Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що 25 липня 2014 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який розірвано 17.03.2017 року рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області. Від шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON] [INFO] , яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Позивач просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] [INFO] , пославшись на те, що батько проживає окремо від дитини, не цікавиться її життям, здоров`ям, влаштуванням її до навчальних закладів, харчуванням, розвитком здібностей, відпочинком, матеріально не утримує. Аліменти на утримання дочки не сплачує. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, а письмовою заявою позовні вимоги підтримала, посилаючись на викладені в позові обставини, просила позов задоволити, та позбавити відповідача батьківських прав стосовно їх дитини [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином. Відзив на позов, у встановлений законом строк, суду не подав. Виходячи з чого суд знаходить можливим розглядати справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Третя особа виконавчий комітет Конотопської міської ради подала до суду письмову заяву про розгляд справи у їх відсутності та висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача. Дослідивши наявні письмові докази по справі, суд на підставі встановлених фактичних обставин справи і відповідних правовідносин, знаходить, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] являється батьком малолітньої [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.6). Зареєстрованим місцем проживання відповідача в даний час є с.Слобода-Комарівці, Чернівецького району, Чернівецької області. Згідно частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. При цьому ухилення батьків від виконання своїх обов`язків можливе лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з того, що позбавлення батьківських прав - це санкція, застосовувана в тих випадках, коли здоров`я, фізичний, психічний, духовний і моральний розвиток дитини піддається небезпеці внаслідок застосування батьками неправомірних способів здійснення батьківських прав, неналежного їхнього поводження або злісного, винного ухилення від виконання батьківських обов`язків. Здійснивши аналіз обставин на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, суд вважає, що обставина, яка визначена в п.2 ст.164 СК України, а саме ухилення від виконання своїх обов`язків на існування якої посилається позивач не була доведена в тій мірі, яка би вплинула на категоричну необхідність позбавлення відповідача батьківських прав. Так зазначаючи про необхідність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої дочки [PERSON] [INFO] позивач, як в позові так і при дачі усних пояснень в суді посилалася на те, що відповідач не цікавиться життям дитини, її здоров`ям, влаштуванням її до навчальних закладів, харчуванням, розвитком здібностей, відпочинком, матеріально не утримує та аліменти на утримання дочки не сплачує. Зазначаючи вказані підстави позову, позивач разом з тим не надала суду жодного доказу вищезазначених обставин. При цьому позивач зовсім не зазначила і не намагалася довести суду про наявність винної поведінки відповідача і свідомого нехтування ним своїми обов`язками. Крім зазначеної інформації щодо невідвідування відповідачем поліклініки та батьківських зборів в Конотопському дошкільному навчальному закладі (ясла-садок) №11 "Вітерець", суду не представлено інших доказів ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків батька, а тому суд аналізує та оцінює тільки наявні докази надані позивачем на підтвердження своїх вимог. Із описової та резолютивної частини висновку органу опіки та піклування Конотопської міської ради №0114/156 від 07.02.2022 року "Про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього дитини [PERSON] [INFO] " вбачається, що батько проживає окремо від дитини, не цікавиться її життям, здоров`ям, влаштуванням її до навчальних закладів, харчуванням, розвитком здібностей, відпочинком, матеріально не утримує та аіменти на утримання не сплачує, а тому він ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Суд, вважає такий висновок необґрунтованим і передчасним, виходячи з того що орган опіки та піклування не здійснював соціальне супроводження цієї сім`ї чи конкретної особи і висновок про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його малолітньої доньки зробив надумано так як спілкування з батьком не було, думка дитини не заслуховувалась. Внаслідок цього суд вважає, що такий необґрунтований висновок суперечить інтересам дитини, а тому виходячи із вимог ч.6 ст.19 СК України, суд не погоджується з цим висновком. Статтями 111 та 114 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року, визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. При цьому діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Із наданих суду доказів встановлено, що відповідач не судимий, жорстко з дітьми не поводиться, не є ні хронічним алкоголіком ні наркоманом, дитину не експлуатував, не примушував до жебракування, і бродяжництва, доказів винної поведінки батька, сводомого нехтування ним своїх обов`язків суду не надано. Згідно із ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, недоторканності свого житла і таємниці своєї кореспонденції. Не допускається втручання державної влади у здійснення цього права, крім випадків, коли це втручання передбачене законом і необхідне у демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, громадського спокою або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинам, для охорони здоров`я чи моральності або для захисту прав і свобод інших осіб. Підтверджуючи свої висновки щодо невідповідності висновків органу опіки та піклування, інтересам дитини та щодо безпідставності позовних вимог, суд застосовує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні у справі "Савіни проти України" від 18 грудня 2008 року де суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" від 24 лютого 1995 року). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві". Таким чином суд знаходить, що підстав для позбавлення [PERSON] не має. Разом з тим, суд встановив, що відповідач не спілкувався з своєю дитиною та не сплачує аліменти на її утримання, що свідчить про невиконання [PERSON] своїх обов`язків щодо виховання та розвитку дитини, передбачених статтею 150 СК України та обов`язків щодо утримання дитини, передбачених ст.180 СК України. Суд не може бути осторонь вказаних порушень, оскільки порушуються права дитини на утримання в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до сім`ї та родини свого народу, своєї Батьківщини та інше. Виходячи з цього суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача змінити своє ставлення до виховання своєї дитини та догляду за нею.

Outcome: dismissed