Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-05 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просив стягнути з Держави Україна через Головне управління Державної казначейської служби у Кіровоградській області за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на його користь 40 000, 00 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. Позов обґрунтовує тим, що 09.08.2020 року поліцейським Управління патрульної поліції у Кіровоградській області [PERSON] по вулиці Бобринецький шлях, було зупинено транспортний засіб електроскутер, яким він керував за підозрою у порушенні п.п. 2.3.в ПДР України, оскільки він пересувався без шолома, на вимогу пред`явити водійське посвідчення відповідної категорії, повідомив що воно йому не потрібне, за що поліцейським [PERSON]. відносно нього було винесено постанову серії НК № 533954, якою притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП.Не погоджуючись із правомірністю винесеної постанови серії НК № 533954 від 09.08.2020 року, він, у встановленому законом порядку, звернувся до керівництва УПП в Кіровоградській області із позовом про визнання протиправною та скасування вказаної постанови, вказавши на такі помилки з боку інспектора, як п.п. 2.3.в ПДР України. УПП в Кіровоградській області скасувало дану постанову та винесло нову НК № 154194 від 10.09.2020 року, в які виправило недоліки на котрі він вказав. Не погоджуючись із правомірністю винесеної постанови серії НК № 154194 від 10.09.2020 року він, у встановленому законом порядку, звернувся до суду. Рішенням Ленінського районного суду м Кіровограда від 17.11.2020 року по справі № 405/5510/20 йому було відмовлено у задоволенні позовних вимог до поліцейського Управління патрульної поліції у Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції [PERSON], Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови серії НК № 154194 від 10.09.2020 року. Вважаючи рішення Ленінського районного суду м Кіровограда від 17.11.2020 року по справі № 405/5510/20 таким, що прийняте внаслідок неповного з`ясування обставин справи, визнання встановленими обставин, які не були належним чином доведеними, він оскаржив вказане судове рішення до суду апеляційної інстанції. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24.02.2021 року було скасовано рішення Ленінського районного суду м Кіровограда від 17.11.2020 року по справі № 405/5510/20, та прийнято нову постанову, якою його позов задоволено та визнано протиправною і скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 154194 від 10.09.2020 року, якою його визнано винним за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн., а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього закрито. Внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності, що відбулося у результаті незаконних дій поліцейського Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції щодо винесення відносно нього постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 154194 від 10.09.2020 року, яка була визнана протиправною та скасована постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24.02.2021 року у справі № 405/5510/20, йому була заподіяна моральна шкода, для відшкодування якої він звернувся із даним позовом до суду. Моральну шкоду обґрунтовує тим, що після зупинки він повідомляв працівникам поліції, що його ТЗ не є механічним транспортним засобам і не потребує водійського посвідчення, під час розмови його перебивали не даючи висловити власну думку, ставились з висока та погрожували, що відбувалось на очах дружини. Крім того, він поспішав на важливу зустріч, та внаслідок незаконних дій співробітників поліції запізнився та поніс матеріальні збитки. Лейтенант поліції [PERSON] повідомив, що його буде доставлено до міськвідділу для встановлення особи, він не розуміє навіщо це в рамках підготовки до розгляду справи, так як встановлення особи не обхідно виключно під час розгляду справи і він сам би пред`явив посвідчення. Потім [PERSON] разом із [PERSON] , таб. № [NUMBER] , не повідомили йому права, не надали можливість скористатись юридичною допомогою, силою примусили сісти в службове авто та доставили до міськвідділу. На місці вже почали складати протокол затримання, копію якого не надали, але він записав серію АЗ № 032405 від 09.08.2020. На той час він перебував на керівній посаді, та момент затримання, а саме коли його тягнули до службового авто бачили його підлеглі та керівництво, що в подальшому відобразилось на ставленні до нього як до злодія і це завдало йому великих страждань, був вимушений оправдуватися, а в майбутньому, змінити місце роботи. Під час спілкування у міськвідділу його таємно фотографували на власний телефон та встановили особу, після цього розпочався розгляд справи, в рамках якого він і показав посвідчення. Крім того, через те, що Управління патрульної поліції у Кіровоградській області, не зважаючи на те, що було повідомлене про оскарження постанови у суді, передало матеріали до виконавчої служби, внаслідок чого він не зміг продати власне авто, в той момент коли дуже були потрібні кошти. Заподіяння моральної шкоди полягало у приниженні честі та гідності перед дружиною, як чоловіка; у порушенні перед роботодавцем ділової репутації, як професійного водія зі стажем майже 20 років, що завжди дотримується Правил дорожнього руху; у порушенні перед підлеглими ділової репутації як керівника; у спричиненні моральних переживань зумовлених страхом бути повторно зупиненим працівниками поліції з тих самих підстав, а також необхідністю доводити спочатку працівнику поліції свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, а потім у судових засіданнях доводити протиправність рішення про притягнення до адміністративної відповідальності; у порушенні нормального способу життя, оскільки він змушений був шукати адвоката, а також підлаштовувати особистий час для зустрічей зі своїм захисником та для відвідування судових засідань, а тому посилаючись на вимоги ст. ст. 16, 23, 1167 ЦК України, просить задовольнити позов. Ухвалою суду від 26.04.2021 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 23.06.2021 року відповідачем - представником Департаменту патрульної поліції подано відзив на позов, в якому визначена позиція відповідача щодо невизнання позову та відмови в його задоволенні. 29.06.2021 року позивачем подано відповідь на відзив. 06.07.2021 року відповідачем - представником Департаменту патрульної поліції подано заперечення на відповідь на відзив. Ухвалою суду від 12.07.2021 року підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до розгляду по суті. 20.12.2021 року від відповідача - Головного управління Державної казначейської служби у Кіровоградській області надійшов відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні позивач позов підтримав, посилаючись на викладені в ньому обставини, просив позов задовольнити. Представник відповідача - Департаменту патрульної поліції в судовому засіданні позов не визнала, надала, крім відзиву на позов додаткові пояснення і посилаючись на викладені в них обставини, просила відмовити його задоволенні. Представник відповідача -Головного управління Державної казначейської служби у Кіровоградській області в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся, причини неявки суду не сповістив, заяв про відкладення розгляду справи не подавав, а тому, з урахуванням думки сторін, розгляд справи проведено у його відсутності. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, допитаних в судовому засіданні свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або осопорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Обгрунтвуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що 09.08.2020 року відносно нього поліцейським Управління патрульної поліції у Кіровоградській області [PERSON] було винесено постанову серії НК № 533954, якою притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП. Не погоджуючись із правомірністю винесеної постанови серії НК № 533954 від 09.08.2020 року, він, у встановленому законом порядку, звернувся до керівництва УПП в Кіровоградській області із позовом про визнання протиправною та скасування вказаної постанови. УПП в Кіровоградській області скасувало дану постанову та винесло нову НК № 154194 від 10.09.2020 року. Не погоджуючись із правомірністю винесеної постанови серії НК № 154194 від 10.09.2020 року позивач, у встановленому законом порядку, звернувся до суду. Рішенням Ленінського районного суду м Кіровограда від 17.11.2020 року по справі № 405/5510/20 позивачу було відмовлено у задоволенні позовних вимог до поліцейського Управління патрульної поліції у Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції [PERSON], Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови серії НК № 154194 від 10.09.2020 року. Вважаючи рішення Ленінського районного суду м Кіровограда від 17.11.2020 року по справі № 405/5510/20 таким, що прийняте внаслідок неповного з`ясування обставин справи, визнання встановленими обставин, які не були належним чином доведеними, позивач оскаржив вказане судове рішення до суду апеляційної інстанції. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24.02.2021 року було скасовано рішення Ленінського районного суду м Кіровограда від 17.11.2020 року по справі № 405/5510/20, та прийнято нову постанову, якою його позов задоволено та визнано протиправною і скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 154194 від 10.09.2020 року, якою його визнано винним за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн., а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача закрито. При цьому, позивач посилається на Закону України «Про Національну поліцію», статті 23, 1174 ЦК України, статтю 56 Конституції України, п.10-1 постанови Пленуму ВерховногоСуду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року, Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішення діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. У випадках заподіяння шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, вона відшкодовується державою лише у випадках зазначених в ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме вчинення незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальною незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правил, частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особам. (ст.ст.1173, 1174 ЦК України). Статтею 56 Конституції України та ст. 1174 ЦК України закріплено принцип відповідальності держави або місцевого самоврядування за шкоду, завдану фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республік Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, яка відшкодовується державою Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Умовою застосування судом цивільно-правової відповідальності за вказаною правовою нормою, яка поширюється на делікті правовідносини, є встановлення факту неправомірності рішення, дії чи бездіяльності службової або посадової особи зазначених органів. Вказані положення кореспондуються п. 10-1 постанови Пленуму ВерховногоСуду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Рішенням Конституційного суду України від 27.10.1999 року № 1-15/99 в справі за конституційним поданням Міністерства внутрішніх справ України щодо офіційного тлумачення положень частини третьої статті 80 Конституції України, судом було зазначено, що притягнення до юридичної відповідальності передує юридичній відповідальності. Юридична відповідальність, у тому числі й кримінальна відповідальність, як і форми притягнення до юридичної відповідальності, визначаються та встановлюються законами. Передумовою притягнення особи до відповідальності за визначене адміністративне правопорушення є здійснення адміністративного провадження та судового розгляду. Тому притягнення до адміністративної відповідальності передує адміністративній відповідальності та має стадійний характер. Поняття «притягнення до адміністративної відповідальності» не тотожне поняттю «адміністративна відповідальність». Особа вважається притягненою до адміністративної відповідальності тільки після постановления судом рішення, яке набрало законної сили та яким особу визнано винною. Вона може бути реалізована тільки через належну правову процедуру, встановлену Кодексом України про адміністративні правопорушення, шляхом встановлення всіх обставин вчинення адміністративного правопорушення та особи, яка його вчинила, та визнання судом такої особи винною та призначенні щодо неї адміністративного покарання на підставі рішення суду, що набрало законної сили. Особа не несе відповідальності до тих пір, доки її не буде визнано судом винною. З матеріалів справи вбачається, що до позивача незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу не здійснювалось. Саме по собі закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди. Умовою застосуванням судом цивільно-правової відповідальності в даному предметі спору, яка поширюється на не договірні зобов`язання, що виникають із правопорушень (деліктні) правовідносини, є встановлення факту неправомірності рішення, дії чи бездіяльності службової або посадової особи зазначених органів. Посилаючись на наявність моральної шкоди, позивач зазначає загальні поняття та не наводить причинно-наслідкового зв`язку, з якого суд міг би зробити висновок, що внаслідок винних дій посадової особи патрульної поліції йому була спричинена моральна шкода. Допитаний в якості свідка сам позивач пояснив, що він рухався на скутері, причиною зупинки був рух без шолома разом з дружино, їх доставили до відділу і свідками події були його колеги. Свідок [PERSON] пояснила, що дійсно вона та чоловік їхали на скутері без шоломів, із розмови з працівником поліції було видно, що працівник поліції хоче виписати штраф, коли чоловіка садили в машину це було смішно та принизливо, чоловік був відсутнім три години і повернувся без настрою, його принизили, йому було соромно, на роботі його «підколювали», в колективі обговорювали подію, це їй говорив чоловік. Чоловік став погано спати, депресія продовжувалась два місці і через це він пішов на іншу роботу, боявся, щоб про це не дізнались. Свідок [PERSON] пояснив, що знає позивача 3 роки, він бачив, як [PERSON] зупинили, садили в машину поліцейські, так як він був без шолома, протягом певного періоду у [PERSON] не було настрою, був похмурий, насмішки були в його бік. Свідок [PERSON] пояснив, що позивач в жовтні 2021 року був його начальником, керівники з роботи були в місті та бачили ситуацію із зупинкою [PERSON] працівниками поліції, сміялись над ним. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження своїх доводів, позивач не надає жодних доказів, які б вказували на те, в чому ж полягає спричинена моральна шкода, а також наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача і вини останнього в її заподіянні. Згідно з Положенням про Департамент патрульної поліції, затверджений наказом Національної поліції України від 06.11.2015 року № 73, у редакції наказу Національної поліції України від 20.02.2020 року № 134, Департамент патрульної поліції не є органом Національної поліції. Відповідно до норм статей 1, 5 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», Закону України «Про Національну поліцію», інспектор взводу № 1 роти № 2 батальйону управління патрульної поліції в Кіровоградській області ДПП лейтенант поліції [PERSON], який склав відносно позивача протокол АЗ № 032405 від 09.08.2020 року про адміністративне затримання для встановлення особи та складання адміністративних матеріалів, а саме постанови серії НК № 533954 від 09.08.2020 року, не є особою, що здійснює оперативно-розшукову діяльність або досудове розслідування. Відповідно до положень статей 19, 20 ЦПК України та статті 19 КАС України вирішення питання щодо правомірності рішень, дій чи бездіяльності службових або посадових осіб органів державної влади віднесено до компетенції адміністративних судів, тобто позивач посилається на протиправні дії правоохоронних органів, проте належних доказів визнання протиправності дій чи бездіяльності не надає. Враховуючи вищевикладене у суду відсутні підстави для задоволення позову [PERSON] . Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок держави.

Outcome: dismissed