Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

Представник [PERSON] - адвокат Остафійчука І.Б. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, шляхом визнання за позивачем права власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтував тим, що з 16 травня 1981 року до 24 червня 2020 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу ними було збудовано житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказане майно є спільною сумісною власністю. У зв`язку із недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, представник позивача просить позовні вимоги задовольнити та в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та стягнути судові витрати. Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 29.11.2021 року відкрито провадження у цій справі, розгляд справи призначено у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 29.11.2021 року у цій справі забезпечено позов шляхом накладення арешту на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який зареєстрований за [PERSON] , що розташований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 28.04.2022 року закрито підготовче провадження у цій справі та справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Остафійчук І.Б. зміст позовних вимог підтримав з підстав та обґрунтувань, викладених у позові, та просив його задовольнити в повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача - адвокат Кузьменко І.О. позов визнала та не заперечує проти його задоволення. Зазначила, що не вбачає підстав для стягнення з відповідача судових витрат, оскільки спір можна було врегулювати в досудовому порядку. Відповідно до статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що є усі законні підстави ухвалити рішення про задоволення позову. Дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. 16 травня 1981 року між сторонами по справі зареєстровано шлюб, який розірвано 24 червня 2020 року рішенням Підволочиського районного суду №2/604103/20. Судом встановлено, що цілий житловий будинок житловий будинок [ADDRESS] , належить [PERSON] , що підтверджється з свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок, виданим 12.06.1998 року Підволочиською селищною радою народних депутатів. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у ст. 317 Цивільного кодексу України. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved