Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-22 00:00:00

26 квітня 2022 року представник позивача [PERSON] - адвокат Толстих О.Ю., звернувся з позовом до приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (далі - ПрАТ «Суха Балка»), про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві, посилаючись на те, що [PERSON] працював на підприємстві відповідача начальником дільниці №1 шахти ім. Фрунзе. 05.12.2005 року під час виконання трудових обов`язків на підприємстві відповідача з [PERSON] стався нещасний випадок. Згідно акту розслідування нещасного випадку, який стався 05.12.2005 о 11-00 годині із [PERSON] , нещасний випадок вважається пов`язаним з виробництвом та складено акт за формою Н-1. Висновком МСЕК позивачу встановлено 30 % втрати професійної працездатності за наслідками трудового каліцтва та третю групу інвалідності. В подальшому при переогляді позивачу встановлено 60% втрати професійної працездатності у зв`язку із трудовим каліцтвом та третю групу інвалідності з 17.10.2013 безстроково. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, чим йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває постійні фізичні страждання, наслідком якого є порушення нормальних життєвих зв`язків, позбавлення можливості реалізовувати свої звички та бажання, виникнення складнощів у побуті у зв`язку із фізичним станом викликаним виробничою травмою. Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює в 234\~000,00 грн., які просить суд стягнути з відповідача. 27 квітня 2022 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі доказами. Відповідач скористався правом надання суду відзиву на позовну заяву та 17 травня 2022 року надав його до суду. Згідно поданого відзиву, відповідач не погоджується в повній мірі з пред`явленими позовними вимогами вважаючи, що [PERSON] допустив порушення вимог законодавства про охорону праці, не застосовував засоби індивідуального та колективного захисту. Також вказають на те, що надана позивачем не доведено в повній мірі наявність моральних страждань зумовлених настанням нещасного випадку. Окрім цього, на думку відповідача, завлений розмір моральної шкоди не відповідає вимогам розумності та справедливості. Суд, відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до\~ст. 247 ч. 2 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] працював на підприємстві відповідача з 12.09.1994 року по 04.01.2010 року на шахті ПрАТ «Суха Балка», 02.09.2020 року звільнений із скороченням штату згідно п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.18-22). У відповідності до Акту розслідування нещасного випадку, що стався 05.12.2005 року об 11-00 год. з начальником дільниці №1 шахти [PERSON] , згідно п.15 «Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві» випадок раптового погіршення стану здоров`я начальника дільниці №1 шахти імені Фрунзе ВАТ «Суха Балка» [PERSON] вважається пов`язаним з виробництвом і на нього складається акт форми Н-1 (а.с.12-14). Позивач перебував на стаціонарному лікування з 05.12.2005р. по 22.12.2005р. Згідно виписки з історії хвороби №4907, [PERSON] було встановлено діагноз: Післяінфарктний кардиосклероз. Позивач перебував на стаціонарному лікування з 22.12.2005р. по 10.01.2006р. Крім того, згідно виписки з історії хвороби №762, Позивачу було встановлено діагноз: Післяінфарктний кардиосклероз. Позивач перебував на стаціонарному лікування з 20.02.2006р. по 24.04.2006р. Відповідно до довідки МСЕК Серії ДНА-01 №505422 від 25.05.2006 позивачу [PERSON] встановлено 30% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності за трудовим каліцтвом та з наступним переоглядом. ( а.с. 49). За висновками МСЕК від 01.06.2008 довідка серії МСЕ-ДНА-01 №615285 [PERSON] повторно встановлено 3 групу інвалідності, трудове каліцтво, безстроково. Також, згідно виписки з історії хвороби №2179, Позивачу було встановлено діагноз: Гострий повторний (2) Q задньодіафрагмальний, базальний, боковий інфаркт міокарда. Догоспітальний тромболізис металізе (17.05.2013). Післяінфарктний (2005 Q задньобазальний, боковий (на підприємстві) кардиосклероз. Гіпертонічна хвороба III ст. ступінь II, ризик 4. Позивач перебував на стаціонарному лікування з 17.05.2013р. по 31.05.2013р. В подальшому згідно з виписним епікризом №2406/608, [PERSON] встановлено діагноз: Повторний (2) Q задньо-діафрагмальний, базальний, боковий інфаркт міокарда. Догоспітальний тромболізис металізе (17.05.2013). Післяінфарктний (2005 Q задньобазальний, боковий інфаркт міокарда - виробнича травма) кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба III ст. [PERSON] перебував на стаціонарному лікування з 31.05.2013р. по 11.06.2013р. Згідно з виписки з медичної картки №П-2716, [PERSON] встановлено діагноз: Повторний (2) Q задньодіафрагмальний, базальний, боковий інфаркт міокарда (17.05.2013). Догоспітальний тромболізис металізе (17.05.2013). Післяінфарктний (2005г. Q задньобазальний, боковий інфаркт міокарда - виробнича травма) кардиосклероз. Гіпертонічна хвороба III ст. Гіпертензивне серце, 2 ступеня, ризик 4. [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 11.06.2013р. по 17.06.2013р. Згідно з виписки з медичної картки стаціонарного хворого від 15.08.2013, [PERSON] встановлено діагноз: Стабільна стенокардія III ФК. Післяінфарктний (2005, 17.05.2013р.) та дифузний кардиосклероз. Стентування коронарних артерій від 13.08.2013, з приводу стенозуючого коронаросклерозу. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст. Гіпертензивне серце, 2 ступеня, ризик 4 (дуже високий), із збереженою систолічною функцією лівого шлуночка. [PERSON] перебував на стаціонарному лікування з 30.07.2013р. по 15.08.2013р. За висновком МСЕК від 17.10.2013 Серії АБ №0005551 [PERSON] встановлено 60% втрати професійної працездатності з 17.10.2013 та третю групу інвалідності безстроково (а.с.24). Згідно Індивідуальної програми реабілітації інваліда№1359 від 17.10.2013, група інвалідності - ІІІ, причини інвалідності - трудове каліцтво, протипоказана важка фізична праця, довга хода. Реабілітаційний потенціал - середній. Згідно з виписки з медичної картки стаціонарного хворого від 11.06.2021 №1517, [PERSON] встановлено діагноз: Прогресуюча стенокардія. Післяінфарктний (2005р, 2013р. QЗСЛШ) кардіосклероз (захворювання професійне 2006). Стенозуючий коронаросклероз. Фібриляція-тріпотіння передсердь. Електрична кардіоверсія (04.06.2021). Аортосклероз. Гіпертонічна хвороба III ст. Гіпертензивна хвороба, 3 ступеня, ризик 4. З огляду на викладене судом встановлено, що [PERSON] після настання нещасного випадку продовжує постійне лікування, відчуває моральні страждання, які полягають у настанні негативних змін у його житті, окрім неможливості відновлення стану здоров`я, який він мав до нещасного випадку, обумовлене також істотним погіршенням фінансового аспекту життя позивача. [PERSON] вимушений протягом багатьох років підтримувати своє здоров`я за власні кошти, проходити лікування, усі кошти витрачаються на медичну реабілітацію та придбання ліків. Також через хворобу позивач не може належним чином слідкувати за побутом вдома, самостійно виконувати різні дії, які потребують фізичного навантаження у господарстві. Суд, встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки трудове каліцтво отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок трудового каліцтва, пов`язаного з виробництвом, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. У відповідності зі ст.ст.23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок отримання ним професійного захворювання. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач. При цьому, суд констатував у цій справі, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275 000,00 грн. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Доводи відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Отже, з урахуванням того, що позивачу [PERSON] встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 60% та третю групу інвалідності безстроково, що безумовно тягне за собою незворотність змін у буденному житті позивача, негативні зміни в його житті є незворотними, що завдає позивачу душевного болю та страждань, з урахуванням отриманої травми позивачем, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди дещо завищений, а тому визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 190 000,00 грн. без врахування податку з доходу фізичних осіб, що відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи з аналогічними правовідносинами, та є розумним, виваженим і справедливим у його ситуації. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 1900,00 грн.

Outcome: partial