Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Боднарчук О. І. про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] помер [PERSON] , із яким вона з 01 вересня 2009 року до [INFO] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу в квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Сім`я була пов`язана спільним побутом, мали взаємні права і обов`язки, притаманні подружжю, вели спільний бюджет, разом працювали, відпочивали та подорожували. За час подружнього життя [PERSON] та [PERSON] здійснили чимало спільних мандрівок. Також [PERSON] визнав батьківство щодо сина [PERSON] - [PERSON] , вважав його рідним, займався його вихованням, забезпеченням. Позивачка стверджує, що вони із [PERSON] вважали себе справжньою сім`єю, символом якої були обручки, придбані ними у 2014 році. Усі урочисті події вони святкували в сімейному колі; відвідини друзів, їхніх свят та урочистостей здійснювали тільки разом. Коли чоловік перебував у відрядженнях, вони підтримували зв`язок за допомогою месенджеру Вайбер. За час проживання однією сім`єю [PERSON] з [PERSON] за спільні кошті набули наступне майно: об`єкт нежитлової нерухомості, приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; форма власності приватна, власник ТОВ «Говерла - 2015»; будівлю гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а саме: коридор XVIII, загальною площею 5,6 кв.м., що становить 1/1000 частку будівлі гуртожитку, розмір частки 15/1000, приміщення № 186, загальною площею 71,5 кв.м., а саме: 186-1 площею 71,5 кв. м. що становить 15/1000, кабінет №184, загальною площею 19,2 кв.м., що становить 4/1000 частки будівлі гуртожитку, нежитлове приміщення № 183 загальною площею 253,1 кв.м.) форма власності приватна, власник ТОВ «Говерла - 2015»; будівлю гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 417,5 кв.м., будівлю гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 210,2 кв.м. Єдиним учасником ТОВ «Говерла - 2015», ТОВ «Говерла - 2019» був [PERSON] . На обґрунтування своїх позовних вимог позивачка покликалася на ст.ст. 74, 3, 61, 63, 65, 69, 70 Сімейного кодексу України (далі - СК України), 113, 115 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). З огляду на вказане, позивачка просила суд: встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] з 01 вересня 2009 року до [INFO]; визнати за нею право власності, як на частку у праві спільної сумісної власності подружжя на: 1/2 об`єкта нежитлової нерухомості, приміщення загальною площею 170,7 кв., що знаходиться за адресою: приміщення [ADDRESS] ; 1/2 будівлі гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а саме: коридор XVIII загальною площею 5,6 кв.м., що становить 1/1000 частку будівлі гуртожитку, розмір частки 15/1000; 1/2 приміщення № 186, загальною площею 71,5 кв.м, а саме: 186-1 площею 71,5 кв.м., що становить 15/1000, за адресою: [ADDRESS] ; 1/2 кабінету № 184 загальною площею 19,2 кв.м., що становить 4/1000 частки будівлі гуртожитку за адресою: [ADDRESS] ; 1/2 нежитлового приміщення № 183 загальною площею 253,1 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; 1/2 будівлі гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 417,5 кв.м., 1/2 будівлі гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] загальною площею 210,2 кв.м. Ухвалою судді від 05 лютого 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Боднарчук О. І. про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. 18 березня 2021 року судом зареєстровано відзив на позовну заяву, поданий представником відповідачів [PERSON] та [PERSON] , адвокатом Демковичем Ю. Й., у якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Покликався на те, що невідомою та недоведеною є дата, яка на думку позивача є початком спільного з [PERSON] проживання. Жодних доказів, що вони почали разом проживати саме з 01 вересня 2009 року суду не надано. Найпершими згадками, в яких вказані особи зустрічаються в одних документах, відповідно до наданих доказів, є генеральний договір страхування № 01/14 від 25 листопада 2020 року. Проте він датований 2014 роком та не містить доказів поживання однією сім`єю, як стверджує позивачка. 06 квітня 2021 року представник позивачки, адвокат Гнатів О. Б. подала суду заяву у порядку п. 2 ч. 2 ст. 49 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та сформулювала позовні вимоги наступним чином: встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] з 01 вересня 2009 року до [INFO]; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частки [PERSON] статутного капіталу ТОВ «Говерла-2015» та на 1/2 частки [PERSON] статутного капіталу ТОВ «Говерла-2019» як об`єкта спільної сумісної власності подружжя; компенсувати 1/2 частки [PERSON] ринкової вартості у статутному капіталі ТОВ «Говерла-2015», що формується зокрема з: об`єкта нежитлової нерухомості, приміщення загальною площею 170,7 кв., що знаходиться за адресою: приміщення [ADDRESS] ; будівлі гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ,а саме: коридор XVIII загальною площею 5,6 кв.м., що становить 1/1000 частку будівлі гуртожитку, розмір частки 15/1000; приміщення № 186, загальною площею 71.5 кв.м, а саме: 186-1 площею 71.5 кв.м., що становить 15/1000, за адресою: [ADDRESS] ; кабінету № 184 загальною площею 19,2 кв.м., що становить 4/1000 частки будівлі гуртожитку за адресою: [ADDRESS] ; нежитлового приміщення № 183 загальною площею 253,1. кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; та компенсувати 1/2 частки [PERSON] ринкової вартості у статутному капіталі ТОВ «Говерла-2019», що формується зокрема з будівлі гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 417,5 кв.м., будівлі гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] загальною площею 210,2 кв.м. Окрім цього, представник позивачки додатково вказала, що згідно рішення Тернопільського міського суду від 23 березня 1999 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, відсутність факту перебування померлого [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, слугує однією з підстав встановлення факту його спільного проживання з [PERSON] . Підтвердженням того, що [PERSON] поховала [PERSON] , як чоловіка, провела у зв`язку з цим необхідні витрати, стверджується Договором-замовленням від 25 вересня 2020 року за № [NUMBER] з відповідними квитанціями та свідоцтвом про поховання № [NUMBER] від 25 вересня 2020 року. Також факт спільного проживання [PERSON] з [PERSON] підтверджується показами свідків. Окрім цього, об`єкти нежитлової нерухомості, вказані в позовній заяві, були придбані TOB ДП «ГОВЕРЛА» та TOB «КУРС-21», де єдиним засновником був [PERSON] (відносно TOB «КУРС-21», то [PERSON] купив 100 % власності в статутному капіталі в попереднього засновника, [PERSON] , за час спільного проживання з [PERSON] 13 жовтня 2015 року шляхом виділу з TOB ДП «ГОВЕРЛА» утворюється TOB «ГОВЕРЛА-2015», якому переходить все майно, набуте TOB ДП «ГОВЕРЛА» і засновником TOB «ГОВЕРЛА-2015» залишився [PERSON] 06 березня 2019 року шляхом виділу з TOB «КУРС-21» утворюється TOB «ГОВЕРЛА-2019», якому переходить все майно, набуте TOB «КУРС-21» і засновником TOB «ГОВЕРЛА-2019» залишився [PERSON] . Оскільки [PERSON] належало 100 % капіталу TOB «ГОВЕРЛА-2015» та TOB «ГОВЕРЛА-2019» як єдиному засновнику, то позивачка [PERSON] має право на виплату 1/2 частини ринкової вартості часток [PERSON] у статутному капіталі вищеназваних товариств, визначеної станом на час вирішення питання про компенсацію. Також у відповідь на адвокатський запит від 29 березня 2021 року надано бухгалтерські документи, з яких вбачається факт надання [PERSON] позики TOB «ГОВЕРЛА-2015» в сумі 607 955,98 грн, які на день його смерті залишились неповерненими. Згідно бухгалтерських даних щодо TOB «ГОВЕРЛА-2019» вбачається факт надання [PERSON] позики TOB «ГОВЕРЛА-2019» в сумі 4 096 555, 93 грн, які на день його смерті залишились неповерненими. Зважаючи на це, у [PERSON] виникає право клопотати про визнання права власності на 1/2 (що у вартісному виразі складає 303 977,99 грн) майнових прав на кошти спільної сумісної власності, надані [PERSON] як позику TOB «ГОВЕРЛА-2015» та визнання права власності на 1/2 (що у вартісному виразі складає 2 048 277, 97 грн) майнових прав на кошти спільної сумісної власності, надані [PERSON] як позику TOB «ГОВЕРЛА-2019», які залишились неповерненими, що у загальній сумі складає 2 352 255, 96 грн. А також у вказаній заяві представником позивачки у порядку ст. 93 ЦПК України поставлено письмові питання до відповідачів [PERSON] , [PERSON] та вказано прохання про виключення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватного нотаріуса Боднарчук О. І. із складу учасників справи, оскільки позовні вимоги її не стосуються. 14 червня 2021 року суду подано заяви відповідачів [PERSON] та [PERSON] про допит їх як свідків у судовому засіданні. 15 червня 2021 року судом зареєстровано заяву представника відповідачів [PERSON] та [PERSON] із приєднаними відповідями на запитання, поставлені стороною позивача у порядку ст. 93 ЦПК України. Зокрема, [PERSON] вказала, що їй невідомо, чи батько [PERSON] проживав із [PERSON] однією сім`єю як чоловік та дружина. У батька в житті було багато жінок, з якими він знайомив доньок, проте нікого не представляв як свою дружину, або як жінку, яка з ним постійно проживає. Варто зазначити, що батько проживав сам за адресою [ADDRESS] . Часто провідуючи його (зазвичай від 2-ох до 4-ох разів на місяць), інколи [PERSON] зустрічала різних жінок, котрі перебували з ним за даною адресою, в тому числі декілька раз [PERSON] , проте не на постійній основі. В квартирі ніколи не було предметів жіночого побуту (одяг, косметика, засоби жіночої гігієни, тощо). Жодної інформації про те, що батько проживав однією сім`єю з [PERSON] , чи з якою-небудь іншою жінкою з його особистого життя, [PERSON] невідомо. У неї були дуже тісні та дружні відносини з батьком. Він завжди ділився з нею усім, що було важливим для нього. Батько завжди сильно любив жінок та часто знайомив доньку з ними. Однією з них була [PERSON] , проте батько не виділяв її з числа інших жінок, з якими він часто проводив вільний час. За час свого життя батько не пропустив жодного дня народження доньки. На усіх днях народженнях він був один, без жіночого супроводу. Майже завжди [PERSON] була присутньою на святкуванні дня народження батька. Свій 50-річний ювілей, [INFO] , батько святкував у ресторані «Братислава» у місті Тернополі. На даний захід ним були запрошено велика кількість близьких йому людей. Серед них [PERSON] не була присутньою. 2011 року на дні народження своєї похресниці, [PERSON] (прізвище на момент події [PERSON] ), батько теж був один. [INFO] на дні святкування дня народження батька була [PERSON] та її син. На весілля [PERSON] 06 жовтня 2019 року батько отримав запрошення для себе та був проінформований що він, за наявності бажання, також може запросити з собою жінку зі свого оточення. Батько прийшов на весілля з [PERSON] , проте конкретно її не представив, не повідомив про її статус. [PERSON] не комунікувала з [PERSON] на її весіллі. На урочистий захід в честь вступу доньки до Тернопільського національного економічного університету у 2013 році [PERSON] був один. Батько часто проводжав [PERSON] та її сестру, [PERSON] , у поїздки, в тому числі і у міжнародні. Батько завжди був один, коли проводжав їх у дані поїздки. На похороні бабусі, матері [PERSON] , були присутніми велика кількість людей: односельчани, друзі та знайомі. [PERSON] була присутня на похороні, проте в невідомому статусі. [PERSON] була присутньою під час усієї похоронної процесії та зазначає, що батько не представляв [PERSON] іншим, не зазначав про її статус та яке вона має відношення до нього. Відповідачка вказала, що їй не відомо, що батько [PERSON] та [PERSON] під час спільного проживання однією сім`єю як чоловік та дружина, були засновниками Товариств з обмеженою відповідальністю, діяльність яких була між собою пов`язана. У неї з батьком були дуже довірливі, теплі відносини та їй відомо, що батько займався підприємництвом ще з часів її дитинства. Батько ніколи не говорив про те, що у нього був спільний бізнес з [PERSON] та завжди наголошував, що підприємницьку діяльність варто вести лише самому, так як робить це він сам. Відповідачка [PERSON] надала аналогічні відповіді на запитання. Додаткового вказала, що [INFO] на святкуванні її дня народження у ресторані «Черчиль» в м. Тернопіль батько був із [PERSON] , проте не представляв її [PERSON] 11 серпня 2021 року представник позивачки, адвокат Гнатів О. Б. подала суду заяву у порядку п. 2 ч. 2 ст. 49 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та сформулювала позовні вимоги наступним чином: встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] з 01 вересня 2009 року до [INFO]; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частки статутного капіталу ТОВ «Говерла-2015» та на 1/2 частки статутного капіталу ТОВ «Говерла-2019»; припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на статутний капітал ТОВ «Говерла-2015» та статутний капітал ТОВ «Говерла-2019»; визнати право власності на 1/2 (що у вартісному виразі складає 303 977,99 грн) майнових прав на кошти спільної сумісної власності, які надані [PERSON] як позику ТОВ «Говерла-2015» та визнати право власності на 1/2 (що у вартісному виразі складає 2 048 277,97 грн) майнових прав на кошти спільної сумісної власності, які надані [PERSON] як позику ТОВ «Говерла-2019», та які залишились неповерненими, що у загальній сумі складає 2 352 355,96 грн. Згідно з ч. 3 ст. 49 ЦПК України, до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. Зі змісту цієї статті вбачається, що така зміна можлива до закінчення підготовчого засідання, одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Тлумачення пунктів 4 і 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України дає підстави зробити висновок, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для визнання позовної заяви неподаною і повернення позивачеві. Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту (постанова Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 761/41071/19). Заяви в порядку ст. 49 ЦПК України від 06 квітня 2021 року та від 11 серпня 2021 року вказують на зміну предмета позову в частині вимог [PERSON] до відповідачів, що стосуються визнання права на половину частки у статутному капіталі ТОВ «Говерла-2015» та ТОВ «Говерла-2019», а також визнання права позивачки на половину майнових прав на кошти спільної сумісної власності, які надані померлим [PERSON] як позику цим товариствам. Вказані зміни предмета позову представник позивача пояснювала відповідними висновками Великою Палати Верховного Суду, додатковими поясненнями в обґрунтування позовних вимог, які судом не можуть бути розцінені як зміна підстав позову. Первинна позовна вимога: встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] з 01 вересня 2009 року до [INFO], позивачкою не змінювалася. Враховуючи, що представник позивача у встановлений законом строк подавала заяви про зміну предмету позову, то суд прийняв їх до розгляду та долучив до матеріалів справи в хронологічному порядку. Ухвалою судді, постановленою у судовому засідання 28 вересня 2021 року без виходу суду до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області відповідачка [PERSON] 14 вересня 2019 року зареєструвала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] . Відповідачка [PERSON] 26 червня 2021 року зареєструвала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Позивачка [PERSON] та її представник, адвокат Гнатів О. Б. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві, та просили їх задоволити з врахуванням заяв, в порядку ст. 49 ЦПК України. Відповідачки [PERSON] та [PERSON] , їхній представник, адвокат Матус Т. А. у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечили та просили відмовити. Адвокат просив суд дослідити питання, чи не було змінено предмет і підстави позову одночасно. Також вказав, що у нього є сумніви відносно пояснень свідків, оскільки вони надавали надто детальні покази. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог не заперечив, підтримавши позицію представника позивачки, адвоката Гнатів О. Б. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Боднарчук О. І. у судове засідання не з`явилася, 07 квітня 2021 року на електронну адресу суду надіслала клопотання, у якому просила справу слухати зі її відсутності. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що у 2008 році вперше познайомився із татом [PERSON]. В кінці літа він був на канікулах у бабусі в с. Шупарка Борщівського району Тернопільської області. Звідки його забирали [PERSON] та [PERSON] , який з того часу приходив до них на обід та вечерю. Так продовжувалось до 2009 року, коли вони почали жити разом за адресою [ADDRESS] . У 2011 році перейшли жити на 1 поверх - [ADDRESS] . Жили однією сім`єю. [PERSON] з самого початку називав свідка сином, згодом і останній почав називати [PERSON] татом. Мама слідкувала за здоров`ям тата, а той казав, що мама - найкраща жінка і він хоче прожити з нею все життя. Коли [PERSON] хотів одружитися із [PERSON] , то вирішив усиновити свідка [PERSON] , щоб онуки носили його прізвище. Про весілля батьків були розмови, вони замовляли обручки з Німеччини, але казали, що одружаться після весілля свідка. Їздили разом постійно у гори, у 2014 році - в Єгипет. Одного разу тато сам їздив в Індію, а мама поїхала в Ізраїль. Але таке було лише раз, завжди вони їздили всюди разом. У 2016 році свідок заснував фірму «Курс-21», яка попрацювала приблизно 2 місяці, влітку продав її, бо ще потрібно було завершити навчання. Свідку відомо про приміщення на [ADDRESS] , яке тато з мамою планували обжити для бізнесу та для власного проживання, [PERSON] подарував дочкам - [PERSON] та [PERSON] . З дочками [PERSON] свідок знайомий, вони майже кожного року приходили в гості на день народження батька. Стосунки з ними нормальні, не сварилися. Свідок закінчив навчальний заклад у 2019 року, потім був директором у ще одній фірмі, в травні 2019 року пішов працювати на державну роботу - у орган пробації. Згодом звільнився і зараз працює директором. Мати [PERSON] спочатку працювала лаборантом у лікарні, а потім вийшла на пенсію. У 2017 році батько допоміг [PERSON] облаштувати готельний бізнес. З 2017 року мама має шість квартир та здає їх в оренду, сама там прибирає, заселяє орендарів та виселяє їх, це хостел. Також мама допомагала батькові у веденні бізнесу, всі рішення вони приймали разом. Свідок підтвердив, що батько [PERSON] та мати [PERSON] проживали однією сім`єю. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що є колишньою дружиною померлого [PERSON] та матір`ю відповідачок [PERSON] , [PERSON] . Вони з колишнім чоловіком жили спільно більше 14 років. У 2003 році у [PERSON] почалися проблеми у бізнесі, була необхідність фіктивно розірвати шлюб. То була ідея [PERSON] , вони розлучилися у 2003 році, але проживали і далі спільно до 2008 року на [ADDRESS] . Потім на [ADDRESS] і в подальшому переїхали у [ADDRESS] . Через зради та поведінку чоловіка, вони розійшлися і перестали спільно жити, спілкувались щодо дітей та роботи. [PERSON] пішов жити на масив Дружба, [ADDRESS], з ким він там проживав свідку невідомо. Свідок із колишнім чоловіком спілкувалися кожного тижня, він часто їздив за кордон. [PERSON] відома свідку з жовтня 2019 року, коли колишній чоловік попросив дати запрошення на весілля доньки на двох осіб, пояснивши, що прийде з дамою. На весіллі вони були разом. Кілька разів свідок заходила на фірму, однак [PERSON] там не бачила. Останній раз, коли заходила до [PERSON] , то він сказав, що відкриває [PERSON] бізнес із хостелами, щоб вона мала заняття. Позов про стягнення аліментів на утримання доньок свідок не подавала до суду, колишній чоловік добровільно допомагав, платив за навчання дітей, оплачував стоматолога, конкурси, купляв речі. Позивачка привозила квіти для дочки на день народження, але в якому статусі була [PERSON] свідок не знала. На похорон тітки свідка у 2019 році вони підвозили [PERSON] . Останні роки [PERSON] говорив, що хоче жити з [PERSON] , але одружуватися не має наміру. За пів року до смерті [PERSON] говорив, що хоче усиновити її сина. Свідок радила [PERSON] написати заповіт, але він його не склав, бо не встиг.Дочкам [PERSON] подарував приміщення (кімнати) на [ADDRESS]. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] - її батько - проживав спільно із сестрою [PERSON] та мамою [PERSON] до 2008 року, потім ще вертався до них, приходив. Жили на [ADDRESS] , а потім в с. Біла. З батьком спілкувалися, коли були малі, то він водив їх в « Подоляни », проводжав за кордон на танці, купляв взуття, оплачував стоматолога. Батько був дуже хорошою людиною, він часто сидів в ресторанах з молодшими жінками, при зустрічах говорив, що це його знайомі. Часто їздив закордон у зв`язку із веденням бізнесу і були дівчата, які його супроводжували. Про [PERSON] свідок дізналася у 2018 році у сестри на весіллі, коли батько прийшов з нею на святкування. Тоді вони подумали, що це вже серйозно. Батько частково брав участь в організації весілля, подарував близько 5 тис. доларів. На весіллі свідка батько також був із [PERSON] . Про те, що батько усиновив [PERSON] свідок дізналася у 2020 році, батько про це повідомив під час телефонної розмови. Коли тато проживав за адресою [ADDRESS] свідок приїжджала до нього на обід раз в місяць точно. З 2008 року вона не бачила [PERSON] за місцем проживання батька. Інших жінок також там не бачила. Часто гуляли з батьком в парку, він любив бути на свіжому повітрі. У 2009 році їздили в Туреччину з [PERSON] і сестрою, ще раніше їздили у Карпати і на море, а коли подорослішали, то вже не хотіли їхати. Його день народження також святкували часто втрьох - батько, свідок і її сестра. Своє 50-річчя [PERSON] святкував зі всіма. У 2017 році були на дні народженні тата в нього вдома, там були також [PERSON] і її син. У 2019 році свідок з компанією приїздили до батька колядувати і пригадує, що [PERSON] там також була. Коли тато знайомив [PERSON] із свідком, то спочатку казав, що то його знайома. Бізнесом він займався сам, але на паперах все було оформлено по-іншому. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що перший раз побачила [PERSON] влітку 2018 року на весіллі в двоюрідної сестри [PERSON] . Батько проживав із свідком, її сестрою та їх матір`ю [PERSON] до 2008 року за адресою [ADDRESS] . З 2008 року він почав жити окремо за адресою [ADDRESS] . Свідок сама і з сестрою приходили до нього в гості, у 2017 році деколи залишалися в батька ночувати, [PERSON] там не бачила. У приміщенні, де проживав батько, свідок бачила його друзів і працівників. Бачила його з іншими жінками в місті. 1 раз в тиждень бачилися з батьком, дні народження святкували із сестрою і батьком, ходили на обід чи вечерю. Тато активно брав участь у житті доньок.Останні роки зустрічалася з ним в центрі, знайомила його з майбутнім чоловіком. Свідок знала, що батько сам займається бізнесом, про інших людей їй невідомо. [PERSON] працював з татом років 20, свідок пригадує його ще з маленьких років. З колишньою дружиною - матір`ю свідка - він вів бізнес, були на одному підприємстві «Говерла». Свідок не пригадує жінок, яких представляв тато, він говорив тільки їх ім`я. У 2019 році свідок зрозуміла, що [PERSON] йому більше, ніж знайома, коли він сказав, що на весіллі буде не сам. Тато після весілля сестри поїхав в Індію в тур з компанією різних жінок, на що свідок із сестрою здивувалися. Батько з такими жінками зустрічався на дискотеці у «Ріверпулі», а також в ресторані «Європа», коли він працював. [PERSON] бачила в тата на дні народженні у 2020 році. Свідок підтвердила, що [PERSON] з позивачкою приїздили з квітами привітати її з днем народження за дорученням тата, року не пригадує, подиву з цього приводу не висловлювала. У приміщенні, де проживав батько свідок могла бути раз або ж 2-3 рази в тиждень, як до обіду так і після обіду, у 2017 році залишалася там на ночівлю, однак, окрім [PERSON] , нікого іншого не бачила. З [PERSON] свідок не перебуває у неприязних стосунках. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що знайомий із позивачкою, він є шваґром покійного [PERSON] , чоловіком рідної сестри останнього. З 2008 року [PERSON] та [PERSON] проживали разом на [ADDRESS] , вони ходили в гості одні до одних, їздили в с. Чернилиця Івано-Франківської області. В дочки свідка був випускний і вже тоді [PERSON] з [PERSON] були разом, він її представляв як свою жінку. До батьків [PERSON] [PERSON] возив як дружину. В село їздили раз чи два рази на місяць. Свідок не знав, що вони офіційно не реєстрували шлюб. Вони разом ходили на весілля та похорони. [PERSON] в хаті - господиня, готувала, приймала гостей. У [PERSON] були дочки, але сина [PERSON] він теж прийняв. Дочки [PERSON] були на похороні, але майже не приїжджали в село, а син [PERSON] приїжджав частіше. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що знайомий із [PERSON] більше десяти років, вона є дружиною [PERSON] . Проживали вони як сім`я, свідок заходив до них кілька разів на [ADDRESS] . З [PERSON] він познайомився у 2000 році, пішов працювати до нього менеджером. Згодом [PERSON] познайомив його із [PERSON] , вони попередньо зустрічалися. Свідок є підлеглим [PERSON] з початку діяльності підприємства. Одна з перших фірм займалася промисловою групою, пізніше створили нову фірму, яка також належала померлому. Потім було розширення і [PERSON] стала директором нової фірми «Сольфум». Вона завжди на роботі. На фірмі її сприймали як дружину [PERSON] , вони завжди були разом. Сина [PERSON] [PERSON] [PERSON] прийняв як рідного, мав на нього плани, хотів включити його в роботу. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що знайома із позивачкою більше 25 років, вони познайомились на роботі у третій лікарні, де [PERSON] працювала до виходу на пенсію в січні 2010 року. З покійним [PERSON] свідок була знайома, він став чоловіком [PERSON] у 2009 році. Вони почали жити разом як сім`я, проте чи реєстрували шлюб, свідку невідомо. Свідок ходила до них в гості, вони проживали нижче третьої лікарні в м. Тернополі на [ADDRESS]. [PERSON] представляла [PERSON] як свого чоловіка. Приходили разом на весілля, яке організовувала свідок, як пара три роки назад. Коли [PERSON] почала жити з [PERSON] , вона не могла суміщати роботу в лікарні з ремонтами у гуртожитках і тому пішла на пенсію. Свідок дружила з [PERSON] і раніше, також жила в гуртожитку, де з 2009 року почав проживати [PERSON] . Пізніше [PERSON] жила з [PERSON] на [ADDRESS] в тому ж гуртожитку, але за іншою адресою, поряд. [PERSON] доглядала за [PERSON] , коли той перебував у третій лікарні, лікуючий лікар спілкувався тільки з нею щодо стану здоров`я хворого. Вона дбала про [PERSON] , здійснювала всі витрати, необхідні для його лікування. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що працює водієм на підприємстві «Сольфум». Знайомий із [PERSON] років 7-8, вона є дружиною [PERSON] . Саме він їх познайомив. Завжди [PERSON] сприймали як дружину керівника. Про те, що вони не реєстрували шлюб вже свідку стало відомо. [PERSON] була керівником однієї з фірм, а зараз вона керівник «Сольфуму». Свідок приходив додому до [PERSON] на [ADDRESS] . Він возив туди меблі та холодильник, які [PERSON] та [PERSON] купляли разом. Вони планували жити на [ADDRESS] у приміщеннях, які переробляли на квартири. Свідок возив матеріали, а [PERSON] із [PERSON] все купляли разом. Це було близько 4-5 років назад. На [ADDRESS] вони не переїхали, чому - свідку невідомо. Першою дружиною [PERSON] була [PERSON] . Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що знайомий із позивачкою з 2000 року, вона жила тоді на [ADDRESS], 1 під`їзд. Свідок робив там світло як електрик ЖЕКу і знімав показники. З [PERSON] знайомий з 1990-х років, він жив у гуртожитку на [PERSON] . Познайомився з ним через робочі питання, свідок надавав послуги як електрик. Свідок вважає себе «сватом», бо познайомив [PERSON] з [PERSON] у червні 2008 року, після цього ще приходив допомагати [PERSON] , який разом із [PERSON] робили ремонт у квартирі [ADDRESS] . В подальшому жили вони на [ADDRESS] у приміщенні, переобладнаному під житло, зі входом від садочку. [PERSON] завжди згадувала, що це свідок її засватав. Коли свідок до них приходив позивачка готувала їсти, вони із [PERSON] не сварилися, жили спокійно. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що є рідною сестрою [PERSON] . Із померлим [PERSON] познайомилася давно - у 2008 чи 2009 році, коли вони з [PERSON] разом приїхали в гості. В гостях в Тернополі були часто. Спочатку жили на другому поверсі на [ADDRESS] , а потім жили в тому ж будинку з іншої сторони. [PERSON] з [PERSON] жили однією сім`єю, шлюб не реєстрували, але планували, хотіли взяти шлюб в Німеччині. Коли жили разом, то [PERSON] ( [PERSON] ) на літо привозили менше, не залишали в свідка. [PERSON] радів, розказував, що має дві доньки та сина. Обручки привіз давно - вісім років назад. Чим займалася [PERSON] у бізнесі свідку невідомо. До їхніх з [PERSON] батьків сім`я [PERSON] приїжджала часто, [PERSON] любив роботу, завжди допомагав. Він їздив в Німеччину по роботі, також вони з [PERSON] їздили на відпочинок, і в Польщу. [PERSON] хворів цукровим діабетом і його боліли ноги, [PERSON] займалася його дієтою і постійно просила свідка підбадьорювати його лікуватися. Про інших жінок свідок не чула. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що знайомий із [PERSON] . Протягом десяти років [PERSON] для нього - дружина [PERSON] . Познайомився він з нею 21 жовтня 2012 року на свій ювілей, коли запрошував всіх підприємців з дружинами, сказав [PERSON] , щоб той прийшов з дружиною. Там були всі члени Ліги підприємців Тернопільщини, тоді [PERSON] представив [PERSON] як дружину, але вже до того було відомо, що вони декілька років жили разом. З [PERSON] свідок познайомився ще у 1980-х роках, більш тісно почав працювати у 1990-х роках, як підприємці, а потім це переросло у дружбу. Свідок бував на фірмі через робочі питання, гроші позичав. Знав, де живе [PERSON] . На фірмі «Говерла» [PERSON] була, однак чим вона там займалася, свідку невідомо. [PERSON] мав консервативні погляди, був сімейним чоловіком, крім [PERSON] з того часу інших жінок не бачив. [PERSON] діагностували ковід, коли лежав у лікарні, під час телефонної розмови казав допомагати [PERSON] , тій жінці, з якою живе. Дальше свідок організовував похорон [PERSON] , допомагав [PERSON] , як і її син [PERSON] , якого [PERSON] визнавав як свого сина. Колишня дружина [PERSON] і його дочки в лікарні та організації похорону участі не брали. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що знайома із [PERSON] з 2003 року, вони спілкуються та дружать. Також свідок спілкувалася з сім`єю [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] пішла на пенсію у 2009 році, але вона приходила на роботу, святкували разом. [PERSON] свідок добре знає, бо вони часто приходили двоє на роботу в лабораторію здавати аналізи. [PERSON] з [PERSON] були сім`єю. Вони познайомилися, напевно, у 2008 році, з того часу і жили разом, свідок їх бачила. Свідок із [PERSON] познайомились у 2008 році, коли кума [PERSON] йшла в декрет. Бували у них в гостях часто, до [PERSON] ходили на весілля 2-3 роки тому. Їздили на шопінг разом у « Подоляни ». Свідок водила дитину в садочок у 2009-2010 році і бачила їх постійно на [ADDRESS] , де вони проживали. З [PERSON] і [PERSON] проживав син [PERSON] [PERSON] . [PERSON] відносився до нього як до сина. [PERSON] була повноцінною дружиною, коли [PERSON] хворів, вона щодня приходила отримувати аналізи, тільки вона ним піклувалася, більше ніхто. Відносини з [PERSON] у свідка дружні, робочі. З дочками і іншими родичами [PERSON] не була знайома. Про дочок знала, він про них також дбав. Ремонт на [ADDRESS] робили разом, до сьогодні він не закінчений. Про цей ремонт [PERSON] говорив, коли сідок була в них в гостях, мав плани. [PERSON] дав [PERSON] своє прізвище - [PERSON] , він його усиновив перед весіллям [PERSON] . Вивчивши зміст позову, дослідивши та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 25 вересня 2020 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), [PERSON] помер [INFO] . 25 вересня 2020 року між [PERSON] та спеціалізованим комунальним підприємством «Ритуальна служба» ТМР було укладено договір-замовлення № 1047 на організацію та проведення поховання [PERSON] . Також 25 вересня 2020 року [PERSON] видано свідоцтво про поховання [PERSON] № [NUMBER]. Рішенням Тернопільського міського суду № 2/177-1999 від 23 березня 1999 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Вказане підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим у грудні 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції. Актовий запис про розірвання шлюбу № 666 від 03 листопада 1999 року. 28 листопада 2011 року між ТОВ «Тернопільбуд» та ДП «Говерла» в особі директора [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, згідно умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕРНОПІЛЬБУД», продало, а Дочірнє підприємство «ГОВЕРЛА» купило приміщення № 205, загальною площею 170,7 кв.м., що становить 36/1000 ідеальних частин будівлі гуртожитку, а саме: 205-1 тамбур пл. 10,7 кв.м., 205-2 офіс пл. 45,8 кв.м., 205-3 коридор пл. 5,6 кв.м., 205-4 санвузол пл. 9,2 кв.м., 205-5 кабінет пл. 9,2 кв.м., 205-6 офіс пл. 20.0 кв.м., 205-7 офіс пл. 53,1 кв.м., 205-8 санвузол пл. 5,5 кв.м., 205-9 кабінет пл. 11,6 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS] , з належної Товариству з обмеженою відповідальністю «ТЕРНОПІЛЬБУД» будівлі гуртожитку загальною площею 4741,4 кв.м. У власність Дочірнього підприємства «ГОВЕРЛА» переходить приміщення № 205, загальною площею 170,7 кв.м., що становить 36/1000 ідеальних частин будівлі гуртожитку, а саме: 205-1 тамбур пл. 10,7 кв.м., 205-2 офіс пл. 45,8 кв.м., 205-3 коридор пл. 5,6 кв.м., 205-4 санвузол пл. 9,2 кв.м., 205-5 кабінет пл. 9,2 кв.м., 205-6 офіс пл. 20,0 кв.м., 205-7 офіс пл. 53,1 кв.м., 205-8 санвузол пл. 5,5 кв.м., 205-9 кабінет і 11,6 кв.м.1, що знаходиться по [ADDRESS]. 13 грудня 2013 року між ТОВ «Тернопільбуд» та ДП «Говерла» в особі директора [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, згідно умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕРНОПІЛЬБУД» продало, а Дочірнє підприємство «ГОВЕРЛА» купило, нежитлове приміщення № 183, загальною площею 253,1 кв.м., що складається: 183-1 торговий зал - пл. 98,6 кв.м.; 183-2 коридор - пл. 43,0 кв.м.; 183-3 туалет - пл. 6,1 кв.м.; 183-4 кабінет - пл. 8,8 кв.м.; 183-5 кабінет - пл. 26,7 кв.м.; 183-6 кабінет - пл. 12,5 кв.м.; 183-7 кабінет - пл. 24,1 кв.м.; 183-8 кабінет - пл. 13,2 кв.м.; 183-9 кабінет - пл. 20,1 кв.м., що становить 52/1000 частки будівлі гуртожитку, що знаходиться по [ADDRESS] , з якої 480/1000 частки, належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ТЕРНОПІЛЬБУД». Загальна площа цілої будівлі гуртожитку по [ADDRESS] , становить - 4828,6 кв.м. У власність Дочірнього підприємства «ГОВЕРЛА» переходять 52/1000 частки (будівлі гуртожитку, що знаходиться по [ADDRESS] , а саме: нежитлове приміщення № 183 загальною площею 253,1 кв.м., що складається: 183-1 торговий зал - пл. 98,6 кв.м.; 183-2 коридор - пл. 43,0 кв.м.; 183-3 туалет - пл. 6;1 кв.м.; 183-4 кабінет - пл. 8,8 кв.м.; 183-5 кабінет - пл. 26,7 кв.м.; 183-6 кабінет - пл. 12,5 кв.м.; 183-7 кабінет - пл. 24,1 кв.м.; 183-8 кабінет - пл. 13,2 кв.м.; 183-9 кабінет - пл. 20,1 кв.м. з належних Товариству з обмеженою відповідальністю «ТЕРНОПІЛЬБУД» 480/1000 часток будівлі гуртожитку. 18 листопада 2014 року між ТОВ «Тернопільбуд» та ДП «Говерла» в особі директора [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, згідно умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕРНОПІЛЬБУД», продало, а, Дочірнє підприємство «ГОВЕРЛА» купило кабінет № 184, загальною площею 19,2 кв.м., що становить 4/1000 частки будівлі гуртожитку, що знаходиться по [ADDRESS] , з якої 396/1000 частки належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ТЕРНОПІЛЬБУД». Загальна площа цілої будівлі гуртожитку по [ADDRESS] становить - 4828,6 кв.м. У власність Дочірнього підприємства «ГОВЕРЛА» переходить 4/1000 частки будівлі гуртожитку, що знаходиться по [ADDRESS] , а саме кабінет № 184 загальною площею 19,2 кв.м. з належних Товариству з обмеженою відповідальністю «ТЕРНОПІЛЬБУД» 396/1000 частки будівлі гуртожитку. 18 грудня 2014 року між ТОВ «Тернопільбуд» та ДП «Говерла» в особі директора [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, згідно умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕРНОПІЛЬБУД», продало, а, Дочірнє підприємство «ГОВЕРЛА» купило приміщення № 186, загальною площею 71,5 кв.м., а саме: 186-1 приміщення пл. 71,5 кв.м., що становить 15/1000 частки будівлі гуртожитку, що знаходиться по [ADDRESS] , з якої 392/1000 частки належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ТЕРНОПІЛЬБУД». Загальна площа цілої будівлі гуртожитку по [ADDRESS] становить - 4828,6 кв.м. У власність Дочірнього підприємства «ГОВЕРЛА» переходить 15/1000 частки будівлі гуртожитку, що знаходиться по [ADDRESS] , а саме приміщення № 186 загальною площею 71,5 кв.м. з належних Товариству з обмеженою відповідальністю «ТЕРНОПІЛЬБУД» 392/1000 частки будівлі гуртожитку. 18 серпня 2015 року між ТОВ «Тернопільбуд» та ДП «Говерла» в особі директора [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, згідно умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕРНОПІЛЬБУД», продало, а, Дочірнє підприємство «ГОВЕРЛА» купило, коридор XVIII, загальною площею 5,6 кв.м., що становить 1/1000 частку будівлі гуртожитку, що розташована по [ADDRESS] , з якої 367/1000 частки належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ТЕРНОПІЛЬБУД». Загальна площа цілої будівлі гуртожитку по [ADDRESS] становить - 4828,6 кв.м. У власність Дочірнього підприємства «ГОВЕРЛА» переходить 1/1000 частка будівлі гуртожитку, що розташована по [ADDRESS] , а саме коридор XVIII, загальною площею 5,6 кв.м., з належних Товариству з обмеженою відповідальністю «ТЕРНОПІЛЬБУД» 367/1000 частки будівлі гуртожитку (п. 1 Договору). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 42422308 від 18 серпня 2015 року ДП «Говерла» є власником коридору XVIII, загальною площею 5,6 кв.м., що становить 1/1000 частку будівлі гуртожитку, що розташована по [ADDRESS] . 01 червня 2016 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено договір купівлі-продажу 100 % власності у статутному капіталі ТОВ «Курс-21». 08 грудня 2017 року між ТОВ «Тернопільбуд» та ТОВ «Курс-21» в особі директора Каглян Б. Ф. укладено договір купівлі-продажу, згідно умов якого ТОВ «Тернопільбуд» продало (передало у власність за плату), а Товариство з обмеженою відповідальністю «КУРС-21» купило (прийняло у власність за плату), 82/100 частки нежитлового приміщення, офісу, площею 342,7 квадратних метра, що становить 63/1000 частки цілої будівлі, із належної Товариству з обмеженою відповідальністю «ТЕРНОПІЛЬБУД» 87/1000 частки цілої будівлі, загальною площею 417,5 кв.м., що розташоване по [ADDRESS] . У власність Товариства з обмеженою відповідальністю «КУРС-21» переходить 82/100 частки нежитлового приміщення, офісу, що становить 63/1000 частки будівлі, що розташоване по [ADDRESS] , площею 342,7 кв.м., а саме: 2-1 коридор пл. 82,4 кв.м.; 2-2 кімната пл. 11,3 кв.м.; 2-3 санвузол пл. 1,6 кв.м.; 2-4 кімната пл. 10,8 кв.м.; 2-5 санвузол пл. 1,6 кв.м.; 2-6 кімната пл. 11,2 кв.м.; 2-7 санвузол пл. 1,6 кв.м.; 2-8 кімната пл. 11,2 кв.м.; 2-9 санвузол пл. 1,7 кв.м.; 2-12 кладова пл. 31,3 кв.м.; 2-13 санвузол пл. 1,6 кв.м.; 2-14 кімната пл. 18,9 кв.м.; 2-15 кімната пл. 11,6 кв.м.; 2-16 санвузол пл. 1,7 кв.м.; 2-17 санвузол пл. 1,7 кв.м.; 2-18 кімната пл. 11,7 кв.м.; 2-19 кімната пл. 17,4 кв.м.; 2-20 санвузол пл. 1,4 кв.м.; 2-21 санвузол пл. 4,9 кв.м.; 2-22 сходова пл. 6,3 кв.м.; 2-23 кладова пл. 2,5 кв.м.; 2-24 санвузол пл. 1,6 кв.м.; 2-25 кімната пл. 10,9 кв.м.; 2-26 санвузол пл. 1,6 кв.м.; 2-27 кімната пл. 10,8 кв.м.; 2-28 санвузол пл.8,8 кв.м.; 2-29 санвузол пл. 1,4-2 кв.м.; 2-30 кімната пл. 10,9 кв.м.; 2-31 санвузол пл. 1,6 кв.м.; 2-32 кімната пл. 10,9 кв.м.; 2-33 санвузол пл. 1,6 кв.м.; 2-34 кімната пл. 11,1 кв.м.; 2-35 санвузол пл. 1,6 кв.м.; 2-36 санвузол пл. 1,6 кв.м.; 2-37 кімната пл. 11,0 кв.м.; 2-38 кімната пл. 11,3 кв.м.; 2-39 санвузол пл. 1,6 кв.м. 10 травня 2018 року між ТОВ «Тернопільбуд» та ТОВ «Курс-21» в особі директора Каглян Б. Ф. укладено договір купівлі-продажу, згідно умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕРНОПІЛЬБУД», продало (передало у власність за плату), а, Товариство з обмеженою відповідальністю «КУРС-21» купило (прийняло у власність за плату), нежитлове приміщення №3, що розташоване по [ADDRESS] , загальною площею 210,2 квадратних метра, що становить 44/1000 частки цілої будівлі. У власність Товариства з обмеженою відповідальністю «КУРС-21» переходить нежитлове; приміщення № 3, що розташоване по [ADDRESS] , загальною; площею 210,2 кв.м., а саме: 1 коридор пл. 9,0 кв.м.; 2 кладова пл. 7,7 кв.м; 3 кладова пл. 6,2 кв.м.; 4 майстерня пл. 73,5 кв.м.; 5 склад пл. 99,1 кв.м.; 6 коридор пл. 2,3 кв.м.; 7 туалет пл. 1,5 кв.м.; 8 побутове приміщення пл. 10,9 кв.м. Згідно інформаційної довідки № 230933810 від 04 листопада 2020 року та № 247206368 від 05 березня 2021 року, приміщення загальною площею 170,7 кв.м., яке становить 36/1000 частин будівлі гуртожитку, що за адресою [ADDRESS] на праві приватної власності належить ТОВ «Говерла-2015»; будівля гуртожитку за адресою [ADDRESS] на праві спільної часткової приватної власності належить: 1/1000 частка (коридор XVIII, загальною площею 5,6 кв.м.) - ТОВ «Говерла-2015», 15/1000 частки (приміщення № 186, загальною площею 71,5 кв.м.) - ТОВ «Говерла-2015»; 4/1000 частки (кабінет № 184) - ТОВ «Говерла-2015»; 52/1000 (нежитлове приміщення № 183) - ТОВ «Говерла-2015». Згідно інформаційної довідки № 230934297 від 04 листопада 2020 року та № 247206523 від 05 березня 2021 року, нежитлова приміщення загальною площею 417,5 кв.м., яке становить 87/1000 частин будівлі гуртожитку, що за адресою [ADDRESS] на праві спільної часткової приватної власності належить: 82/1000 - ТОВ «Говерла-2019»; приміщення загальною площею 210,2 кв.м., за адресою [ADDRESS] , що становить 44/1000 частин будівлі гуртожитку належить ТОВ «Говерла-2019». Із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, засновником ТОВ «Говерла-2015» та ТОВ «Говерла-2019» є [PERSON] 13 червня 2020 року до актового запису № 29 від 22 жовтня 1997 року про народження [PERSON] внесено зміни про батька: [PERSON] змінено на [PERSON] . Відповідно, змінено прізвище та по батькові [PERSON] на [PERSON] . Із акту перевірки паспортного режиму на [ADDRESS] від 29 жовтня 2020 року вбачається, що [PERSON] , яка зареєстрована за вказаною адресою та [PERSON] , її цивільний чоловік, який зареєстрований за вказаною адресою, проживали разом до дня його смерті [INFO] . Із сертифікату застрахованої особи № 1181926 від 20 червня 2018 року до Генерального договору № МВ 02/16 від 29 червня 2016 року комплексного страхування подорожуючих за межі країни постійного проживання, свідоцтва про страхування № 1181926/2 від 20 червня 2018 року, сертифікату застрахованої особи № 431985 від 19 травня 2016 року до Генерального договору № МВ 01/14 від 25 листопада 2014 року комплексного страхування подорожуючих за межі країни постійного проживання, авіаквитків SkyUp Airlines на 21 червня 2018 року, ваучера № 1181926 від 20 червня 2018 року, свідоцтва про страхування № 216727 від 14 липня 2014 року слідує, що [PERSON] та [PERSON] подорожували разом. Також, в судовому засіданні були оглянуті фотографії з зображенням [PERSON] та [PERSON] під час їх відпочинку, на святкуванні днів народжень, весіль, сімейних свят тощо, однак на них відсутні число, місяць і рік, а тому суд їх оцінює в сукупності з іншими доказими (а. с. 32-40, Т. 1), як інформацію з месенджера «Viber», яка містить відомості про дзвінки за жовтень 2019, вересень-жовтень 2020 року (а. с. 21-23, Т. 1). Документ, який міститься на а. с. 20 в Т. 1 є на іноземній мові, його переклад не здійснено та належним чином не посвідчено. Суд зазначає, що згідно ст. 95 ЦПК України, іноземний офіційний документ, що підлягає дипломатичній або консульській легалізації, може бути письмовим доказом, якщо він легалізований у встановленому порядку. Іноземні офіційні документи визнаються письмовими доказами без їх легалізації у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. У свою чергу, із наданих ВССУ роз`яснень, які викладені у листі «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» від 16 травня 2013 року слідує, що суд приймає документи, складені мовами іноземних держав, за умови супроводження їх нотаріально засвідченим перекладом українською мовою. Документи, складені за участю органів державної влади та місцевого самоврядування або такі, що від них виходять, може бути використано на території іншої держави лише після відповідного їх посвідчення,якщо інше не передбачено міжнародними договорами. Документи адміністративних і юридичних органів іноземних держав набувають сили письмових доказів за умови їх легалізації (засвідчення) консульськими посадовими особами або проставлення апостиля. Однак стосовно кожної окремо взятої країни можлива специфіка вказаної діяльності і при цьому слід звертати увагу на зміст міждержавних угод. Позивачем, як вже встановлювалось, надані до суду документи на іноземній мові, які суд позбавлений визнати належними доказами, оскільки відсутні нотаріально посвідчені переклади на українську мову, для підтвердження обставин, що відносяться до предмету доказування по даній справі. 06 листопада 2020 року на усне звернення [PERSON] приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Боднарчук О. І. надала роз`яснення щодо порядку спадкування майна після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , повідомивши про відсутність заповіту останнього та про те, що спадкування майна після його смерті буде відбуватися за законом. На запит суду приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Боднарчук О. І. надала відповідь № 21/06-16 від 23 лютого 2022 року про те, що нею 30 вересня 2020 року заведено спадкову справу № 31/2020 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті [PERSON] із заявами про прийняття спадщини звернулись його діти: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також [PERSON] без надання документів про підтвердження родинних стосунків. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В силу ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Якщо постій не проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Необхідною умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Дані висновки зазначено Верховним Судом у постанові № 755/18147/18 від 21 жовтня 2021 року. Отже, встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу має для позивача юридичне значення. Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01 січня 2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Згідно вимог ч. 4 ст. 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин. Доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, здійснення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності подружніх взаємних прав та обов`язків, інші докази які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 22 червня 2021 року у справі № 554/1251/20, від 22 липня 2021 року у справі № 280/1710/18. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)». Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарством є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Вказане узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові № 639/7697/19 від 20 жовтня 2021 року. Окрім цього, у постанові № 556/225/20 від 16 вересня 2021 року Верховний Суд вказав, що належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. В судовому засіданні було встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 23 березня 1999 року, про що складено № 666 від 03 листопада 1999 року. Оскільки за загальним правилом, закріпленим у статті 58 Конституції України, закон не має зворотної дії в часі, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми матеріального права, які діяли на момент їх виникнення. Шлюб уважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах запису актів громадянського стану (стаття 44 КпШС УРСР). Отож, шлюб між [PERSON] та [PERSON] припинився 03 листопада 1999 року. Позивачка зазначає, що вона із [PERSON] проживала спільно з 01 вересня 2009 року до дня його смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Вказане також підтверджується актом перевірки паспортного режиму на [ADDRESS] від 29 жовтня 2020 року. Також в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] разом із померлим проживали за цією ж адресою, але в іншому приміщенні № 205, яке належить на праві власності ТОВ «Говерла-2015». Вони разом вели спільне господарство, мали спільний побут, спільний бюджет, взаємні права та обов`язки. Померлий [PERSON] разом із позивачкою, як сім`я неодноразово відпочивали, про що свідчать сертифікати застрахованої особи та свідоцтва про страхування за 2014 та 2018 роки. Із матеріалів справи вбачається, що 13 червня 2020 року були внесені зміни до актового запису про народження сина [PERSON] , а саме зазначено його батьком [PERSON] . Показами свідків також підтверджується той факт, що [PERSON] усиновив сина [PERSON] - [PERSON] . Окрім цього, показами свідків установлено, що [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю почали проживати з 2009 року, вони разом їздили відпочивати, відвідували різні святкування, ходили в гості, придбавали меблі та робили ремонт. Планували зареєструвати шлюб. Підлеглі [PERSON] , його друзі та родичі знали [PERSON] як його дружину. Коли [PERSON] захворів, [PERSON] займалася його лікуванням, після його смерті організовувала поховання. При цьому, суд не бере до уваги критичне ставлення представника відповідачів, адвоката Матуса Т. А. до показів свідків зі сторони позивачки, оскільки факт проживання однією сім`єю може бути підтвердженими саме показами тих осіб, які близько знають чоловіка та жінку, є їх товаришем, сусідом, колегою по роботі тощо. Будь-яких даних про неправдивість свідчень матеріали справи не містять, а відповідні покази надані під присягою свідка із попередженням про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 Сімейного Кодексу України. Даючи оцінку вищезазначеним доказам у їх сукупності, суд дійшов до висновку про те, що в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 2009 року проживали однією сім`єю в квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також у приміщенні № 205 за цією ж адресою до дня смерті [PERSON] , вели спільне господарство, мали спільний побут, разом відпочивали, дбали один про одного. Отже, на думку суду, в стосунках [PERSON] та [PERSON] наявні ознаки шлюбних відносин. Суд не робить прив`язки до конкретної дати початку таких стосунків, адже зі змісту показів свідків та наданих суду доказів не вбачається конкретної дати з якої померлий та позивачка почали жити разом. Щодо позовних вимог [PERSON] у частині визнання права власності, судом встановлено наступне. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Відповідно до ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті. Після смерті [PERSON] його права та обов`язки щодо належного йому майна припинилися та стали спадщиною, яка може бути успадкована шляхом подання спадкоємцями відповідних заяв нотаріусу. Право на частку в статутному капіталі є майновим та відповідно до ст. 190 ЦК України є різновидом майна. Тобто частка в статутному капіталі товариства може бути об`єктом права власності. Перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщини, визначений у статті 1219 ЦК України, відповідно до частини першої якої не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами. За змістом статей 1219 ЦК України та частини першої статті 23 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», якими передбачено спадкування саме частки учасника господарського товариства, у разі смерті (ліквідації) учасника товариства спадкоємцем (правонаступником) спадкується не право на участь, а право на частку в статутному (складеному) капіталі. Таким чином, внаслідок спадкування особа набуває саме право власності на майно - частку в статутному капіталі. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане й раніше закінчення 6 місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, які заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає. Свідоцтво про право держави на спадщину в усіх випадках видається не раніше як через 6 місяців з дня відкриття спадщини. Позивачка звернулася до нотаріуса, а в подальшому і до суду до закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] . Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду по захист своїх спадкових прав за правилами позовного провадження. Таким чином, зверненню до суду з указаним позовом мало передувати вирішення питання про видачу [PERSON] нотаріусом або органом чи службовою особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Відомостей про вчинення таких дій позивачем суду не надано, відповідно, матеріали справи їх не містять. Установивши, що позивачка не надала суду доказів того, що вона в установленому законом порядку подала нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину та що нотаріус відмовив їй у видачі указаного свідоцтва, суд відмовляє у задоволенні решти позовних вимог [PERSON] в частині її вимог до відповідачів, що стосуються визнання права на половину частки у статутному капіталі ТОВ «Говерла-2015» та ТОВ «Говерла-2019», а також визнання права позивачки на половину майнових прав на кошти спільної сумісної власності, які надані померлим [PERSON] як позику цим товариствам. Такий висновок суду узгоджується із змістом постанов Верховного Суду у справі № -390/2006 від 16 січня 2019 року, № 339/369/18 від20 травня 2021 року. Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (стаття 1258 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Отже, основною засадою правового регулювання спадкування за законом є принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга спадкоємців - це певне (визначене законом) коло осіб з урахуванням ступеня їх спорідненості із спадкодавцем, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (стаття 1296 ЦК України). Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України). Таким чином, відповідно до статті 392 ЦК України з вимогами про визнання права власності на спадкове майно спадкоємець вправі звернутися до особи, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно. Порядок оформлення права на спадщину встановлений главою 89 ЦК України, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами та являє собою визначену законодавством сукупність функцій, притаманну юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Враховуючи той факт, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством, то за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відтак, суд роз`яснює, що позивачка має право звернутися до нотаріуса і оформити спадщину відповідно до закону. У випадку відмови нотаріуса у видачі їй свідоцтва на спадщину, вона може звернутися до суду за захистом свого права. Відтак, у даній частині позовні вимоги [PERSON] є передчасними. У постанові Верховного Суду у від 01 вересня 2021 року у справі № 185/9807/19 зазначено: «суд не може підміняти орган, до повноважень якого належить прийняття рішення, яке є предметом оскарження, приймати замість нього своє рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта…». З огляду на вказані норми права та встановлені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] частково; встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та померлого [INFO] [PERSON] з 2009 року до [INFO]. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відтак, із відповідачів [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути по 302,66 грн судового збору; з відповідача [PERSON] - 151,33 грн судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: partial