Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~Дочірнє підприємство «Газпостач» Товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільміськгаз» звернулося в суд з позовом до [PERSON] , у якому, із врахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просить стягнути із відповідачки заборгованість за спожитий природній газ в сумі 9\~144,53 грн., а також сплачений ними судовий збір в сумі 2\~270, 00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на те, що Дочірнє підприємство «Газпостач» Товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільміськгаз» є постачальником природного газу, у житловий будинок [ADDRESS] , споживачем яких є [PERSON] . Однак, в добровільному порядку відповідачка не оплачує вартості спожитого природного газу, внаслідок чого за період з 01 вересня 2018 року по 01 вересня 2021 року у неї утворилася заборгованість у розмірі 9\~144,53 грн. З цих підстав просять позов задовольнити. Відповідач відзиву на позов не подавала. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 жовтня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Представник позивача Дочірнього підприємства «Газпостач» Товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільміськгаз» у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала та суду пояснила, що сплатить усю наявну заборгованість за спожитий газ. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив Дочірнє підприємство «Газпостач» Товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільміськгаз» здійснює забезпечення житлового будинку [ADDRESS] природним газом. Згідно довідки про розмір платежів за газ №104, виданої 14 вересня 2021 року Дочірнім підприємством «Газпостач» Товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільміськгаз», власником особового рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] . Згідно відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Тернопільській області від 12.11.2021 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 17.12.2003 року. Згідно оборотно-сальдової відомості по абоненту, який проживає за адресою: [ADDRESS] , споживачу [PERSON] нараховано заборгованість за спожитий природний газ за період з 01 вересня 2018 року по 01 травня 2022 року в розмірі 9\~144,53 гривні. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, - строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами. \~ \~ \~ \~Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Відповідно до п.1-2 ч.2 ст. 13 цього Закону споживач зобов`язаний, зокрема: укласти договір про постачання природного газу; забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів. Постановою Кабінету Міністрів України №2496 від 30.09.2015 було затверджено Правила постачання природного газу (далі - Правила). Відповідно до п. 3 Правил постачання природного газу, споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил, та після включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС у відповідному розрахунковому періоді в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи. Постачальник не має права реєструвати споживача у власному Реєстрі споживачів постачальника у розрахунковому періоді, не погодженому зі споживачем. Відповідно до п. 1. Правил постачання природного газу, побутовий споживач - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх житлових приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність. Згідно п. 6. ч.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Тобто, споживачем послуг газопостачання може бути як власник так і користувач об`єкта нерухомого майна, що отримує відповідні послуги газопостачання. Згідно п. 22 Правил, побутовий споживач зобов`язується: укласти договір постачання природного газу з постачальником, а за відсутності укладеного договору припинити відбір (споживання) природного газу з газорозподільної системи; забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договору; раціонально використовувати природний газ, обережно поводитися з газовими приладами і пристроями: не пізніше ніж за двадцять робочих днів до звільнення приміщення або повного припинення газоспоживання письмово повідомити діючому постачальнику про розірвання договору та розрахуватися за спожитий природний газ; безперешкодно допускати у свої житлові та підсобні приміщення, де розташовані газові прилади і пристрої, лічильник газу, представників постачальника після пред`явлення ними відповідних службових посвідчень для звіряння показань фактично використаних обсягів природного газу; проводити на вимогу постачальника звіряння фактично використаних обсягів природного газу з підписанням відповідного акта та пред`являти платіжні документи на вимогу постачальника для перевірки правильності оплати; виконувати інші обов`язки, передбачені цими Правилами та чинним законодавством. Свої зобов`язання Підприємство виконує в повному обсязі, надає послуги з постачання природного газу Споживачу в необхідних для Споживача об`ємах (обсягах), натомість, Споживач зобов`язання у частині оплати послуг з газопостачання не виконує. Споживач не подав до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт, а фактично проводив споживання природного газу. Таким чином, між позивачем та відповідачем склались фактичні договірні відносини зі споживання природного газу, за якими позивачем було поставлено об`єми природнього газу, позивач прийняв (спожив) дані обсяги газу, однак не здійснив оплати за спожитий природний газ. Згідно зі статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом. У відповідності зі статтею 67 Житлового кодексу України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплову енергію, та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до пункту 2 Правил споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договору. У Постанові Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України у справі № 6-2951 цс 15 від 20 квітня 2016 року, міститься правова позиція, в якій зазначено «що хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Подібний висновок міститься і у постанові Верховного Суду України у справі № 210/5796/16-ц від 18 березня 2019 року, в якому встановлено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Отже, надані де-факто послуги з газопостачання Споживачу, повинні бути ним оплачені в незалежності від факту наявності укладеного договору. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора - вимагати сплату грошей за надані послуги. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються, суд приходить до переконання, що внаслідок неналежного виконання відповідачкою [PERSON] обов`язку з оплати заборгованості за спожитий природній газ, порушені права позивача, відтак, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказів на спростування викладених у позові обставин відповідачем суду не надано. Також, вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відтак, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 2 270 гривень. На підставі наведеного та

Outcome: approved