Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-01 00:00:00

27 серпня 2021 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до Акціонерного Товариства «Перший український міжнародний банк» у якій позивач просить стягнути з відповідача на його користь безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 36269,74 грн., а також сплачений ним судовий збір у розмірі 908,00 грн. Вимоги обґрунтовує тим, що постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Діни Петрівни від 1 червня 2019 року, на підставі виконавчого напису № 5333, виданого 7 червня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., було відкрито виконавче провадження № 59252243. Постановою приватного виконавця Мойсеєнко Д.П. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 18 вересня 2019 року звернено стягнення на доходи [PERSON] , що отримує пенсію у Вишгородському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України у розмірі 20 % до виплати загальної суми борту 55669,00 грн. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 14 липня 2021 року, яке набрало законної сили у справі № 363/1359/21, позовну заяву [PERSON] до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задоволено. Визнано виконавчий напис № 5333, виданий 7 червня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до інформації Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, за період жовтень 2019 рік - липень 2021 рік на виконання постанови приватного виконавця Мойсеєнко Д.П. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 18 вересня 2019 року у виконавчому провадженні № 59252243 з [PERSON] було стягнуто грошові кошти на загальну суму 36269, 74 грн. та перераховано на користь АТ «ПУМБ». Позивач зазначає, що підставою для отримання АТ «ПУМБ» суми у розмірі 36269,74 грн. було стягнення з нього у примусовому порядку заборгованості за кредитним договором на підставі виконавчого напису № 5333, виданого 7 червня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., який рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 14 липня 2021 року визнано таким, що не підлягає виконанню, вищевказана сума є безпідставно набутою і підлягає поверненню у порядку статті 1212 ЦК України. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 1 вересня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників провадження та призначено до розгляду на 21 жовтня 2021 року о 12:00. 19 жовтня 2021 року до суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача, а від представника відповідача - адвоката Панченко О.О. - клопотання про відкладення розгляду справи, зазначивши причини неявки - перебування у щорічній відпустці. Також, 19 жовтня 2021 року до суду надійшов відзив від 1 жовтня 2021 року з додатками на позовну заяву, а 20 жовтня 2021 року позивачем подано до суду - відповідь на відзив. У судове засідання, призначене на 21 жовтня 2021 року, сторони не з`явилися, при цьому, враховуючи поважність причин неявки представника відповідача до суду та його клопотання про відкладення розгляду справи, судове засідання було відкладено на 11:00 8 грудня 2021 року про що повідомлено сторін. 7 грудня 2021 року на адресу суду надійшла заява позивача про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити. У судове засідання, призначене на 8 грудня 2021 року, з`явився представник відповідача, позивач не з`явився. Враховуючи заяву позивача та думку представника відповідача, суд вважав за можливе розпочати розгляд справи у відсутності позивача. Представник відповідача заперечувала проти позовних вимог [PERSON] , зазначаючи, що кошти, стягнуті із позивача у сумі 25501, 22 грн за виконавчим написом, були реалізовані та зараховані на погашення його кредитної заборгованості за договором, який є дійсним, інша сума коштів, яку позивач вважає безпідставно набутою відповідачем, ними не отримувалося, а вони залишилася на рахунку приватного виконавця в рахунок його витрат. Заперечуючи проти задоволення позову, представник відповідача посилалася на численну практику судів у подібних правовідносинах та на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Оголосивши позовну заяву, заслухавши пояснення і заперечення представника відповідача, оголосивши відповідь на відзив, з метою аналізу судової практики, на яку посилалася представник позивача, у судовому засіданні було оголошено перерву до 14:00 5 січня 2022 року про що, також, повідомлено позивача. 16 грудня 2021 року на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача про розгляд справи у її відсутності. У призначене судове засідання з`явився позивач. Представник відповідача не з`явилася, при цьому враховуючи її клопотання та думку позивача, розгляд справи продовжено у відсутності представника відповідача. Заслухавши пояснення та доводи позивача, у судовому засіданні встановлено, що позивачу достовірно не відомо, яка саме сума була зарахована на рахунки відповідача та яка залишилася у приватного виконавця, оскільки до виконавця не звертався та із матеріалами виконавчого провадження не знайомився. З метою надання можливості позивачу ознайомитися із матеріалами виконавчого провадження та з`ясування, яка саме сума коштів була зарахована на рахунок відповідача за виконавчим написом нотаріуса, у судовому засіданні було продовжено перерву до 11:00 2 лютого 2022 року. Про що також повідомлено відповідача. Розгляд справи, призначений на 11:00 2 лютого 2022 року не відбувся у зв`язку із перебуванням судді на лікарняному. Наступне судове засідання призначено на 13:45 16 березня 2022 року, про що повідомлено сторін. Судове засідання, призначене на 16 березня 2022 року не відбулося у зв`язку із введенням 24 лютого 2022 року в Україні воєнного стану згідно Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку із проведенням бойових дій на території Вишгородського району Київської області та з урахуванням наказу Голови Вишгородського районного суду Київської області Котлярової І.Ю. № 5а від 2 березня 2022 року «Про визначення особливостей роботи Вишгородського районного суду Київської області в умовах воєнного часу». Враховуючи наказ виконуючого обов`язки Голови суду від 4 квітня 2022 року № 8-а «Про скасування наказу №5а від 2 березня 2022 року «Про визначення особливостей роботи Вишгородського районного суду Київської області в умовах воєнного часу», наступну дату судового засідання визначено 10:00 2 червня 2022 року, про що повідомлено сторін. У призначене судове засідання з`явився позивач, представник відповідача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Водночас, враховуючи раніше подане представником відповідача клопотання про розгляд справи у її відсутності, думку позивача, суд вважав за можливе завершити розгляд справи у відсутності представника відповідача. У судовому засіданні позивач повідомив, що до приватного виконавця не звертався, вважає, що ним подано усі необхідні докази для розгляду справи, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, та просить їх задовольнити. Відповідно до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Заслухавши доводи позивача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, рішенням Єнакіївського міського суду Донецької області від 2 грудня 2013 року (справа 230/10574/13-ц, провадження № 2/230/2520/2013) позов Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» в особі відділення Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» «Регіональний центр в м.Донецьк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] на користь Публічного акціонерного товариства «Пумб» (місцезнаходження: 83001, м.Донецьк, вул.Університетська б.2-А; код ЄДРПОУ 14282829) заборгованість за кредитним договором у розмірі 160947 (сто шістдесят тисяч дев`ятсот сорок сім) гривень 44 копійки. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] на користь Публічного акціонерного товариства «Пумб» (місцезнаходження: 83001, м.Донецьк, вул.Університетська б.2-А; код ЄДРПОУ 14282829) судовий збір у розмірі 1609 (одна тисяча шістсот дев`ять) гривень 47 копійок. Постановою заступником начальника відділу державної виконавчої служби Єнакіївського міського управління юстиції Максютенко С.В. від 1 березня 2014 року відкрито інше виконавче провадження за виконавчим листом № 230/10574/13-ц, виданим 17 грудня 2013 року Єнакіївським міським судом Донецької області. 7 червня 2018 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинила виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 5333. За цим написом нотаріус пропонує стягнути заборгованість на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» із [PERSON] за кредитним договором № Н-786-07 від 12 липня 2007 року в розмірі 148791,96 грн., у тому числі, заборгованість за сумою кредиту 101336, 70 грн., заборгованість за процентами - 47455, 26 грн. Строк за який проводиться стягнення - з 27 квітня 2017 року по 27 квітня 2018 року. Витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 1300,00 грн. Постановою приватного виконавця Мойсеєко Д.П. від 1 червня 2019 року відкрито виконавче провадження № 59252243 на підставі заяви стягувача про примусове виконання виконавчого напису № 5333, вчиненого 7 червня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (код ЄДРПОУ 14282829) заборгованості на суму стягнення у розмірі 50000,0 грн. Постановою приватного виконавця Мойсеєко Д.П. від 18 вересня 2019 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні № 59252243, звернуто стягнення на доходи боржника, що отримує пенсію у Вишгородському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України. Постановлено здійснювати відрахування із доходів боржника у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 55669, 00 грн., у відповідності до чинного законодавства за реквізитами: депозитний рахунок приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Д.П., р/р [NUMBER] в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», МФО 320649, ЄДРПОУ/ДРФО 3019502520. Із копії листа Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 14 липня 2021 року №7861-12579/3-02/8-1000/21, адресованого [PERSON] встановлено, що позивач перебуває на обліку у Головному управлінні на одержує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За інформацією відділу з питань відрахувань з пенсій управління з питань виплати пенсій, згідно постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Д.П. від 18 вересня 2019 року, виконавче провадження № 59252243, винесеної при примусовому виконанні виконавчого напису від 7 червня 2018 року №5333, яка надійшла до Вишгородського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління 25 вересня 2019 року вхідний № 611, з пенсії проводились відрахування суми боргу - 55669,00 грн., в розмірі 20%. Відрахування з пенсії здійснювались з 1 жовтня 2019 року по 31 липня 2021 року, а саме: жовтень 2019 року - квітень 2020 року щомісячно у сумі 1575,00 грн.; травень 2020 - лютий 2021 року щомісячно у сумі 1748,25 грн.; березень - травень 2021 року щомісячно у сумі 1940,56 грн., липень 2021 року у сумі 1940,56 грн. Відрахування з пенсії призупинено з 1 серпня 2021 року, відповідно до ухвали Вишгородського районного суду Київської області №363/1359/21 від 13 травня 2021 року. Залишок боргу станом на 1 серпня 2021 року становить - 19399,26 грн. Зазначене також підтверджується Звітом Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про здійснені відрахування та виплати відносно [PERSON] за постановою від 18 вересня 2019 року, ВП №59252243, за період жовтень 2019 рік - липень 2021 рік. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 14 липня 2021 року (справа № 363/1359/21) виконавчий напис №5333, виданий 7 червня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., визнано таким, що не підлягає виконанню. Рішення суду набрало законної сили. Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Позивач, посилаючись на положення статті 1212 ЦК України, вважає, що відповідачем безпідставно набуто кошти у сумі 36269,74 грн. за виконавчим написом нотаріуса, який визнано таким, що не підлягає виконанню, а тому просить їх стягнути з відповідача на його користь. Представником відповідача до суду було подано відзив на позовну заяву, у якому просить залишити позовну заяву без задоволення, посилаючись на те, що позивач не спростував існування грошових зобов`язань перед відповідачем за кредитним договором. Зазначає, що кошти, які були отримані з пенсії позивача, згідно з постановою від 18 вересня 2019 року, ВП 59252243, було переказано на депозитний рахунок приватного виконавця Мойсеєнко Д.П., та у подальшому переказувалась на рахунки відповідача. Згідно відомостей з внутрішнього програмного забезпечення АТ «ПУМБ», загальна сума стягнутих коштів складає 25501,22 грн., а не 36269,74 грн. як стверджує позивач. Різниця становить 10768,52 грн., однак вказаних коштів відповідач не отримував. Крім того, позивач має перед відповідачем невиконані зобов`язання за кредитним договором №Н-786-07 від 12 липня 2007 року, тому обов`язок сторін, які вступають у правовідносини сумлінно ставитись до виконання своїх зобов`язань. Представник відповідача вважає, що норми глави 83 ЦК України, зокрема статті 1212 ЦК України, на яку посилається позивач, застосовуються в тому випадку, коли договірні відносини між потерпілим і особою, яка набула майно потерпілого, відсутні. Договірний характер правовідносин виключає можливість застосування статті 1212 ЦК України. Посилаючись на наявність рішення Єнакіївського міського суду Донецької області від 18 серпня 2013 року у справі №230/10574/13-ц, яким із [PERSON] стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитний договором у розмірі 160 947,44 грн., представник відповідача стверджує про необхідність виконання цього рішення у розумінні положень статті 129-1 Конституції України та статті 18 ЦПК України, проте [PERSON] зловживає своїми правами, рішення суду не виконує, не зважаючи на те, що він має дохід, а тому кошти, які просить повернути позивач як безпідставно набуті, відповідач направив в рахунок виконання судового рішення, яке позивач не виконує. У свою чергу позивач подав до суду відповідь на відзив, відповідно до якої, заперечує проти аргументів відповідача, що у межах виконавчого провадження № 59252243 з [PERSON] стягнуто лише 25501,22 грн. згідно відомостей з внутрішнього програмного забезпечення АТ «ПУМБ». Вважає, що, оскільки такі відомості вносяться працівниками банківської установи, тому такі докази не є достовірними. Позивач, посилаючись на інформацію Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області згідно якої на виконання постанови приватного виконавця від 18 вересня 2019 року, вказує, що з нього здійснено відрахування на загальну суму 36269,74 грн., проте відповідачем не враховано, що загальна сума грошових коштів, які стягувалися у ВП № 59252243 становить 55 669,00 грн., з урахуванням винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження. Тобто, частина грошових коштів, які були стягнуті з позивача у ВП № 59252243, могли залишитися у приватного виконавця у якості винагороди. Вважає, що оскільки, вчинення виконавчого напису та відкриття виконавчого провадження було ініційовано відповідачем, то всі ризики настання несприятливих наслідків покладаються на відповідача, зокрема відшкодування винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження. Щодо аргументі відповідача про наявність Єнакіївського міського суду Донецької області від 2 грудня 2012 року у справі №230/10574/13-ц та його невиконання, позивач зазначає, що як встановлено рішенням суду Вишгородського районного суду від 14 липня 2021 року у справі № 363/1359/21 «... на момент вчинення виконавчого напису № 5333 від 07.06.2018 року строк повного погашення заборгованості за кредитним договором №Н-786-07 від 12.07,2007 року було змінено, та заборгованість вже була стягнута рішенням суду», а тому доводи відповідача про те, що кредитний договір № Н-786-07 від 12 липня 2007 року є чинним на даний момент, не відповідають дійсності і законодавством України не передбачено виконання судових рішень шляхом вчинення виконавчих написів. У відповіді на відзив, позивач посилається на постанову Верховного Суду від 6 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, яка була постановлена у аналогічній справі. У відповідності до вимог статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу , в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Предметом спору у справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача грошових коштів з посиланням на те, що відповідач заволодів належними йому коштами безпідставно, всупереч встановленому законодавством порядку. Так, відповідно до частини першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Як встановлено судом, виконавчий напис, вчинений 7 червня 2018 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., на підставі якого за постановою приватного виконавця Мойсеєко Д.П. від 18 вересня 2019 року у ВП № 59252243, з пенсії [PERSON] у період з жовтня 2019 року по липень 2021 року відбулися відрахування у розмірі 20%, що становить 36269,74 грн., рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 14 липня 2021 року, визнаний таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, відпала підстави щодо примусового стягнення боргу за кредитним договором згідно виконавчого напису нотаріуса, а тому відсутня правова підстава, на якій відповідач набув ці кошти. У постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 6 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, на яку також посилається позивач у відповіді на відзиві на позовну заяву, у подібних правовідносинах зроблено висновок про те, що правова підстава, на якій відповідач стягнув з позивача грошові кошти відсутня, оскільки виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню статті 1212 ЦК України. Водночас судом встановлено, що кошти за постановою приватного виконавця Мойсеєко Д.П. від 18 вересня 2019 року на виконання виконавчого напису нотаріуса №5333, перераховувалися Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області на депозитний рахунок приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Д.П., а не на рахунок Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» безпосередньо. Так, відповідно до статті 45 Закону України «Про виконавче провадження» розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів); 4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів. Розподіл грошових сум у черговості, зазначеній у частині першій цієї статті, здійснюється в міру їх стягнення. Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору. Згідно із частиною першою та третьою статті 47 вказаного Закону, грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Стягувачу - юридичній особі стягнуті грошові суми перераховуються виконавцем у встановленому порядку на визначені стягувачем рахунки. Відповідно до пунктів 1-5 Розділу VII Інструкції з примусової організації виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 2 квітня 2012 року (надалі - Інструкція) стягнуті з боржника грошові суми підлягають зарахуванню на рахунки для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам, у тому числі в іноземній валюті, відкриті Міністерством юстиції України, міжрегіональними управліннями Міністерства юстиції України, відділами державної виконавчої служби в органах, що здійснюють казначейське обслуговування та державних банках, (в іноземній валюті - в банках), приватними виконавцями - в банках (далі - депозитний рахунок). Операції з грошовими коштами на рахунках, визначених пунктом 1 цього розділу, здійснюються тільки в безготівковій формі. Не допускаються видача та переказ стягнутих виконавцем сум стягувачам без зарахування на депозитний рахунок. Органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем щодо депозитного рахунку заводиться книга обліку депозитних сум (додаток 4), щодо рахунку авансових внесків - книга обліку авансових внесків (додаток 5). Книги обліку ведуться в автоматизовані системі виконавчого провадження. Запис здійснюється шляхом прямого введення обов`язкового складу реквізитів, який установлений для книги. Книга обліку депозитних сум та книга обліку авансових внесків щомісяця (до десятого числа) роздруковуються, прошнуровуються, скріплюються печаткою органу державної виконавчої служби або приватного виконавця та включаються до відповідної справи за номенклатурою. В органі державної виконавчої служби ведення книг обліку за кожним рахунком здійснюється відповідальною особою, яка визначається розпорядчим документом начальника органу державної виконавчої служби (далі - відповідальна особа органу державної виконавчої служби). Відповідальна особа органу державної виконавчої служби здійснює підготовку розрахункових документів про перерахування коштів, ведення необхідних нарядів банківських документів та розпоряджень державних виконавців, підготовку звітності щодо коштів на рахунках органів державної виконавчої служби. Книги обліку за кожним рахунком приватного виконавця ведуться приватним виконавцем або особою, що працює на умовах цивільно-правового чи трудового договору з приватним виконавцем, у тому числі помічником приватного виконавця (далі - відповідальна особа приватного виконавця). Приватний виконавець засвідчує дані книги власним підписом, який скріплюється печаткою та зазначає дату перевірки (пункт 8 Розділу VII Інструкції). Згідно з пунктами 13, 14 Розділу VII Інструкції розподіл стягнутих з боржника грошових сум здійснюється в порядку, визначеному статтею 45 Закону. Перерахування коштів з рахунків органів державної виконавчої служби чи приватного виконавця здійснюється на підставі платіжних доручень. Платіжне доручення підписується начальником органу державної виконавчої служби та відповідальною особою органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем. Копії платіжних доручень (реєстри до платіжних доручень) про перерахування коштів стягувачам долучаються до матеріалів виконавчого провадження, яким визначено належність указаних коштів стягувачам. Таким чином, належним доказом перерахування стягнутої з боржника у виконавчому провадженні суми на користь стягувача є відповідне платіжне доручення. Враховуючи, що представником відповідача під час розгляду цієї справи визнаний факт зарахування на рахунки Акціонерного Товариства «Перший український міжнародний банк» коштів у розмірі 25501,22 грн. за виконавчим написом нотаріуса № 5333 від 7 червня 2018 року в рахунок погашення суми заборгованості за кредитним договором №Н-786-07 від 12 липня 2007 року, при цьому позивачем не надано суду достатніх доказів на підтвердження того, що кошти у розмірі 36269,74 грн., які він просить стягнути з відповідача як безпідставно набуті, були перераховані із депозитного рахунку приватного виконавця на рахунки відповідача, незважаючи на те, що судом була надана позивачу можливість ознайомитися із матеріалами виконавчого провадження, проте він нею не скористався. Згідно із статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи,які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що сума безпідставно набутих коштів відповідачем у розмірі 10768,52 грн. (36269,74 - 25501,22 = 10768,52) позивачем не доведена перед судом, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, саме у частині стягнення з відповідача безпідставно набутих ним коштів у сумі 25501,22 грн. на користь позивача. Суд не бере до уваги заперечення представника відповідача, що вказана сума коштів не підлягає поверненню як така, що була зарахована в рахунок погашення суми заборгованості [PERSON] за кредитним договором №Н-786-07 від 12 липня 2007 року, оскільки питання наявності та/або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за цим кредитним договором була предметом іншого судового розгляду та про це Єнакіївським міським судом Донецької області 2 грудня 2013 року ухвалено відповідне рішення (справа 230/10574/13-ц) для виконання якого 1 березня 2014 року заступником начальника відділу державної виконавчої служби Єнакіївського міського управління юстиції Максютенко С.В. відкрито інше виконавче провадження. У цьому випадку заслуговують на увагу доводи позивача, що законодавством України не передбачено виконання судових рішень шляхом вчинення нотаріусами виконавчих написів. Щодо посилань представника відповідача на висновки постанов Одеського апеляційного суду та Дніпровського апеляційного суду у аналогічних справах, слід зазначити, що висновки судів апеляційної інстанції, у цьому випадку, не є обов`язкові для застосування судом першої інстанції на відміну від висновків, викладених у постановах Верховного Суду (стаття 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, суд, відповідно до положень статті 141 ЦПК України, присуджує відповідачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме у сумі 638,41 гривень, виходячи з розрахунку: 25501,22 гривень (розмір задоволених позовних вимог) ? 908,0 гривень (сума сплаченого судового збору) : 36269,74 гривень (розмір заявлених позовних вимог) = 638,41 гривень.

Outcome: partial