Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

22 лютого 2022 року ТОВ «Фінансова\~Компанія «Поліс»(далі - товариство) звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. В обґрунтування позовних вимог товариство посилалося на те, що: - 14 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством "ВТБ Банк» (далі - ВАТ "ВТБ Банк»), який відступив право вимоги за цим кредитом ТОВ «Фінансова\~Компанія «Поліс»та [PERSON] укладено кредитний договір №26.52-11\\07-СК (далі - Кредитний договір), відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у сумі 400000 грн. строком до 14 листопада 2012 року зі сплатою визначених договором процентів за користування кредитом (18 процентів річних). Цього ж дня між ВАТ "ВТБ Банк» і [PERSON] укладено договір поруки на забезпечення виконання Кредитного договору. - 11 грудня 2007року між Відкритим акціонерним товариством "ВТБ Банк» (далі - ВАТ "ВТБ Банк»), який відступив право вимоги за цим кредитом ТОВ «Фінансова Компанія «Поліс», та [PERSON] укладено кредитний договір N 26.61-11\\07-СК (далі - Кредитний договір), відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у сумі 230000 грн. строком до 11 грудня 2012 року зі сплатою визначених договором процентів за користування кредитом (18 процентів річних). Цього ж дня між ВАТ "ВТБ Банк» і [PERSON] укладено договір поруки на забезпечення виконання Кредитного договору. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 23 вересня 2010 року ухваленим у цивільній справі N 2-1613/2010 стягнуто солідарно з [PERSON] ,\~ [PERSON] на користь ПАТ "ВТБ Банк» заборгованість за Кредитним договором N 26.61-11\\07-СК у сумі 189154 грн., яка складається з тіла кредиту та процентів за користування ним, пені за прострочення платежів по кредиту та процентів . Рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 11 лютого 2011 року ухваленим у цивільній справі N1407/2-49/11 стягнуто солідарно з [PERSON] ,\~ [PERSON] на користь ПАТ "ВТБ Банк» заборгованість за Кредитним договором N 26.52-11\\07-СК у сумі 319875 грн., яка складається з тіла кредиту та процентів за користування ним, пені за прострочення платежів по кредиту та процентів. Оскільки вказані рішення суду боржники не виконали, ТОВ «Фінансова\~Компанія «Поліс»просила на підставі статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) стягнути з [PERSON] ,\~ [PERSON] нараховані на суму боргу інфляційні втрати за період з 22.02.2019 року по 22.02.2022 року у розмірі 100273,82 грн. та 3 % річних, нараховані за цей період, у розмірі 45283,78 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності та про підтримання позовних вимог. Відповідачі в судове засідання не з`явилися повторно, судом належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомили, від відповідача [PERSON] надійшла заява, в якій він просить врахувати при вирішенні спору наявність рішення апеляційного суду Миколаївської області від 19.04.2011 року (справа №2-52/2011) за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до [PERSON] , [PERSON] (заставодавця) про звернення стягнення на рухоме майно, яким на погашення боргу за кредитним договором від 14.11.2007 року №26.52-11\\07-СК в сумі 319875,41 грн. звернено стягнення на транспортні засоби і на виконання цього рішення суду було перераховано кошти від реалізації транспортного засобу на суму 33552 грн. в рахунок погашення кредитної заборгованості за договором №26.52-11\\07-СК. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. В судовому засіданні встановлено, що між відповідачем [PERSON] та ВАТ "ВТБ Банк» укладено два кредитних договори, а саме: - 14 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством "ВТБ Банк» (далі - ВАТ "ВТБ Банк»), який відступив право вимоги за цим кредитом ТОВ «Фінансова Компанія «Поліс», та [PERSON] укладено кредитний договір N 26.52-11\\07-СК (далі - Кредитний договір), відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у сумі 400000 грн. строком до 14 листопада 2012 року зі сплатою визначених договором процентів за користування кредитом (18 процентів річних). Цього ж дня між ВАТ "ВТБ Банк» і [PERSON] укладено договір поруки на забезпечення виконання Кредитного договору. - 11 грудня 2007року між Відкритим акціонерним товариством "ВТБ Банк» (далі - ВАТ "ВТБ Банк»), який відступив право вимоги за цим кредитом ТОВ «Фінансова Компанія «Поліс», та [PERSON] укладено кредитний договір N 26.61-11\\07-СК (далі - Кредитний договір), відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у сумі 230000 грн. строком до 11 грудня 2012 року зі сплатою визначених договором процентів за користування кредитом. (18 процентів річних). Цього ж дня між ВАТ "ВТБ Банк» і [PERSON] укладено договір поруки на забезпечення виконання Кредитного договору. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 23 вересня 2010 року ухваленим у цивільній справі N 2-1613/2010 стягнуто солідарно з [PERSON] ,\~ [PERSON] на користь ПАТ "ВТБ Банк» заборгованість за Кредитним договором №26.61-11\\07-СК у сумі 189154 грн., яка складається з тіла кредиту та процентів за користування ним, пені за прострочення платежів по кредиту та процентів . Рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 11 лютого 2011 року ухваленим у цивільній справі N1407/2-49/11 стягнуто солідарно з [PERSON] ,\~ [PERSON] на користь ПАТ "ВТБ Банк» заборгованість за Кредитним договором №26.52-11\\07-СК у сумі 319875 грн., яка складається з тіла кредиту та процентів за користування ним, пені за прострочення платежів по кредиту та процентів. Також судом встановлено, що наявне рішення апеляційного суду Миколаївської області від 19.04.2011 року (справа №2-52/2011) за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до [PERSON] , [PERSON] (заставодавця) про звернення стягнення на рухоме майно, яким на погашення боргу за кредитним договором від 14.11.2007 року №26.52-11\\07-СК в сумі 319875,41 грн. звернено стягнення на транспортні засоби. На виконання цього рішення суду було перераховано кошти від реалізації транспортного засобу на суму 33552 грн. в рахунок погашення кредитної заборгованості за договором №26.52-11\\07-СК. 10.05.2019 року заступником начальника Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження №29549455 з примусового виконання виконавчого листа №1407/2-52/2011 виданого 17 травня 2011 року апеляційним судом Миколаївської області, у зв`язку з реалізацією заставленого майна та перерахуванням ПАТ «ВТБ Банк» 33552 грн., що є частковим погашенням, залишок боргу за виконавчим документом складає 155379,06 грн. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі N 444/9519/12 (провадження N 14?10цс18), від 4 липня 2018 року у справі N 310/11534/13-ц (провадження N 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі N 202/4494/16-ц (провадження N 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] належним чином не виконували своїх зобов`язань за Кредитними договорами, якими [PERSON] надано кредити строком до 14 листопада та 11 грудня 2012 року. У зв`язку із цим банк звернувся до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за кредитом і процентів за користування коштами з позичальника та [PERSON] , яка поручилась за виконання відповідачем цих договорів на підставі укладених із банком договорів поруки. Судовими рішеннями від 23 вересня 2010 року та від 11 лютого 2011 року про стягнення заборгованості за кредитними договорами підтверджено наявність грошового зобов`язання позичальника перед банком та його порушення. Виконавчі листи, видані на підставі цих рішень, пред`явлені до примусового виконання та після тривалого виконавчого провадження частково виконані в травні 2019 року за рахунок реалізації заставленого майна на виконання кредитного договору №26.52-11\\07-СК від 14 листопада 2007 року, залишок заборгованості за цим договором складає 155379,06\~грн. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі N 310/11534/13-ц (провадження N 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі N 916/190/18 (провадження N 12-302гс18). Таким чином, з ухваленням рішень про стягнення кредитної заборгованості у 2010 році, 2011 році зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за Кредитними договорами не припинилося та триває. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення до часу звернення до суду 22.02.2022 року. Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), а тому зобов`язання відповідачів перед банком за Кредитним договором не припинилося. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Ураховуючи викладене, суд враховуючи висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах N 910/16945/14 та N 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі N 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах N 905/2324/17 та N 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі N 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. У цій справі ТОВ «Фінансова Компанія «Поліс» пред`явило позов 22 лютого 2022 року. Позивач надав розрахунок суми річних, який судом перевірявся та охоплює період з 22.02.2019 року по 22.02.2022 року і розмір заборгованості за кредитними договорами №26.52-11\\07-СК від 14 листопада 2007 року та №26.61-11\\07-СК від 11 грудня 2007року за якими нараховано 3% річних не включав пеню стягнуту судовими рішеннями і відповідно складав 318107,75 грн. та 184586,29 грн. Суд також приймає до уваги, що з 10.05.2019 року розмір кредитної заборгованості за договором №26.52-11\\07-СК від 14 листопада 2007 року складає 155379,06 грн. і 3% річних від суми простроченого грошового зобов`язання складає 502694,04 грн, а з 10.05.2019 року 469142,04 грн. Розрахунок 3% річних від суми простроченого грошового зобов`язання: 469142,04*3%/100%/365*1020(кількість днів прострочених) = 39330,81 грн. 502694,04*3%/100%/365*78(кількість днів прострочених) = 3222,75 грн., а всього 42553,56 грн. Розрахунок інфляційних втрат від суми простроченого грошового зобов`язання: 502694,04 грн - 9596,43 грн.; 469142,04 грн - 83039,96 грн., а всього 92636,39 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а саме з відповідачів підлягає стягненню 2304,34 грн. судового збору (92,88 % від 2481 грн.).

Outcome: partial