Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-23 00:00:00

У січні 2022 року [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позову зазначав, що органи досудового розслідування за межами розумного строку не завершили належним чином розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 14 липня 2020 року № 62020100000001418 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.365 КК України. Внаслідок бездіяльності органів досудового розслідування позивачу завдано моральну шкоду, відшкодування якої передбачено статтею 1176 ЦК України. На підставі викладеного [PERSON] просив стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 100 000 грн, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. Ухвалою судді від 18 січня 2022 року відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 26 квітня 2022 року від Територіального управління Державного бюро розслідувань, що розташоване в м. Києві (далі - Територіальне управління ДБР) надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому вказано про те, що у провадженні Територіального управління державного бюро розслідувань перебувало кримінальне провадження від 14 липня 2020 року № 62020100000001418 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.365 КК України. Відповідно до п.10 абз. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження було закрито у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування. В той же час, для відшкодування шкоди, позивач повинен довести наявність усіх складових цивільно-правової відповідальності, які ним надано не було. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив про його замовлення. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Суд установив, що 04 травня 2020 року [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до в.о. директора ДБР Соколова О.В. із заявою про кримінальне правопорушення в порядку ст. 214 КПК України. У вказаній заяві [PERSON] просив внести в порядку та строки передбачені ст. 214 КПК України відомості до ЄРДР по даній заяві та розпочати розслідування фактів, викладених в ній. Витяг з ЄРДР просив направити на електронну адресу заявника. 11 травня 2020 року [PERSON] подав до Шевченківського районного суду м. Києва скаргу в порядку ст. 303 КПК України на бездіяльність уповноваженого слідчого Територіального управління ДБР, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви про кримінальне правопорушення. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 червня 2020 року скаргу [PERSON] задоволено. Зобов`язано уповноважену особу (слідчого) Територіального управління ДБР вести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення, розпочати досудове розслідування за заявою адвоката [PERSON] від 04 травня 2020 року №04/05-20. 14 липня 2020 року внесено відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування № 62020100000001418 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.365 КК України. 05 серпня 2021 року старший слідчий першого слідчого відділу Територіального управління ДБР Василишен Р.В. виніс постанову про закриття кримінального провадження №62020100000001418 у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування. Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно дост. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди: а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду на державу. Звертаючись до суду з позовом представник позивача вказував на те, що внаслідок надмірності тривалості кримінального провадження позивачу завдано моральну шкоду в сумі 100 000 грн. Позивач вважає, що моральна шкода, яка завдана протиправною бездіяльністю органів територіального управління ДБР, підлягає відшкодуванню державою за рахунок Державного бюджету України. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди: а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду на державу. Звертаючись до суду з позовом позивач вказував на те, що внаслідок бездіяльності відповідачів позивачу моральну шкоду в сумі 120000 грн. Позивач вважає, що моральна шкода, яка завдана протиправною бездіяльністю посадових осіб органів досудового слідства, підлягає відшкодуванню державою за рахунок Державного бюджету України. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач має довести факт заподіяння йому відповідачем моральної шкоди, яка за змістом ст. 1167 ЦК України завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, а також відповідно до того, яких саме втрат немайнового характеру він зазнав, обґрунтувати розмір відшкодування моральної шкоди. Недоведеність позивачем зазначених обставин по справі є підставою для відмови у задоволенні позову. Ураховуючи наведене, слід дійти висновку про те, що позивач в особі його представника [PERSON] не довів, що внаслідок бездіяльності слідчого Територіального управління ДБР йому завдано моральну шкоду, а також причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою відповідача. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed