Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-18 00:00:00

у січні 2022 року позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Сапонова О.В. звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила стягнути з відповідача [PERSON] 4049,78 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 141 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено про те, що вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 20.05.2021 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 Кримінального кодексу України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. На підставі ст. 75 Кримінального кодексу України [PERSON] звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 рік не вчинить нового злочину та виконає обов?язки, передбачені згідно ст. 76 Кримінального кодексу України. Цивільний позов потерпілої [PERSON] залишено без розгляду. Позивач зазначає, що внаслідок кримінального правопорушення, останній завдано матеріальну шкоду у розмірі 4049,78 грн., що складається з витрат на придбання ліків, а також моральну шкоду, яку остання оцінює у розмірі 141 000 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24.01.2022 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 48-49). 13.04.2022 року від відповідача [PERSON] в особі його представника - адвоката Філіна Е.В. надійшов до суду відзив на позов, в якому відповідач не погоджується із заявленими позовними вимогами, виходячи із наступного. Відповідач вказує, що на відшкодування матеріальної шкоди перераховано на рахунок для позивача грошові кошти у розмірі 34 000 грн., що включає в себе понесені позивачем витрати у розмірі 4049,78 грн. Зазначає, що придбані ліки не пов?язані з лікуванням тих ушкоджень, які зазнала потерпіла внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, вказує про завищений та необґрунтований розмір матеріальної шкоди, заявлений до відшкодування. Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, судом встановлено наступне. 23.01.2020 року о 07.00 год. [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем марки «Рено» державний номер [NUMBER] , рухався в темний час доби по вологому асфальтобетонному дорожньому покриттю другої смуги руху проїзної частини вул. Васильківська зі сторони станції метро «Васильківська», у напряму станції метро «Виставковий центр» у м. Києві. Наближаючись до регульованого перехрестя вул. Васильківська та вул. М. Ломоносова, [PERSON] порушив вимоги пунктів 2.3 пункт «б», 12.3, 12.9(б), ПДР України, проявив неуважність, неправильно зреагував на зміну дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості руху та перевищив максимально допустиму швидкість, з урахуванням дорожньої обстановки не прийняв міри для зменшення швидкості руху аж до повної зупинки керованого ним транспортного засобу, в результаті чого здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , яка рухалась по пішохідному переходу справо наліво відносно напрямку його руху. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 042-782-2020 у [PERSON] мали місце наступні ушкодження: синець в правій параорбітальній ділянці; осадження м?яких тканин голови; закрита травма тазу у вигляді розривів передньо-лівої та передньо-правої стінок сечового міхура, переломів бічної маси крижі зліва, тіла здухвинної кістки зліва, уламкового перелому обох лонних кісток, обох сідничних кісток, внутрішньої тазової гематоми в лівій паховій ділянці. Локалізація, морфологія вищевказаних ушкоджень, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричинені вони травматичною дією тупого (их) предмета (ів), могли утворитись в термін та за обставин, вказаних в постанові, тобто 23.01.2020 року при транспортній травмі (травма внаслідок зіткнення автомобіля, що рухався, з пішоходом). Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 20.05.2021 року у кримінальному провадженні № 1-кп/752/910/21 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 Кримінального кодексу України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. Відповідно до ст. 75 Кримінального кодексу України [PERSON] звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 рік, не вчинить нового злочину та виконає обов?язки, передбачені згідно ст. 76 Кримінального кодексу України. Цивільний позов [PERSON] , заявлений солідарно до [PERSON] та ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» про відшкодування моральної шкоди у розмірі 141 000 грн., залишено без розгляду. Ухвалою Київського апеляційного суду від 28.07.2021 року вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 20.05.2021 року змінено в частині призначеного покарання із застосуванням ст. 75 Кримінального кодексу України, виключено із резолютивної частини вироку посилання суду при застосуванні ст. 75 Кримінального кодексу України, як на умову звільнення [PERSON] від відбування призначеного покарання з випробуванням, на «невчинення нового злочину». У решті вирок залишено без змін. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає про те, що кримінальним правопорушенням останній завдано матеріальну шкоду у розмірі 4049,78 грн. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.15 та п.8 і 9 ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. В силу ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. У свою чергу, загальні підстави відшкодування майнової шкоди визначені ч. 1 та ч. 2 ст. 1166 ЦК України за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Відповідно до ч.7 ст.128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Зі змісту вироку суду вбачається, що при розгляді кримінального провадження відносно [PERSON] , цивільний позов залишено без розгляду. Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, враховуючи визначений ч. 6 ст.82 ЦПК України принцип обов`язковості обвинувального вироку суду у питанні вини відповідача, позивач у силу того, що її цивільний позов у рамках вказаного вище кримінального провадження залишено без розгляду, правомірно звернулась до суду із даним позовом у порядку цивільного судочинства про відшкодування шкоди, завданої діями [PERSON] і саме він має нести відповідальність за завдану позивачам майнову та моральну шкоду. Розмір заявленої позивачем до відшкодування матеріальної шкоди оспорюється відповідачем. При цьому відповідач вказує про перерахування грошових коштів у загальному розмірі 34 000 грн. відповідно до копій доданих до відзиву платіжних доручень. Копії платіжних доручень, платежі за якими здійснено шляхом перерахування [PERSON] грошових коштів на лікування [PERSON] у період з 14.02.2020 року по 14.09.2020 року, приєднано до матеріалів цивільної справи. З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду кримінального провадження відносно [PERSON] представником [PERSON] визнано відшкодування [PERSON] матеріальної шкоди у розмірі 29 700 грн. Таким чином, суд вважає, що понесені позивачем витрати на лікування у розмірі 4049,78 грн. охоплюються перерахованими відповідачем у період з 14.02.2020 року по 14.09.2020 року грошовими коштами у загальному розмірі 34 000 грн. Відтак, у задоволенні позовних вимог у вказаній частині слід відмовити. Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи Як роз`яснив Верховний суд України у постанові пленуму N 4 від 31.03.95 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Згідно з частиною першою статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Обґрунтовуючи наявність та розмір заподіяної моральної шкоди, позивач зазначає, що внаслідок вчинення злочину вона отримала тяжке тілесне ушкодження, протягом тривалого часу проходила лікування стаціонарно та в подальшому амбулаторно, що супроводжувалось значними для людини похилого віку фізичними стражданнями. Як наслідок, життя позивача змінилось, вона тривалий час не могла самостійно пересуватись, потребувала постійної сторонньої допомоги у догляді та побуті. Самостійно відповідач не проявляв жодної ініціативи у відшкодуванні будь-якої шкоди, і лише за домовленостями з батьками відповідача, останній частково відшкодував матеріальну шкоду на лікування. За змістом статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Розрахунок та належного обґрунтування розміру моральної шкоди позивач не надав, проте,

Outcome: partial