Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-16 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дитини. Позов мотивовано тим, що 15.12.2009 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис №3176. У шлюбі у Позивача та Відповідача народилась донька - [PERSON] , [INFO] . В подальшому 18 червня 2012 року в зв`язку із тим, що сімейні відносини між нами фактично не склалися шлюб було розірвано рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці №206/2628 /2012. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати разом із матір`ю [PERSON] , повністю знаходилася на її вихованні та утриманні. Батько спочатку намагався приймати участь у вихованні, однак в подальшому зовсім забув за існування дитини. 06 листопада 2012 року Позивач змінила прізвище на « [PERSON] » в зв`язку із укладенням шлюбу.В новому шлюбі народилася друга дитина. На сьогоднішній день дитина проживає разом із позивачем і перебуває повністю на її утриманні. Позивач дуже любить свою доньку, піклуюся про її зовнішній вигляд, щоб вона була нагодована і доглянута, оточує її теплом, ласкою та любов`ю. Слідкує за моральним та духовним розвитком дитини, задовольняє її матеріальні потреби. За аліментами позивач до суду не зверталася, намагається сама належним чином забезпечити потреби своєї доньки. Не зважаючи на вищевказане, Відповідач не визнає місце проживання доньки разом із позивачем, весь час намагається забрати її до себе. Позивач ніколи не заперечувала з приводу побачень доньки із батьком, однак вважає, що донька на постійній основі має проживати саме разом із позивачем. Просить визначити місце проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] . Ухвалою суду від 24.11.2021 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. В підготовче засідання позивач та її представник не з`явились надали суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримали, просили задовольнити. Відповідач в підготовче засідання не з`явився надав суду нотаріально посвідчену заяву про визнання позову. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, підтримав висновок служби. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони з 15.12.2009року перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 18.06.2012року шлюб між сторонами розірвано. 06.11.2012року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] ». Згідно довідки КК «Хутір Шевченка» № 230/186 від 30.04.2021р. [PERSON] зареєстрвоана та проживає з матір`ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки і піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч. 2, 8, 9, 10 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Згідно із ст. 11 ЗУ «Про охоронну дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У ч.1, 2 ст. 15 даного Закону зазначено, що батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно зі ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВР від 27.02.91, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. У п.1 ст.9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1ст.З Конвенції). Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції «Про захист прав людина і основоположних свобод» передбачено, що кожна, яка законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на вільне пересування та свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно із законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей. Згідно зі ст. 141 СК України мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» сказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради від 29.04.2022року про доцільність визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] . Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність визначити місце постійного проживання [PERSON] , [INFO] , разом з її матір`ю [PERSON] . На підставі викладеного, згідно ст.ст. 155, 157, 160,161 СК України,

Outcome: approved