Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-24 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги мотивує тим, що 23 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Остапенком Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис (зареєстрований в реєстрі №217647) про стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» заборгованості за кредитним договором №426ПП/6-В від 04 вересня 2008 року в розмірі 54206,47 гривень. На даний\~час виконавчий\~напис перебуває\~на виконанні\~приватного виконавця\~виконавчого округу\~Волинської області\~Шульженко І.С. Позивач стверджує, що нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис через те, що кредитний договір не був посвідчений у нотаріальному порядку. Грошові вимоги відповідача не є безспірними, документи, що підтверджують безспірність грошової вимоги відсутні. Вважає, що з дня виникнення прав вимоги минуло більше трьох років, а тому виконавчий напис вчинено з порушенням строку позовної давності, а також порушена процедура вчинення виконавчого напису (письмова вимога про сплату боргу позивачу не направлялась). З огляду на це, просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Остапенком Євгеном Михайловичем (зареєстрований в реєстрі №217647) від 23 червня 2021 року про стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» заборгованості за кредитним договором №426ПП/6-В від 04 вересня 2008 року в розмірі 54206,47 гривень. 01 березня 2022 року на адресу суду надійшла заява відповідача про залучення до участі у справі правонаступника. Відповідач зазначає, що на підставі договору №1801/К-1 про відступлення прав вимоги від 18 січня 2022 року відбулось правонаступництво прав та обов`язків ТзОВ «Брайт Інвестмент» ТзОВ «ХОРН ХОФ ІНВЕСТ». Тому має місце заміна відповідача у зобов`язанні, який є предметом даного спору, і є всі підстави для заміни його як відповідача правонаступником. Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 12 січня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 10 березня 2022 року в задоволенні заяви представника відповідача про залучення у справі правонаступника відмовлено; на клопотання позивача до участі в даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «ХОРН ХОФ ІНВЕСТ». Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 05 квітня 2022 року закрито підготовче провадження в даній справі та призначено судовий розгляд. В засідання суду представник позивача не з`явився, у клопотанні просить вказану справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи, відзиву на позов не подав. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, який був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явився, будь-яких клопотань, заяв чи заперечень від нього на адресу суду не надходило. Представник третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «ХОРН ХОФ ІНВЕСТ», який був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явився, будь-які клопотання, заяви чи пояснення від нього на адресу суду не надходили. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до наступного висновку. Матеріалами справи встановлено, що 04 вересня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено кредитний договір №426ПП/6-В, відповідно до п. 1.1 якого Банк надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 15000 гривень Строк повернення коштів 05 вересня 2011 року. Договір укладений в письмовій формі, підписаний сторонами та скріплений печаткою Банку. 18 грудня 2020 року між ТзОВ «ФК ДНІПРОФІНАНСГРУП» та ТзОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» укладено договір про відступлення права вимоги №GL48N718070 blank04 за кредитними договорами, в т. ч. за кредитним договором №426ПП/6-В. 18 січня 2022 року між ТзОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» та ТзОВ «ХОРН ХОФ ІНВЕСТ» укладено договір про відступлення права вимоги №180/К-1, за умовами якого останнє набуло право вимоги за кредитними договорами, в т. ч. за кредитним договором №426ПП/6-В. 23 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Остапенком Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис (зареєстрований в реєстрі №217647) про стягнення з [PERSON] в користь товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» заборгованості за кредитним договором №426ПП/6-В від 04 вересня 2008 року в розмірі 54206,47 гривень. Судом також встановлено, що приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Шульженком Ігорем Сергійовичем на підставі вищевказаного виконавчого напису нотаріуса постановою від 10 грудня 2021 року відкрито виконавче провадження №67848969. Стягувачем у даному виконавчому провадженні вказане ТзОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ». Спір у даній справі виник у зв`язку із оспоренням [PERSON] законності вчиненого за зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» на кредитному договорі виконавчого напису р№217647. Предметом спору є визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Відтак, суд надає оцінку правовідносинам у даній справі щодо правомірності вчинення такого виконавчого напису нотаріусом за вимогою ТзОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ», якого вважає належним відповідачем у даній справі. Клопотань про залучення ТзОВ «ХОРН ХОФ ІНВЕСТ» співвідповідачем чи заміни первісного відповідача позивач суду не подавав. Так, статями 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (далі Порядок №296/5). Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88\~цього Закону визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів даної норми нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу ( підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України\~«Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюється з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (пункт 3.4 глави 16 розділу II Порядку №296/5). При цьому, стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Тобто, нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц (провадження №14-84цс19). При цьому, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. В даному випадку, звертаючись з позовом до суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивачем було визначено, зокрема, що виконавчий напис було вчинено на договорі, який не був посвідчений в нотаріальному порядку, заборгованість, яка була предметом стягнення за ним не була безспірною. Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Як встановлено судом, підставою вчинення приватним нотаріусом Остапенком Є.М. виконавчого напису, як вбачається із змісту виконавчого напису, є, зокрема, пункт 2 Переліку документів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року. Відповідно до пункту 1 Переліку документів нотаріусам подаються нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. В дану постанову постановою Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року були внесені зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, зокрема, доповнено перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року в цій частині. Вказану постанову залишено без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Тобто, на даний час, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Таким чином, кредитний договір №426ПП/6-В від 04 вересня 2008 року, укладений між [PERSON] та ВАТ «КБ «Надра», на момент вчинення виконавчого напису вже не відносився до документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса в розумінні положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», адже на момент звернення до приватного нотаріуса для вчинення виконавчого напису про стягнення відповідної заборгованості з позивача вже не існувало чинних положень, які б передбачали можливість вчинення таких дій на укладеному в простій формі договорі. Встановлені судом обставини свідчать про те, що нотаріусом порушено процедуру вчинення виконавчого напису. Оспорюваний виконавчий напис вчинено за договором, за яким стягнення заборгованості не може провадитись у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, а, відтак, вимоги позову про визнання його таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому, суд враховує волевиявлення боржника щодо відсутності його бажання врегулювати питання заборгованості за кредитним договором в позасудовому порядку в обраний кредитором спосіб (шляхом вчинення виконавчого напису). Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (п. 95 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 р. у справі № 910/10374/17, провадження № 12-5гс21). Враховуючи наявність підстав для задоволення позовної заяви у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» та Переліку документів, суд не вбачає необхідності надавати правову оцінку іншим аргументам позовної заяви. Доказів на спростування обставин, викладених у позовній заяві, відповідач суду не надав, проти позову у встановленому законом порядку не заперечив. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Крім того, у своїй постанові від 13 грудня 2018 року у справі №816/2096/17 Верховний Суд прийшов до висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії. Як встановлено судом, 29 грудня 2021 року між [PERSON] , як клієнтом, та адвокатом Бохонковичем Василем Євгенійовичем було укладено Договір про надання правової допомоги, відповідно до якого останній взяв на себе зобов`язання з надання професійної правничої допомоги у даній справі. 31 грудня 2021 року, на підставі договору про надання правової допомоги, адвокатом виданий ордер на ім`я [PERSON] на надання правничої допомоги. На виконання вищевказаного Договору, представник позивача надав своєму клієнту послуги в загальному розмірі 3750 гривень, які складаються із попереднього опрацювання матеріалів, збирання письмових доказів, підготовки позовної заяви. Розрахунок клієнта за надані послуги проведений повністю, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №1 від 29 грудня 2021 року. З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при її розгляді, суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу є належним чином обґрунтованими та такими, що відповідають принципам розумності та справедливості. При визначенні суми відшкодування суд також виходив з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимога позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 3750 гривень є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до частин 1, 2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених вимог. Враховуючи те, що позов задоволено повністю, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача ТзОВ «Брайт Інвестмент» на користь позивача слід стягнути понесені нею витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved