Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-15 00:00:00

У позовній заяві позивач [PERSON] просить ухвалити рішення, яким визнати, що протиправними діями відповідача йому заподіяну моральну шкоду та ці дії негативно вплинули на його життя; відшкодувати заподіяну протиправними діями та рішеннями відповідача моральну шкоду в розмірі 11\~470,00 гривень. Заявлені вимоги позивач обґрунтував тим, що 17 березня 2021 року Волинська митниця Держмитслужби винесла постанову про визнання його винним у порушенні митних правил за ознаками ст.470 МК України та наклала стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17\~000,00 гривень. Не погоджуючись із цією постановою, 15 липня 2020 року оскаржив її в судовому порядку з підстав порушення митницею вимог ч.5 ст.494, ст.498 МК України та не врахування фактичних обставин справи, за яких транспортний засіб не міг бути доставлений до митниці призначення у зв`язку з його арештом як доказу в кримінальному провадженні, про що митниці було достовірно відомо. Дізнавшись про винесену постанову і розмір штрафу, отримав колосальний нервовий стрес, у перші дні не міг спати, впав у відчай, втратив спокій та психологічну рівновагу, оскільки був шокований таким беззаконням та з огляду на отримання мінімального розміру пенсії розумів реальну неможливість виплатити таку суму штрафу. Крім цього, внаслідок звернення митницею постанови до примусового виконання на усе його майно органом виконавчої служби був накладений арешт, через що не міг зняти з картки пенсійні кошти. При зверненні до виконавчої служби з мотивів незаконності постанови митниці і оскарження її в судовому порядку дізнався, що виконавча служба нічого вдіяти не може в силу чинного законодавства. Це стало для нього другим нервовим шоком, оскільки розумів, що залишився без засобів для існування на невизначений строк, його переслідувало відчуття несправедливості, погіршився стан здоров`я, підвищився тиск, вимушений був позичати кошти у борг. Лише 09 вересня 2021 року Чернігівський районний суд виніс рішення, яким визнав постанову відповідача протиправною і її скасував, однак необхідно було чекати набрання рішенням законної сили. 28 вересня 2021 року виконавча служба закрила виконавче провадження, через тиждень була розблокована його пенсійна картка і лише з цього часу для нього настав спокій. Усі негативні емоції, отримані за три з половиною місяці, перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з протиправними діями митниці, а тому заподіяли йому моральної шкоди, адже ці місяці стали для нього роками суцільних втрат як матеріальних, так і моральних, призвели до напруження, розчарування та незручностей. Розмір заподіяної йому моральної шкоди оцінює в 11\~470,00 гривень, виходячи із суми мінімальних прожиткових мінімумів за п`ять місяців від дати винесення відповідачем протиправної постанови і до моменту закриття виконавчою службою виконавчого провадження. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 12 січня 2022 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зв`язку із подією, що відбулася в Любомльському районному суді 15 січня 2022 року і призвела до вибуху та пожежі, було пошкоджено значну частину приміщення суду та його матеріально-технічну базу (оргтехніку, меблі, електромережу, комунікаційну мережу, марковану продукцію тощо). Такі обставини призвели до вимушеного тимчасового припинення відправлення правосуддя Любомльським районним судом Волинської області з 17 січня 2022 року, яке частково відновлено лише з березня 2022 року. За таких обставин копія ухвали від 12 січня 2022 року та примірник позову були надіслані відповідачу лише 09 березня 2022 року і отримані Волинською митницею 23 березня 2022 року. В межах встановленого судом строку, 06 квітня 2022 року, представник відповідача подав відзив на позовну заяву. У ньому представник вказав, що обґрунтування заявлених вимог зводиться виключно до встановленої в судовому порядку протиправності рішення митниці та очікування позивача на винесення судом рішення в його користь. Жодних доказів на підтвердження наявності заподіяної моральної шкоди позивач не надав і не довів рівня настання тих негативних емоцій, що спричинили йому душевні страждання, а також причинного зв`язку між прийнятим митницею рішенням та такими стражданнями, самого розміру заявленої моральної шкоди та можливості таким відшкодуванням покрити нематеріальні втрати, які нібито йому були завдані. Просив відмовити у задоволенні позову. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами. З рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09 вересня 2021 року у справі № 748/1485/21 та інших матеріалів справи суд встановив такі фактичні обставини. 25 липня 2019 року [PERSON] увіз на митну територію України легковий автомобіль "Нонда" 2002 року випуску, номер кузова [NUMBER] , який на Волинській митниці ДФС був взятий під митний контроль, а [PERSON] як перевізник зобов`язався доставити його до Чернігівської митниці до 03 серпня 2019 року. 25 лютого 2020 року Управлінням запобігання протидії контрабанді та порушення митних правил Волинської митниці Держмитслужби отримано матеріали перевірки по факту недоставляння до Чернігівської митниці ДФС вказаного автомобіля. Відповідно до листа СУ ГУНП в Чернігівській області від 06 лютого 2020 року митниці стало відомо, що слідчим цього підрозділу з 05 вересня 2019 року проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 12019270010005195 за заявою [PERSON] по факту незаконного заволодіння автомобілем "Нонда", номер кузова [NUMBER] , громадянином Марченком, при цьому сам автомобіль не вилучався. Листом від 05 червня 2020 року СУ ГУНП в Чернігівській області повідомило, що ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 березня 2020 року на цей автомобіль накладений арешт та він зберігається на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів ГУНП в Чернігівській області. 20 січня 2021 року на Волинську митницю Держмитслужби з ГУНП в Чернігівській області надійшов лист від 13 січня 2021 року, яким повідомлено, що 18 вересня 2020 року слідчим СУ ГУНП в Чернігівській області винесено постанову про закриття кримінального провадження №\~12019270010005195. 24 лютого 2021 року Волинською митницею Держмитслужби відносно [PERSON] розпочато справу про порушення митних правил за ознаками ч.4 ст.470 МК України 17 березня 2021 року посадовою особою Волинської митниці Держмитслужби винесено постанову № 0079/20500/21 про визнання [PERSON] винним у перевищенні встановленого ст.95 МК України строку доставки автомобіля "Нонда", номер кузова [NUMBER] , та документів до митниці призначення більше ніж на двадцять діб, тобто вчиненні передбаченого ч.4 ст.470 МК України порушення митних правил, та накладення стягнення у вигляді 17\~000,00 гривень штрафу. 07 червня 2021 року головний державний виконавець Міжрайонного відділу ДВС по Куликівському та Чернігівському районах відкрив виконавче провадження з виконання постанови Волинської митниці Держмитслужби № 0079/20500/21 про стягнення з [PERSON] 17\~000,00 гривень штрафу (ВП № 65681126). Як зазначено у позові, у липні 2021 року позивач [PERSON] оскаржив вказану постанову митниці в судовому порядку. Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09 вересня 2021 року, яке згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень набрало законної сили 21 вересня 2021 року, [PERSON] поновлено строк на оскарження постанови митниці №\~0079/20500/21 та цю постанову скасовано із закриттям провадження у справі про порушення митних правил. Відповідно до змісту мотивувальної частини вказаного рішення строк на оскарження постанови митниці поновлено з підстав ненадання митницею жодного доказу на підтвердження належного сповіщення позивача про час і місце розгляду справи про порушення митних правил. Підставою для скасування постанови митниці слугувало те, що накладений 13 березня 2020 року на автомобіль арешт був скасований лише 14 квітня 2021 року ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова, тому до цієї дати позивач не мав фактичної можливості виконати передбачені ч.1 ст.95 МК України строки доставлення автомобіля. У зв`язку із скасуванням постанови митниці № 0079/20500/21 головний державний виконавець Міжрайонного відділу ДВС по Куликівському та Чернігівському районах 28 вересня 2021 року виніс постанову про закінчення виконавчого провадження № 65681126 та припинення чинності арешту майна боржника, скасування інших заходів примусового виконання. У частині 1 статті 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізична особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. За змістом ч.3 ст.23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. У пункті 3 постанови від 31 березня 1995 року №\~4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. В абзаці 2 пункту 5 цієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає у тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями (бездіяльністю). Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. Статтею 56 Конституції України гарантовано, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті. Шкода, завдана органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, відшкодовується на підставі ст.1173 ЦК України. За змістом цієї норми шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Аналогічне за змістом положення закріплене у ст.1174 ЦК України, яка передбачає відшкодування шкоди,завданої посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, Верховний Суд дійшов висновку, що моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Наведене у позові обґрунтування сутності заподіяної позивачу моральної шкоди внаслідок його незаконного притягнення Волинською митницею Держмитслужби до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.470 МК України зводиться до того, що позивач з липня по вересень 2021 року перебував у тяжкому психологічному стані, розмір присудженого штрафу викликав у нього нервовий стрес через його непосильність з огляду на отримання мінімального розміру пенсії, погіршився стан здоров`я, вимушений був понести непередбачувані витрати на стабілізацію здоров`я, а також позичати кошти в борг для забезпечення проживання через блокування пенсійної картки. За змістом ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження заявлених позовних вимог та їх обґрунтування позивач до позову додав лише копію рішення суду про скасування постанови митниці та постанови державного виконавця про відкриття і закриття виконавчого провадження. Жодних доказів на підтвердження свого матеріального і фінансового стану, у тому числі розміру отримуваної пенсії, погіршення стану здоров`я і понесення витрат на лікування, а також факту позики коштів, позивач суду не надав. Отже, у наведеній частині доводів позивач належних і допустимих доказів не подав. Крім цього, суд враховує фактичні обставини, за яких Волинська митниця Держмитслужби прийняла рішення про притягнення [PERSON] до відповідальності за порушення митних правил. Також, володіючи інформацією стосовно судових рішень про накладення на автомобіль арешту і його скасовування, про які зазначено у рішенні Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09 вересня 2021 року, для повного з`ясування фактичних обставин, суд з`ясував їх зміст через Єдиний державний реєстр судових рішень. Так, [PERSON] , увізши 25 липня 2019 року на митну територію України автомобіль "Нонда", взяв на себе зобов`язався доставити його до Чернігівської митниці в термін до 03 серпня 2019 року. Кримінальне провадження за його заявою по факту незаконного заволодіння автомобілем громадянином Марченком було розпочате лише 05 вересня 2019 року, тобто через місяць після закінчення строку виконання митного зобов`язання. В силу положень ст.ст.95, 192 МК України позивач зобов`язаний був терміново повідомити найближчий митний орган про існування обставин непереборної сили, якими є злочинні дії третіх осіб, проте, як свідчать матеріали справи, цього не зробив. Про невиконання зобов`язання щодо доставки автомобіля до митниці призначення Волинська митниця Держмитслужби, під контролем якої перебував автомобіль, дізналась лише 26 лютого 2020 року, при цьому не від позивача, а на підставі проведеної перевірки і, вочевидь, від органів досудового розслідування. Справа про порушення митних правил відносно позивача митницею була запроваджена 24 лютого 2021 року лише після отримання 20 січня 2021 року інформації від ГУНП в Чернігівській області про закриття кримінального провадження постановою слідчого від 18 вересня 2020 року. Постанову про притягнення позивача до відповідальності за порушення митних правил митниця прийняла 17 березня 2021 року. Отже, із наведеного вбачається проста та логічна послідовність подій, за яких митниця, маючи в розпорядженні інформацію про закриття кримінального провадження, запровадила відносно позивача справу про порушення митних правил і прийняла у ній рішення. Єдиною прогалиною, яка й стала підставою для скасування прийнятої постанови, стало те, що митниця, володіючи інформацією про закриття кримінального провадження, не перевірила факту скасування накладеного на автомобіль арешту. Разом із цим, позивач як потерпіла і, відповідно, заінтересована у кримінальному провадженні особа мав би знати про закриття 18 вересня 2020 року цього провадження та з цього часу вживати заходів для скасування накладеного на автомобіль арешту, у тому числі у відповідності до положень ст.174 КПК України, з метою виконання взятого на себе зобов`язання. Однак, як встановлено у справі, арешт на автомобіль був скасований за поданою позивачем 09 квітня 2021 року заявою ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 квітня 2021 року, тобто лише через сім місяців від дня закриття кримінального провадження. При цьому кримінальне провадження було закрите за закінченням строків досудового розслідування. Від дня закінчення строку зобов`язання доставки автомобіля до митниці призначення (03 серпня 2019 року) до скасування арешту на автомобіль (14 квітня 2021 року), а це 1 рік 8 місяців, позивач жодного разу не звернувся до митниці і не повідомив про причини невиконання зобов`язання, хоча, як зазначалось вище, зобов`язаний був це зробити в силу митного законодавства. Після того, як позивачу стало відомо про винесення митницею постанови, у липні 2021 року він оскаржив її до суду, а уже 09 вересня 2020 року, тобто фактично через два місяці, постанова митниці була скасована судовим рішенням. При цьому Волинська митниця рішення суду не оскаржувала. Такий проміжок часу обізнаності позивача із наявністю стосовно нього постанови митниці у порівнянні із строком неповідомлення ним митниці про причини невиконання зобов`язання є досить незначним. Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (справа "Станков проти Болгарії", № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року). При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять "розумність" та "справедливість" при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, в рішеннях "Тома проти Люксембургу", "Калок проти Франції" та "Недбала проти Польщі", Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції. Оцінюючи встановлені по справі фактичні обставини, вбачаються підстави для висновку, що внаслідок прийняття митницею постанови позивачу спричинено певні незручності у його житті та душевні хвилювання, оскільки це є природнім психологічним та емоційним процесом для кожної людини при отриманні такого роду рішення органу владних повноважень. Разом із цим, у даному конкретному випадку з урахуванням обсягу наданих доказів та їх характеру, на думку суду, позивач не зазнав такого рівня негативних емоцій, які б призвели до його душевних страждань або іншого передбаченого ч.2 ст.23 ЦК України страждання, тобто заподіяння моральної шкоди, яка б підлягала відшкодуванню у грошовому еквіваленті. Підставами для такого висновку є фактичні обставини щодо ввезення і своєчасного не вивезення транспортного засобу, хронологія і послідовність усіх подій, у яких позивач фактично обрав для себе пасивну поведінку і не вчинив жодних заходів для повідомлення митниці про існування обставин непереборної сили, також досить тривалий час не квапився із вирішенням питання про скасування накладеного на автомобіль арешту, достовірно знаючи про невиконання взятого на себе зобов`язання і можливі у зв`язку із цим наслідки та відповідальність згідно митного законодавства. За таких обставин суд вважає, що сам факт скасування постанови митниці у судовому порядку, тим самим визнання порушеного права позивача, є достатнім для справедливої сатисфакції. Існування ж підстав для грошової компенсації в рахунок відшкодування моральної шкоди належними, допустимими і достатніми доказами позивач не довів, а суд під час розгляду справи не встановив. У частинах 1 та 3 статті 12 ЦПК України вказано, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, враховуючи вище наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову в повному обсязі за недоведеністю заявлених позовних вимог.

Outcome: dismissed