Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

У жовтні 2020 р. до Іллінецького районного суду Вінницької області звернулась [PERSON] із позовом до ТОВ «Агрофірма «Дар» про розірвання договору оренди землі та визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною. Позов мотивовано тим, що позивач відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом є власником земельної ділянки загальною площею 2,2626 га, яка на підставі відповідного договору оренди від 26.05.2014 р., укладеного між її матір`ю [PERSON] , як попереднім власником - спадкодавцем та відповідачем, перебувала у тимчасовому користуванні останнього. У вересні 2020 р. позивач звернулась до відповідача із пропозицію про розірвання даного договору оренди землі, з огляду на те, що зміст цього договору передбачав, що у разі переходу права власності на земельну ділянку до іншої особи зазначене є підставою для зміни умов або розірвання договору. Крім того, позивач вказав, що дана земельна ділянка стала їй потрібна для особистого обробітку та отримання доходу для забезпечення достатнього життєвого рівня. На зазначену пропозицію позивач отримала письмову відмову, зі змісту якої їй стало відомо, що у 2016 р. між [PERSON] та відповідачем укладена додаткова угода до договору оренди землі від 26.05.2014 р., якою строк дії даного договору погоджений до 10 червня 2031 р. та встановлено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку не є підставою для його розірвання. Позивач стверджує, що жодної додаткової угоди до договору оренди її мати [PERSON] не укладала та не підписувала, волевиявлення та наміру на її укладення не мала, в силу віку та стану здоров`я, а підпис в зазначеній додатковій угоді вчинений іншою особою. У зв`язку із зазначеним позивач просила суд розірвати договір оренди землі від 26.05.2014 р. та визнати недійсною додаткову угоду до договору оренди землі від 04.04.2016 р. Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 15 жовтня 2020 р. відкрито провадження у справі, постановлено проводити її судовий розгляд в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання. 04 листопада 2020 р. до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у змісті якого останній вказує на те, що 26 травня 2014 р. між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма «Дар» укладений договір оренди землі загальною площею 2,2626 га, в подальшому 04 квітня 2016 р. укладено додаткову угоду до даного вказаного договору, якою внесені зміни до первісного договору, продовжено строк його дії до 10 червня 2023 р. пункт 40 викладений у новій редакції, згідно якої перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов та розірвання договору. З урахуванням зазначено, з огляду на те що розірвання договору оренди землі в односторонньому випадку не допускається, якщо інше не передбачене законом або договором, представник відповідача зазначає про відсутність у даному випадку підстав для задоволення позову. Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 15 жовтня 2020 р. відкрите провадження у даній цивільній справі та постановлено проводити її судовий розгляд в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 18 листопада 2020 р. клопотання позивача про витребування доказів задоволено, постановлено витребувати: від Леухівської сільської ради Іллінецького району Вінницької області оригінал заповіту складений 27 березня 2012 р. № 12 покійною [PERSON] [INFO] , жительки с. Леухи Гайсинського району Вінницької області; від приватного нотаріуса Іллінецького районного нотаріального округу Вінницької області Нікітчук Н.А. спадкову справу № 50/2020 р., яка заведена після смерті [PERSON] [INFO] ; від товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Дар» (код ЄДРПОУ 32144040) оригінали відомостей про отримання [PERSON] [INFO] орендної плати за договором оренди землі б/н від 26.05.2014 р. за 2014 - 2019 р.р. (22756, вул. Шевченка 1 А, с. Леухи Іллінецького району Вінницької області); від Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області оригінал відповідної форми із підписом [PERSON] [INFO] про отримання паспорта громадянина України, виданого Іллінецьким РВ УМВС України у Вінницькій області 09.09.1999 р. від Іллінецького відділення УДППЗ «Укрпошта» оригіналів відомостей про отримання за 2016-2019 р.р. пенсії покійною [PERSON] [INFO] , жительки с. Леухи Гайсинського району Вінницької області; 25 листопада 2020 р. до суду від відділення поштового зв`язку м. Іллінці Вінницької області надійшла доповідна начальника даного органу зв`язку від 25.11.2020 р. № 41, якою до відома суду доведено, що оригінали відомостей про отримання пенсії знаходяться у архіві за адресою Вінницька дирекція (21050, м. Вінниця, вул. Соборна, 59). Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 25 листопада 2020 р. постановлено витребувати з архіву Вінницької дирекції АТ «Укрпошта» оригіналів відомостей про отримання за 2016-2019 р.р. пенсії покійною [PERSON] [INFO] , жительки с. Леухи Гайсинського району Вінницької області. 08 грудня 2020 р. до суду від приватного нотаріуса Іллінецького районного нотаріального округу Вінницької області Нікітчук Н.А. разом із супровідним листом від 08.12.2020 р. за № 447/01-16 надійшла належним чином посвідчена копія спадкової справи № 50/2020 р., яка заведена після смерті [PERSON] [INFO] ; 23 грудня 2020 р. до суду від ТОВ «Агрофірма «Дар» (код ЄДРПОУ 32144040) разом із супровідним листом від 21.12.2020 р. надійшли оригінали відомостей про отримання [PERSON] [INFO] орендної плати за договором оренди землі б/н від 26.05.2014 р. за 2014 - 2019 р.р. та копія паспорту останньої. 04 січня 2021 р. до суду від Іллінецького районного сектору Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області разом із супровідним листом від 30.12.2020 р. № 0519-229/0519.1-20 надійшов оригінал форми № 1 із підписом [PERSON] [INFO] про отримання паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Іллінецьким РВ УМВС України у Вінницькій області 09.09.1999 р. 27 січня 2021 р. до суду від Вінницької дирекції АТ «Укрпошта» разом із супровідним листом від 26.01.2021 р. № 14-03-69 надійшли оригінали відомостей про отримання з березня 2018 р. по грудень 2019 р. пенсії покійною [PERSON] [INFO] , жительки с. Леухи Гайсинського району Вінницької області. 04 лютого 2021 р. до суду від старости с. Леухи Дашівської селищної ради Вінницької області разом із супровідним листом від 02.02.2021 р. № 4 надійшов оригінал заповіту складений 27 березня 2012 р. № 12 покійною [PERSON] [INFO] , жительки с. Леухи Гайсинського району Вінницької області. Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 08 лютого 2021 р. клопотання позивача [PERSON] про призначення судової почеркознавчої експертизи задоволено, проведення якої доручено Вінницькому відділенню Київського науково-дослідному інституту судових експертиз, провадження у справі постановлено зупинити на час проведення експертизи. 26 березня 2021 р. до суду надійшло клопотання експерта про надання додаткових матеріалів, яке аргументовано тим, що зміст об`єктів дослідження, а саме: видаткових відомостях та відомостях на виплату пенсій підписи різняться між собою, що викликає сумніви у достовірності виконання підписів саме [PERSON] 07 квітня 2021 р. до суду надійшла заява позивача, в якій вона повідомляє, що спадкодавець [PERSON] в останні роки свого життя тяжко хворіла та у загальній кількості біля двох років перебувала на стаціонарному лікуванні у закладах охорони здоров`я, у зв`язку із чим пенсію отримувала її сестра [PERSON] . Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 08 квітня 2021 р. провадження у справі поновлено, клопотання експерта про надання додаткових матеріалів для проведення судової почеркознавчої експертизи задоволено, постановлено витребувати: від архіву Вінницької дирекції АТ «Укрпошта» оригіналів відомостей про отримання за 2010-2016 р.р. пенсії покійною [PERSON] [INFO] , яка проживала в с. Леухи Іллінецького району Вінницької області та за життя отримувала пенсію у відділенні поштового зв`язку с. Леухи Вінницької дирекції АТ «Укрпошта», за адресою: 22756, вул. Шевченка, 1 с. Леухи Іллінецький район Вінницька область. від Леухівської сільської ради Іллінецького району Вінницької області оригіналу заповіту складеного покійною [PERSON] на ім`я її сина [PERSON] . 15 квітня 2021 р. до суду надійшло клопотання представника позивача адвоката Кулинича О.І. про витребування доказів з метою отримання додаткових експериментальних зразків підпису покійної [PERSON] . Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 15 квітня 2021 р. клопотання представника позивача задоволено, постановлено витребувати: від Леухівської сільської ради Вінницької області реєстрів заповітів, складених 27 березня 2012 р. покійною [PERSON] на ім`я її сина [PERSON] та доньки [PERSON] від Іллінецької державної нотаріальної контори оригіналу заяви [PERSON] про відмову від прийняття спадщини, яка міститься у матеріалах спадкової справи, заведеної після померлого [INFO] [PERSON] . 30 квітня 2021 р. до суду від Вінницької дирекції АТ «Укрпошта» надійшов лист від 27.04.2021 р. № 14-03-486, зі змісту якого вбачається, що з урахуванням змісту Інструкції про виплату та доставку пенсій, соціальних допомог національним оператором поштового зв`язку, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України та Міністерством праці та соціальної політики України від 28.04.2009 р. № 464/156 запитувані судом відомості на виплату [PERSON] [INFO] , жительці с. Леухи Гайсинського району Вінницької області пенсії за період з 2010 р. по 2016 р. надати не має можливості, оскільки термін зберігання даних документів закінчився. 26 травня 2021 р. до суду від Вінницького відділення Київського науково-дослідному інституту судових експертиз надійшло повідомлення про залишення без виконання ухвали Іллінецького районного суду Вінницької області від 08 лютого 2021 р. про призначення судової почеркознавчої експертизи. 07 червня 2021 р. до суду від Леухівської сільської ради Вінницької області разом із супровідним листом надійшли оригінали реєстрів щодо заповітів складених 27 березня 2012 р. покійною [PERSON] на ім`я її сина [PERSON] та доньки [PERSON] . 17 червня 2021 р. до суду від Іллінецької державної нотаріальної контори разом із супровідним листом від 15.06.2021 р. № 320/01016 надійшов оригінал заяви [PERSON] про відмову від прийняття спадщини, яка міститься у матеріалах спадкової справи, заведеної після померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 18 червня 2021 р. провадження у даній цивільній справі поновлено, постановлено призначити підготовче судове засідання на 23 липня 2021 р. о 10:15. 23 липня 2021 р. до суду надійшло клопотання позивача про повторне призначення судової почеркознавчої експертизи, проведення якої останній просить суд доручити Вінницькому відділенню Київського науково-дослідному інституту судових експертиз. Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 23 липня 2021 р. клопотання позивача [PERSON] про призначення судової почеркознавчої експертизи задоволено, проведення якої доручено Вінницькому відділенню Київського науково-дослідному інституту судових експертиз, провадження у справі постановлено зупинити на час проведення експертизи. 24 вересня 2021 р. до суду надійшов висновок експертів за результатами проведеної судово-технічної та почеркознавчої експертизи від 15.09.2021 р. № 4881/4882/21-21, зі змісту якого вбачається, що при порівнянні досліджуваного підпису із зразками підпису [PERSON] не було виявлено суттєвого комплексу як збіжних, так і розбіжних ознак почерку, достатніх не тільки для позитивного або негативного категоричного висновку про тотожність, але навіть для ймовірного. Це зумовлено тим, що надані на дослідження лише два вільних зразки підпису [PERSON] мають велику варіаційність та через відсутність у експерта достовірних зразків підпису [PERSON] зіставлених з досліджуваним підписом за часом його виконання. На підставі викладеного встановити чи виконаний підпис від імені [PERSON] , померлої [INFO] у графі «Орендодавець» у тексті додаткової угоди № 1 від 04.04.2016 р. до договору оренди землі № б/н від 26.05.2014 р. тією особою, від імені якої він зазначений чи іншою особою - не представляється можливим. Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 24 вересня 2021 р. провадження у справі поновлено, постановлено призначити підготовче судове засідання на 07 грудня 2021 р. Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 07 грудня 2021 р. у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів відмовлено, постановлено підготовче провадження закрити та справу призначити до судового розгляду до суті на 22 березня 2022 р. 21 березня 2022 р. до суду від позивача надійшла заява про відкладення призначеного судового засідання, зв`язку із запровадженням по всій території України воєнного стану, у зв`язку із зазначеним судовий розгляд справи відкладений на 31 травня 2022 р. 30 травня 2022 р. до суду від представника позивача надійшла заява про відкладення призначеного судового засідання, зв`язку із негативним станом здоров`я останнього в наслідок проведення офтальмологічної операції. 31 травня 2022 р. до суду від представника відповідача надійшло клопотання про проведення судового засідання без участі останнього, у змісті якого зазначає, що заперечення щодо задоволення позову підтримує повністю та просить ухвалити рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Враховуючи зазначене, а також те, що позивач та його представник неодноразово звертались до суду із заявами про відкладення призначених судових засідань, що об`єктивно впливало на строки розгляду даної справи, суд не вбачає підстав для чергового відкладення судового розгляду та проводить його на підставі доказів наявних у матеріалах справі. Так, судом встановлено, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ВН № 164969 від 03.08.2004 р., виданого на підставі розпорядження Іллінецької районної державної адміністрації від 07.05.2004 р. № 155, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 568 [PERSON] належало право приватної власності на земельну ділянку загальною площею 2,2626 із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства на території Леухівської сільської ради Іллінецького району Вінницької області (том 1., а.с. 19-20). 26 травня 2014 р. [PERSON] та ТОВ «Агрофірма «Дар» уклали договір оренди за № 56 вказаної земельної ділянки, кадастровий номер 0521284300:02:000:0324, загальною площею 2,2626 із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства на території Леухівської сільської ради Іллінецького району Вінницької області, про що Іллінецьким відділом Вінницької філії ДП «Центр ДЗК» у Державному реєстрі земель 10 червня 2014 р. вчинено запис за № 22760558 (том 1, а.с. 10-16). 17 вересня 2016 р. реєстраційною службою Іллінецького районного управління юстиції Вінницької області у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис за № 5947951 про реєстрацію права оренди земельної ділянки кадастровий номер 0521284300:02:000:0324 загальною площею 2,2626 із цільовим призначеннямдля ведення особистого селянського господарства; підстава виникнення речового права - додаткова угода до договору оренди землі, якою визначено, що вказаний договір укладено до 10 червня 2031 р. та перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов та розірвання договору (том 1, а.с. 22, 28). 10 вересня 2020 р. приватним нотаріусом Іллінецького районного нотаріального округу Вінницької області Нікітчук Н.А. на підставі заповіту, посвідченого секретарям виконавчого комітету Леухівської сільської ради Іллінецького району Вінницької області 27 березня 2012 р., зареєстрованого в реєстрі за № 12 видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстровано в реєстрі за № 1051, у відповідності до якого [PERSON] успадкувала та набула у власність земельну ділянку площею 2,2626 га кадастровий номер 0521284300:02:000:0324 (том 1, а.с. 8-9). 16 вересня 2020 р. [PERSON] направила відповідачу пропозицію розірвання договору оренди землі, в якому зазначила про факт набуття нею у порядку спадкування права власності на зазначену земельну ділянку, вказала про наявну можливість самостійно разом із сином обробляти вказану земельну ділянку та із посиланням на зміст пункту 40 договору оренди землі від 26.05.2014 р. запропонувала відповідачу розірвати вказаний договір та скласти відповідний акт прийому-передачі даної земельної ділянки (том 1, а.с. 23). 23 вересня 2020 р. позивачу скерована відповідь ТОВ «Агрофірма «Дар» за № 28, у змісті якої відповідач повідомляє останньому про факт наявності додаткової угоди від 04 квітня 2016 р. до договору оренди землі від 26.05.2014 р. та відсутність у даному випадку підстав для розірвання зазначеного договору. Відповідно до висновку експертів за результатами проведеної судово-технічної та почеркознавчої експертизи від 15.09.2021 р. № 4881/4882/21-21, встановити чи виконаний підпис від імені [PERSON] , померлої [INFO] у графі «Орендодавець» у тексті додаткової угоди № 1 від 04.04.2016 р. до договору оренди землі № б/н від 26.05.2014 р. тією особою, від імені якої він зазначений чи іншою особою - не представляється можливим (том 2, а.с. 34-37). З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність та допустимість кожного письмового доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що непередбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. За приписами статті 1 Закону України «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями частини першої статті 93 ЗК України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Частинами першою-четвертою статті 31 Закону України «Про оренду землі», який є спеціальним законом і має пріоритет перед іншими законами в застосуванні до спірних правовідносин (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства). Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Судом установлено, що спір між сторонами виник у зв`язку з різним розумінням і тлумаченням змісту розділу «Зміна умов договору і припинення його дії» договору оренди землі від 26.05.2014 р. № 56. У пункті 38 договору оренди землі визначено, що дія Договору припиняється шляхом його розірвання за: - взаємною згодою сторін; - рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Згідно з пунктом 39 цього договору розірвання договору оренди землі в односторонньому випадку не допускається. Вказане свідчить, що умовами укладеного між сторонами договору оренди земельної ділянки не передбачено можливості його розірвання в односторонньому порядку за ініціативою орендодавця. При цьому заперечення зі сторони орендаря свідчить, що останній не погоджується на розірвання, тобто відсутня взаємна згода сторін на розірвання договору. Бажання позивача самостійно обробляти земельну ділянку не є окремою підставою, визначеною законом або договором, для розірвання спірного договору оренди землі. Жодних інших окремих підстав як в сукупності, так і окремо, необхідних і достатніх для розірвання договору, позивачем не наведено. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду, викладеним у постановах від 03 березня 2021 р. у справі № 198/631/19 (провадження № 12032св20) та від 11 березня 2021 р. у справі № 198/877/19 (провадження № 61-9624св20), від 19 березня 2021 р. у справі № 198/1022/19 (провадження № 61-13256св20) та від 24 травня 2021 р. у справі № 198/926/19 (провадження № 61-11818св20). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Виходячи з наведеного, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про розірвання договору оренди землі, з огляду на те, що його зміст не містить чіткого визначення можливості розірвання договору в односторонньому порядку та механізму (процедури) такого розірвання. Натомість зі змісту пункту 38 зазначеного договору очевидно, що для його розірвання потрібна згода орендаря (відповідача у справі), яку останній має надати, що виключає можливість розірвання договору в односторонньому порядку. Крім того, пункт 39 договору містить імперативну норму про неможливість розірвання договору в односторонньому порядку. В свою чергу, додаткової угодою від 04 квітня 2016 р. пункт 40 вказаного договору оренди землі викладений у новій редакції, згідно якої перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов та розірвання договору. Згідно з частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. З даного приводу суд звертає увагу на те, що позивачем до матеріалів справи не долучено жодних належних та допустимих письмових доказів того, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов`язання за договором оренди землі від 26.05.2014 р. Змістом частин першої-третьої статті 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З даного приводу суд вважає за необхідне наголосити на тому, що обов`язок доказування і подання доказів відповідно до статті 81 ЦПК України покладається на сторони, суд лише сприяє їм у вчиненні процесуальних дій з метою встановлення обставин справи. У відповідності до частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2019 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, відповідно до умов договору та положень статті 32 Закону України «Про оренду землі» і статті 651 ЦК України відсутні підстави для розірвання договору в судовому порядку. Крім того, сторони не досягли взаємної згоди щодо розірвання договору. Свобода договору не є абсолютною та безмежною, оскільки при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням ЦК України та інших актів цивільного законодавства, враховуючи, що вони не можуть на власний розсуд врегулювати в договорі свої відносини у випадках коли така домовленість суперечить суті відносин між сторонами. З урахуванням зазначеного суд прийшов до висновку про те, що у задоволенні позовної вимоги про розірвання договору оренди землі слід відмовити. В свою чергу, з приводу позовної вимоги про визнання недійсною додаткової угоди до даного договору оренди землі суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно із частиною першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частиною третьої статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно частини першої статті 627 ЦК України та відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). Згідно частини першої статті 14 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі - у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі укладається в письмовій форм і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга статті 15 Закону України «Про оренду землі» ). У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з вимогою про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі від 04.04.2016 р., посилаюсь на те, що зазначену додаткову угоду попередній власник земельної ділянки - її мати [PERSON] , як спадкодавець не підписувала, його умови не погоджувала, тож відповідач безпідставно відмовляє в поверненні використовуваної земельної ділянки позивачу, як спадкоємцю цієї земельної ділянки, посилаючись на умови зазначеної додаткової угоди, підписаної невстановленою особою. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другою, третьою статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим суд констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним. Враховуючи підстави позову наведені позивачем у позовній заяві, а також заперечення відповідача, позивач у цій справі наполягає на поверненні йому земельної ділянки, вважаючи, що ця ділянка знаходиться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав. Зайняття земельної ділянки фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом пред`явлення вимоги про повернення такої ділянки. Аналогічний правовий висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 р. у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19). Таким чином, Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку, висловленого в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 р. у справі № 6-48цс15, який полягав у тому, що договір, укладений без волевиявлення позивача, зокрема підписаний не ним, а іншою особою, може бути визнано недійсним на підставі частини третьої статті 203 та частини першої статті 215 ЦК України. З даного приводу Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 р. у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 р. у справі № 905/1926/16 та від 30 січня 2019 р. у справі № 569/17272/15-ц. Згідно частини п`ятої статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. З урахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку, що у задоволені позовної вимоги про визнання недійсної додаткової угоди до договору оренди землі слід відмовити саме з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд, з урахуванням змісту пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України, з огляду на відмову у задоволені позову, залишає понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору та витрат, пов`язаних із проведенням експертизи за позивачем по справі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed