Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-25 00:00:00

21\~грудня 2021\~року фізична\~особа-підприємець\~ [PERSON] засобами поштового зв`язку звернулася до Новозаводського районного суду м. Чернігова з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути виплачене страхове відшкодування в сумі 17941 грн. 43 коп. Обґрунтовано позов тим, що 08 березня 2020 року в м. Чернігові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Volkswagen Jetta», державний номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] , та «Volkswagen Passat», державний номерний знак [NUMBER] . У результаті даної ДТП з вини відповідача, цивільно-правова відповідальність якого, як водія забезпеченого автомобіля «Volkswagen Jetta», державний номерний знак [NUMBER] була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай», був пошкоджений автомобіль «Volkswagen Passat», державний номерний знак [NUMBER] . Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» здійснило виплату страхового відшкодування власнику транспортного засобу «Volkswagen Passat», державний номерний знак [NUMBER] у сумі 17941 грн. 43 коп., у зв`язку з чим до нього перейшло право зворотної вимоги до відповідача, оскільки він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. 14 травня 2021 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого право грошової вимоги до відповідача перейшло до фізичної особи-підприємця [PERSON] . Також, 01 грудня 2021 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір відступлення права вимоги, на підставі якого позивач набула права вимоги до відповідача, у зв`язку з чим вона звернулася до суду з даним позовом. Згідно ухвали судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 січня 2022 року справу за вказаним позовом передано на розгляд Деснянському районному суду м. Чернігова за територіальною юрисдикцією (підсудністю). Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 лютого 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. В установлений судом строк відповідач відзив на позов не подав. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, у позовній заяві просила справу розглянути за її відсутності. Відповідач у судовому засіданні позов визнав у повному обсязі та підтвердив викладені в позові обставини. Заслухавши пояснення відповідача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 08 березня 2020 року о 03 год. 00 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем «Volkswagen Jetta», державний номерний знак [NUMBER] в м. Чернігові по вул. Івана Мазепи, 62, рухаючись від перехрестя Івана Мазепи вул. Музична, у напрямку вул. Івана Мазепи вул. Толстого, не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху, відволікся від керування транспортним засобом, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем «Volkswagen Passat», державний номерний знак [NUMBER] , який рухався у попутному напряму. У результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, осіб постраждалих немає. При цьому, [PERSON] керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння. Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30 березня 2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною першою статті 130, статтею 124 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік (а.с. 5-6). Відповідно до частини шостої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Volkswagen Jetta», державний номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] , була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» (а.с. 34). Власником пошкодженого транспортного засобу «Volkswagen Passat», державний номерний знак [NUMBER] є [PERSON] (а.с. 28). 10 березня 2020 року до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» від [PERSON] , який керував транспортним засобом «Volkswagen Passat», державний номерний знак [NUMBER] , надійшло повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 08 березня 2020 року (а.с. 10). 12 березня 2020 року [PERSON] звернувся до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» із заявою про виплату страхового відшкодуванн (а.с. 11). Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 17892 від 11 березня 2020 року, виконаного Товариством з обмеженою відповідальністю «Експертно-Асистуюча Компанія «Фаворит», вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Volkswagen Passat», державний номерний знак [NUMBER] після аварійного пошкодження станом на 08 березня 2020 року складає 20169 грн. 70 коп. з урахуванням ПДВ на запасні частини, але без врахуванням ВТВ (а.с. 17-23). Зі страхового акту № 20.1301247-1781, затвердженого Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» 04 травня 2020 року, вбачається, що загальна сума страхового відшкодування складає 17941 грн. 43 коп. (а.с. 12). Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» здійснило виплату страхового відшкодування власнику транспортного засобу «Volkswagen Passat», державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] в сумі 17941 грн. 43 коп., що підтверджується копією платіжного доручення № 8873 від 23 червня 2020 року (а.с. 9). 14 травня 2021 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір № 1/АК про відступлення права вимоги (а.с. 35-37). Згідно з умовами договору № 1/АК про відступлення права вимоги від 14 травня 2021 року Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» (первісний кредитор) відступає фізичній особі-підприємцю [PERSON] (новий кредитор) свої права вимоги до боржників, в тому числі права вимоги на сплачений судовий збір, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за укладеними договорами страхування і понесеними судовими витратами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором. З додатку № 1 до договору № 1/АК про відступлення права вимоги від 14 травня 2021 року вбачається, що фізична особа-підприємець [PERSON] набув право вимоги, в тому числі і до [PERSON] (а.с. 38-40). Також, 01 грудня 2021 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір № 1/1/АК про відступлення права вимоги (а.с. 43-45). За умовами договору № 1/1/АК про відступлення права вимоги від 01 грудня 2021 року фізична особа-підприємець [PERSON] (первісний кредитор) передає (відступає) фізичній особі-підприємцю [PERSON] (новий кредитор) свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за укладеними договорами страхування, які перейшли до первісного кредитора за договором про відступлення права вимоги № 1/АК від 14 травня 2021 року. Додаток № 1 до договору № 1/1/АК про відступлення права вимоги від 01 грудня 2021 року свідчить, що фізична особа-підприємець [PERSON] набула право вимоги, зокрема, і до [PERSON] (а.с. 46-47). Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Стаття 512 Цивільного кодексу України передбачає, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із частиною другою статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 1 частини першої статті 1188 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до частини першої статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Пунктом 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з пунктом 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, після виплати страхового відшкодування, має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Пунктом 1 частини другої статті 49 ЦПК України встановлено, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, враховуючи визнання відповідачем позову, що страховиком було виплачено потерпілому страхове відшкодування та беручи до уваги те, що відповідач спричинив дорожньо-транспортну пригоду і при цьому керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а тому суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Також, відповідно до норм ЦПК України необхідно здійснити розподіл судових витрат. Так, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення є одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Позивачу правничу допомогу надавала адвокат Капля А.С. на підставі договору № 2 про надання правової допомоги від 01 грудня 2021 року (а.с. 50-51). Так, з акту приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги № 2 від 01 грудня 2021 року вбачається, що адвокат Капля А.С. надала, а фізична особа-підприємець [PERSON] отримала правову допомогу, що полягала (рахунок від 15 грудня 2021 року) в підготовці (написанні) та поданні позовної заяви до суду про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Вартість послуг виконавця за цим актом складає 3000 грн. (а.с. 52). Нормами частини другої статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно із\~частинами першою,\~другою статті\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.\~Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються:\~1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною третьою статті 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторонни або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторонни під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Враховуючи, що відповідач не заявляв про неспівмірність витрат позивача на правничу допомогу, а тому суд знаходить підстави для їх стягнення. Також,\~згідно з\~положеннями частини\~першої статті\~142\~ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Частиною третьою статті 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, тому суд на підставі вимог частини першої статті 141 та частини першої статті 142 ЦПК України дійшов висновку, що позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, а іншу частину витрат позивача по сплаті судового збору в розмірі 50 відсотків необхідно покласти на відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved