] подано до суду клопотання про доручення доказів. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 31.05.2022 було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Третіми особами у встановлений ухвалою суду від 05.04.2021 строк пояснень щодо позовної заяви до суду не подали. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19.02.2013 між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» був укладений кредитний договір № К-4884072, за умовами якого позивачу був наданий кредит у розмірі 100 680,00 грн., для придбання легкового автомобіля (а.с. 20-27). 02.07.2020 між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 2273/К, згідно з умовами якого до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» перейшло, зокрема, право вимоги за договором № К-4884072 укладеним між АТ «Дельта Банк» та [PERSON] (а.с. 81-85). 09.09.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем на підставі заяви ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» був вчинений Виконавчий напис № 3448 (а.с. 28). З виконавчого напису вбачається, що період, за який проводиться стягнення - з 02.07.2020 по 01.09.2020. Сума заборгованості за виконавчим написом складає 91 517,86 грн., з яких: - 38 606,38 грн. - сума заборгованості за кредитом; - 7 002,55 грн. - сума заборгованості за відсотками за користування кредитом; - 45 608,93 грн. сума заборгованості за штрафними санкціями; - 300,00 грн. - плата за вчинення виконавчого напису. 23.03.2021 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Фесик Марією Олексіївною на підставі вказаного виконавчого напису 3448 від 09.09.2020 винесено постанову (ВП № 64934880) про відкриття виконавчого провадження (а.с. 30). 23.03.2021 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Фесик Марією Олексіївною винесено постанову про арешт коштів боржника [PERSON] , постанову про арешт майна боржника [PERSON] , постанову про розшук майна боржника [PERSON] (а.с. 30-33). 24.03.2021 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Фесик Марією Олексіївною описано та накладено арешт на транспортний засію, який належить позивачу - автомобіль «Infiniti» QX60, 2014 року випуску, д.н.з. [NUMBER] (34-36). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у Главі 14 Закону України «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року. Відповідно до ст. ст.88 Закону України « Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. З гідно зі ст. 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктами 1.1., 1.2., 3.2., 3.5. Глави 16 "Вчинення виконавчих написів" Розділу ІІ "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку. Пунктом 2 Розділу "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 до Переліку, визнано незаконними та нечинними. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року рішення суду залишено без змін. Згідно з пунктом 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20 травня 2013 року "Про судове рішення в адміністративній справі" визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Таким чином, застосуванню при вирішенні спору підлягає постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 від 29 червня 1999 року / в редакції постанови КМУ від 29 листопада 2001 року /. Пунктом 1 зазначеного Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 "Вчинення виконавчих написів" розділу ІІ "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Таким чином, після скасування внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 до Переліку змін виконавчий напис міг бути вчинений лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченого договору чи його дублікату, що має силу оригіналу. Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У відзиві на позовну заяву відповідачем не зазначено які документи були передані приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису. Таку інформацію не було надано до суду і приватним нотаріусом. Таким чином, відповідачем не доведено, що ним було передано приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису документи відповідно до вище приведеного Переліку. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в справі № 750/1627/18 (провадження № 61-43895 св 18) від 06 червня 2019 року, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, при здійсненні своєї діяльності нотаріус не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому, з точки зору ст.88 Закону України « Про нотаріат», безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року по справі № 310/9293/15, яка має враховуватися судом у порядку виконання судом вимог ч.4 ст.263 ЦПК України. На думку Верховного суду в постанові № 750/1627/18 (провадження № 61-43895 св 18) від 06 червня 2019 року, розрахунок заборгованості, зроблений стягувачем, з урахуванням положень Переліку документів, не може вважатись доказом на підтвердження безспірності заборгованості боржника. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису. Враховуючи ці обставини та вимоги ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Суд при цьому має перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. В той же час законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року по справі № 6-887цс17. Відповідачем та третіми особами належних та допустимих доказів на спростування викладених у позовній заяві обставин надано до суду не було. Будь-яким чином перевірити безспірність заборгованості по наданому товариством нотаріусу Кредитному договору та розрахунку заборгованості суд позбавлений можливості, такий обов`язок на суд не покладається, оскільки довести безспірність такої заборгованості, з точки зору викладеного вище обґрунтування, має товариство при зверненні до нотаріуса. Виходячи з цих обставин, одного з основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності, спірності заборгованості позивача перед товариством, не спростованої відповідачем, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо визнання виконавчого напису № 3448, який вчинено 09.09.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору 1 362,00 грн. (908,00 грн. за вимогу немайнового характеру та 454,00 грн. за подання заяви про забезпечення позову). Окрім цього, позивач просить суд також стягнути із відповідача на свою користь витрати на правову допомогу у розмірі 11 000,00 грн. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки: (1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»); (2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; (3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; (4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; (5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; (6) Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як вбачається з матеріалів справи, що 02.04.2021 між АО «Кравець і партнери» та [PERSON] було укладено Договір про надання правничої допомоги № 66 (а.с. 42-43). Відповідно до Додатку № 1 до Договору про надання правничої допомоги № 66, сторони погодили, що авансовий платіж за даним договором становить 15 000,00 грн. (а.с. 44). 02.04.2021 позивачем було здійснено оплату на користь АО «Кравець і партнери» у розмірі 15 000,00 грн., згідно рахунку на оплату № 371 від 02.04.2021, що підтверджується копією квитанції (а.с. 102). Згідно із актом надання послуг № 126 від 09.04.2021, адвокатським об`єднанням було надано позивачу послугу із підготовки та подачі позовної заяви, вартість якої склала 7 000,00 грн. (4 год.); згідно із актом надання послуг № 665 від 08.09.2021, адвокатським об`єднанням було надано позивачу послугу із підготовки та подачі клопотання про витребування доказів, вартість якої склала 1 000,00 грн. (1 год.); згідно із актом надання послуг № 666 від 08.09.2021, адвокатським об`єднанням було надано позивачу послугу із підготовки та подачі клопотання про забезпечення позову, вартість якої склала 1 000,00 грн. (1 год.); згідно із актом надання послуг № 672 від 14.09.2021, адвокатським об`єднанням було надано позивачу послугу із підготовки та подачі відповіді на відзив, вартість якої склала 2 000,00 грн. (1,5 год.) (а.с. 98-101). Таким чином, згідно із наданими до суду документами загальна вартість наданих АО «Кравець і партнери» позивачу послуг склала 11 000,00 грн. Разом з цим, суд вважає, що частина послуг наведених в актах надання послуг, зокрема щодо підготовки та подачі позовної заяви, вартість якої склала 7 000,00 грн. (4 год.) має завищену вартість. Вбачається, що позов не є складним та не містить великого об`єму інформації, в більшій мірі зводиться до цитування норм права, форма такого позову міститься у відкритому доступі в мережі Інтернет, а тому з урахуванням витраченого часу вважає за необхідне зменшити до 4 000,00 грн., тобто 1 000,00 грн. за 1 год. З цих же самих підстав суд приходить до висновку про зменшення також вартості за надану послугу із підготовки та подачі відповіді на відзив до 1 500,00 грн., оскільки витратчений час для підготовки на дану відповідь склав 1,5 год. та становив 2000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. За таких обставин, враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про стягнення з ТОВ «ФК «Еліт Фінанс»на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7 500,00 грн.

Outcome: approved