Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Луцької міської ради про позбавлення батьківських прав. Позов обґрунтовує тим, що вона та відповідач є батьками неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 травня 2018 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. З моменту розірвання шлюбу відповідач не бачив дитини, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні доньки та не цікавиться її життям. Свідоме та тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками відносно доньки є підставою для позбавлення його батьківських прав. На підставі наведеного позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 грудня 2021 року закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та зобов`язано Службу у справах дітей Луцької міської ради надати до суду висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] стосовно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Від представника позивача [PERSON] - адвоката Шляхтур Н.В. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та її представника. позовні вимоги підтримують у повному обсязі, не заперечують щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи, зокрема, через розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Станом на день розгляду справи відповідач відзив на позовну заяву не подав. Від представник третьої особи Служби у справах дітей Луцької міської ради Шульгана Ф.П. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, не заперечує щодо заочного розгляду справи. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд встановив, що що [PERSON] 16 червня 2021 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , та після державної реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] (а.с.10). [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження останньої серії [NUMBER] , виданого Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області від 21.02.2017 року, (а.с.7). В матеріалах справи наявна довідка дошкільного навчального закладу № 34 від 06.07.2021 року № 62, з якої вбачається, що батько дитини [PERSON] не приймає участі у вихованні доньки [PERSON] , [INFO] в межах дошкільного закладу. В період відвідування дитиною дошкільного закладу з 08.04.2019 року зі слів вихователів в ДНЗ не з`являвся. Також, ту обставину, що батько [PERSON] не цікавиться життям доньки, не відвідує її, всі питання щодо виховання, матеріального забезпечення, соціального , духовного розвитку дитини вирішує мати [PERSON] підтверджують свідки у своїх письмових поясненнях, які знаходяться в матеріалах справи. Рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради від 18 січня 2022 року затверджено висновок служби у справах дітей про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] . У своєму висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Служба у справах дітей встановила, що 17.07.2016 року сторони уклали шлюб, під час якого в них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя сторін не склалося, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.05.2018 року їх шлюб було розірвано. Після розлучення, за домовленістю між батьками, дитина залишилась проживати з матір`ю. 16.06.2021 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] . Зі слів [PERSON] протягом останніх трьох років [PERSON] не спілкується і не бачиться з донькою, не цікавиться її життям та розвитком, не надає кошти на її утримання.12.07.2021 року службі у справах дітей Підгайцівської сільської ради був направлений лист з проханням з`ясувати думку [PERSON] з даного питання. Листом від 21.07.2021 року служба у справах дітей Підгайцівської сільської ради повідомила, що працівники служби здійснили виїзд за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача ( [ADDRESS] ), однак вдома нікого не було. Зі слів сусідів [PERSON] перебуває на території Республіки Польща. Враховуючи вищенаведене, служба у справах дітей Луцької міської ради у висновку від 12.01.2022 року №7, вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача щодо неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , є доцільним та в інтересах неповнолітньої дитини. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Разом з тим, судом не встановлено наявності у відповідача реальних і об`єктивних перешкод для спілкування з дитиною. [PERSON] не вживав заходів для забезпечення своєї участі у вихованні та спілкуванні з донькою, до органу опіки та піклування чи до суду з вимогами про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною не звертався. Наведене дає підстави для висновку про те, що відповідач [PERSON] самоусунувся від виховання своєї неповнолітньої доньки та не виконує покладених на нього Законом батьківських обов`язків без поважних причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Разом з тим це, насамперед, є способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання перш за все необхідно виходити з інтересів дитини, з`ясувати та оцінити який позитивний чи негативний наслідок для дитини матиме таке рішення. Оцінюючи наявні в справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач не піклувався про фізичний і духовний розвиток доньки, не забезпечував її необхідними матеріально-побутовими умовами, доглядом, вихованням, не спілкувався з нею, що свідчить про свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку про обґрунтованість позову в частині вимог про позбавлення батьківських прав відповідача відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , оскільки судовим розглядом встановлено факт ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків щодо доньки. Також суд зазначає, що у відповідності до вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід також стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 908,00 грн. На підставі ст.ст. 164, 166 СК України,

Outcome: approved