Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача та просила визнати недійсним договір купівлі-продажу групи нежитлових приміщень, укладений 04.09.2020 року між [PERSON] , як продавцем та [PERSON] , як покупцем, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Бондаренко Г.О. та зареєстрований в реєстрі за №1361. Зобов`язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бондаренко Г.О. скасувати запис №1361 від 04.09.2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 04.09.2020 року між нею та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу групи нежитлових приміщень, посвідчений приватним нотаріусом КМНО та зареєстровано в реєстрі за №1361. Відповідно до умов договору продавець продала, а покупець купили належну продавцю на праві власності групу нежитлових приміщень, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За погодженням сторін продаж нерухомого майна вчинено за 53950,00 грн. Проте, фактично, на момент укладення даного правочину, вона не мала волевиявлення продавати вищевказане нерухоме майно по значно заниженій ціні і не відповідало її внутрішній волі. Продавець був введений в оману як по реальній заниженій сумі нерухомого майна так і по часу і обсягу проведення з нею реальної оплати, оскільки кошти за придбане майно передані позивачу не були. Дану обставину відповідач не заперечує, та додатково надала відповідні пояснення щодо даного епізоду в кримінальному провадженні №42020101060000064 від 19.02.2021 року, внесеного в ЄРДР за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. На підставі викладеного просила позов задовольнити. 25.08.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. У встановлений ухвалою суду строк відзив від відповідача не надійшов. Третя особа пояснення щодо позову в порядку, передбаченому ст. 181 ЦПК України, не подала. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Встановлено, що 04.09.2020 року між [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] , як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу групи нежитлових приміщень, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Бондаренко Г.О. та зареєстровано в реєстрі за №1361. Згідно п. 1 договору, продавець продала, а покупець купила належну продавцю на праві власності групу нежитлових приміщень, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Група нежитлових приміщень має загальну площу 215,8 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2085180090000. Відповідно до п. 2 договору, право власності на групу нежитлових приміщень зареєстровано 18.05.2020 року Джуринською Л.В. , приватним нотаріусом КМНО, номер запису про право власності 36587739, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна №222681571 сформованою 04.09.2020 року приватним нотаріусом КМНО Бондаренко Г.О. Відповідно до п. 3 договору, за погодженням сторін продаж нерухомого майна здійснено за 53950,00 грн. Позивач просила визнати недійсним договір купівлі-продажу від 04.09.2020 року посилаючись на те, що на момент укладення даного правочину, вона не мала волевиявлення продавати вищевказане нерухоме майно по значно заниженій ціні і не відповідало її внутрішній волі. Продавець був введений в оману як по реальній заниженій сумі нерухомого майна так і по часу і обсягу проведення з нею реальної оплати, оскільки кошти за придбане майно передані позивачу не були, на що слід зазначити наступне. Відповідно до положень ст. 204 ЦК України правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман може виражатися: в активних діях недобросовісної сторони правочину (наприклад, повідомлення іншій стороні помилкових відомостей, надання підроблених документів і т.п.); у пасивних діях недобросовісної сторони правочину, яка утримується від дій, які він повинен був зробити (зокрема, умисне умовчання про обставини, що мають істотне значення і т. п.). Отже, для визнання правочину недійсним з підстав, встановлених ст. 230 Цивільного кодексу України необхідно встановити факт введення в оману однією стороною правочину іншу сторону. Згідно з роз`ясненнями, наданими в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману, в даному випадку позивач. Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. При обмані наслідки правочину, що вчиняється, є відомими й бажаними для однієї зі сторін. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину заст. 230 ЦК України. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Виходячи із змісту зазначеної норми, правочин визнається вчиненим внаслідок обману у разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Отже, підставою для визнання правочину недійсним є введення однією стороною іншої сторони правочину в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Зі змісту договору купівлі-продажу групи нежитлових приміщень від 04.09.2020 року, а саме п. 3, 4 договору, вбачається, що сторони підтвердили, що розрахунок був проведений відповідно до Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 року №148 з внесеними змінами. Продавець, [PERSON] своїм підписом під цим договором підтвердила факт повного розрахунку за продане нерухоме майно та відсутність по відношенню до покупця будь-яких претензій фінансового характеру. З урахуванням викладеного, посилання позивача на те, що з нею не був проведений розрахунок не знайшли свого підтвердження при розгляді справи. Таким чином, дослідивши зміст договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 04.09.2020 року, укладеного між сторонами суд приходить до висновку, що оскаржуваний договір містить всі необхідні дані для укладення такого роду правочину, обидві сторони у присутності нотаріуса підтвердили, що договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені в ньому, розуміють природу цього правочину, його умови, свої права та обов`язки за договором, їх волевиявлення є вільним, договір відповідає дійсним намірам сторін, які погодилися з ним, договір посвідчений нотаріально, умови його є чіткими та зрозумілими. Також, позивачем не надано належних, достатніх і допустимих доказів того, що саме під впливом обману зі сторони відповідача нею було вчинено оскаржуваний договір, тобто, що з боку відповідача мав місце обман відносно обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Щодо посилань позивача на пояснення відповідача у кримінальному провадженні №42020101060000064 від 19.02.2021 року, внесеному в ЄРДР за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, то суд не приймає їх до уваги, оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження цієї обставини. В свою чергу, відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Клопотання про витребування доказів позивачем подано не було. Також, позивачем не було надано доказів того, що продаж групи нежитлових приміщень за адресою: [ADDRESS] було здійснено за занижено ціною (висновок експерта тощо). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З урахуванням викладеного, у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed