Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом і просить визначити місце проживання дітей: дочки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , проживають з нею, за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка зазначила, що вона та доньки проживають спільно, окремо від відповідача. Договір щодо визначення місця проживання дітей укладено не було і дане питання при розірванні шлюбу не вирішувалось. Необхідність звернення з позовом до суду обумовлена тим, що існує правова невизначеність місця проживання дітей, що порушує її права та законні інтереси як матері, а також дітей на гармонійний розвиток в спокійному та стійкому середовищі. Між позивачем та відповідачем не було спільної згоди у вирішенні даного питання в договірному порядку, а тому воно має бути вирішене судом В судове засідання позивачка не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належно. Подала заяву та просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи, в силу ст. 128 ЦПК України, належно повідомлений, причини неявки не повідомив. У встановлений судом строк відзив на позов не подано. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подав. Подав клопотання, в якому просить слухати справу у його відсутність, а позовні вимоги позивачки визнає та просить задовольнити. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, направив лист, в якому просить суд проводити розгляд справи без участі представника на підставі зібраних доказів. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та, перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено, що між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано 29.08.2009 відділом реєстрації актів цивільного стану Таращанського районного управління юстиції Київської області, актовий запис №66, який було розірвано рішенням Києво-Святошинським судом Київської області від 10.12.2018року. Від даного шлюбу сторони мають двох доньок: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , які проживають разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] . Відповідач просить позовні вимоги задовольнити. Указані обставини встановлено з матеріалів справи, вивчених в судовому засіданні. Відповідно до положень ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки і піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. При винесенні вказаного рішення суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Враховуючи інтереси малолітніх дітей, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, суд прийшов до висновку, що дітей слід залишити проживати з матір`ю, позивачкою по справі. За наведених обставин суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України, оскільки позовні вимоги визнані відповідачем до початку розгляду справи по суті, то позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків суми сплаченого судового збору, у розмірі 404,00 грн. Враховуючи наведене,

Outcome: approved