Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси із позовом звернулась [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», за яким просить визнати виконавчий напис № 115137, вчинений 22 грудня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на такі обставини. Між позивачем та ПАТ «ДельтаБанк» 03 грудня 2013 року було укладено кредитний договір № 004-15211-031213, відповідно до якого він отримав кредитні кошти в сумі 8848,52 гривень під 0,01% річних за користування кредитом, з строком кредиту 24 місяця, тобто повернення до 03 грудня 2015 року. Усі кошти за кредитом було повернуто. 18.05.2021 р. позивач отримала повідомлення, що 20.01.2021 р. приватним виконавцем Маяковою М.В. відкрите виконавче провадження ВП № 64196490 щодо стягнення з позивача на користь правонаступника ПАТ «ДельтаБанк» ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 17522,9 гривень 09 копійок, а саме: 8198,97 грн прострочена заборгованості за сумою кредиту; 1925,19 грн прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредиту; 1575,14 грн. строкова заборгованість та комісія; 5174,90 грн строкова заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредиту; 650,00 грн. за вчинення виконавчого напису; на підставі виконавчого напису нотаріуса № 115137, вчиненого 22 грудня 2020 р. приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем. Позивач вважає виконавчий напис нотаріуса № 115137, вчиненого 22 грудня 2020 р. таким, що вчинений з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку, відзиву та заяву про поважність причин неявки в судове засідання суду не представив. Суд у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з`явився, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених позивачем письмових доказів. Судом встановлено, що в між позивачем та ПАТ «ДельтаБанк» 03 грудня 2013 року було укладено кредитний договір № 004-15211-031213, відповідно до якого він отримав кредитні кошти в сумі 8848,52 гривень під 0,01% річних за користування кредитом, з строком кредиту 24 місяця, тобто повернення до 03 грудня 2015 року. 18.05.2021 р. позивач отримала повідомлення, що 20.01.2021 р приватним виконавцем Маякової М.В. відкрите виконавче провадження ВП № 64196490 щодо стягнення з позивача на користь правонаступника ПАТ «ДельтаБанк» ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 17522,9 (сімнадцять тисяч п`ятсот двадцять дві тисячі 09 коп.), а саме: - 8198,97 (вісім тисяч сто дев`яносто вісім тисяч 97 коп.) - прострочена заборгованості за сумою кредиту; - 1925,19 (одна тисяча дев`ятсот двадцять п`ять тисяч 19 коп.); - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредиту; - 1575,14 (одна тисяча п`ятсот сімдесят п`ять тисяч 14 коп.); - строкова заборгованість та комісія; - 5174,90 (п`ять тисяч сто сімдесят чотири гривні 90 коп.); - строкова заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредиту; - 650 (шістсот п`ятдесят грн) за вчинення виконавчого напису, на підставі виконавчого напису нотаріуса № 115137, вчиненого 22 грудня 2020 р. приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем. Для захисту порушених прав позивач звертається з позовом до кредитора ТОВ «Вердикт Капітал». Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог міг би бути приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., який зробив виконавчий напис. Але згідно до наказу Міністерства юстиції № 727/5 від 24.02.2021 р. свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю за № 8679 на ім`я [PERSON] анульовано у зв`язку з неодноразовими порушеннями законодавства. При вчиненні виконавчого напису нотаріусом було порушено вимоги вчинення на оригіналі нотаріально посвідченого договору. Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних справ шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» (далі за тестом - Закон), та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону та Глава 16 розділу II Порядку. Згідно зі статтею 87 Закону, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Статтею 88 Закону визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи: - якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років; - якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку. 26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Тобто, на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Як вбачається з кредитного договору № 004-15211-031213, копія якого додається до позову, нотаріальне посвідчення цього договору відсутнє. Таким чином порушено вимоги ст. 87 закону «Про нотаріат» і постанови Кабінету Міністрів України №1172 29 червня 1999 р. Виконавчий напис вчинений без повідомлення боржника (позивачки) про наявність боргу та вчинення виконавчого напису. Відповідно до першого абзацу п. п. 2.3 п. 2 глави 16 розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Жодних повідомлень з приводу вчинення виконавчого напису позивач не отримувала. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 серпня 2020 року у справі № 554/6777/17 суд касаційної інстанції, пославшись на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 30 вересня 2019 року (справа № 357/12818/17), від 15 січня 2020 року (справа №305/2082/14-ц), сформулював таку правову позицію: У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення, надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджує безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Вказаний договір позивач виконала в повному обсязі, ніяких документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника не має. Нотаріальної справи, де могли би бути вказані документи нотаріусом до архіву не здано. Пред`явлення претензії по поверненню кредиту можливо протягом 3-х років після закінчення договору до 03 грудня 2018 року (закінчення договору 03 грудня 2015 року). Таким чином порушуються вимоги статті 88 Закону України «Про нотаріат». Крім того, є ще одно порушення законодавства при відкритті виконавчого провадження. Згідно з позицією Верховного суду (ВС/КАС у справі № 340/4040/20 від 11.10.2021) виконавчим округом приватного виконавця є м. Київ, тоді як позивач, визначений боржником в виконавчому документі, зареєстрований та мешкає у м. Одеса та у нього відсутнє будь-яке майно, розташоване у м. Києві. Таким чином, він не мав повноважень виконувати вказане виконавче провадження за межами свого округу. Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається з двох етапів: підготовчий, який включає повідомлення боржника, і безпосередньо учинення виконавчого напису, який включає подання нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, у тому числі і повідомлення боржника. Недотримання одного з етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» №2 від 31.01.92. при вирішенні справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що при вирішенні питання про обґрунтованість вимог треба виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. У пункті 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07 лютого 2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі № 754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувана право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Виконавчий напис вчинено з наступним порушенням: 1. Виконавчий напис вчинено не на оригіналі нотаріально посвідченого договору. 2. Виконавчий напис вчинено щодо вимоги, з дня виникнення права якої минуло 7 років, тобто більше чотирьох років. 3. Виконавчий напис вчинений без повідомлення боржника (позивачки) про безспірність заборгованості. 4. Виконавчий напис вчинено з заборгованістю якої не існує, яку позивачка не визнає, тобто з небезспірною заборгованістю. Тому, незаконний виконавчий напис має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. За правилами ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 ЦПК України. Згідно ч. ч. 1-2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показанням свідків. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір з відповідача на користь позивача в розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім грн 00 коп.). Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Outcome: approved