Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-31 00:00:00

В листопаді 2020 року позивачка, [PERSON] , звернувся до суду з вказаним позовом, просила стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахта» Надія», моральної шкоди, заподіяну смертю батька та чоловіка, при виконанні трудових обов`язків на виробництві, в сумі 500 000 грн., без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. В обґрунтування вимог посилається на наступні обставини: 24.09.2005 року між Позивачем та [PERSON] був зареєстрований шлюб у Волицькій сільській раді Сокальського району Львівської області. З часу фактичних шлюбних відносин між Позивачем та [PERSON] народилися двоє дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Основним джерелом доходу для сім*ї була заробітна плата чоловіка, оскільки він працював на ПАТ «Шахта «Надія» - правонаступник ПрАТ «Шахта» Надія» гірником очисного забою 5-го розряду, а позивачка доглядала за неповнолітніми дітьми. 26 серпня 2014 року на підприємстві трапився нещасний випадок, смертельно травмувало позивачки чоловіка [PERSON] . За результатом спеціального розслідування даного нещасного випадку комісією було складено Акт від 26.08.2014 року форми Н-5 та Акт форми Н-1, про нещасний випадок пов`язаний з виробництвом № 12 від 17.09.2017 року, причинами нещасного випадку є основані: смерть [PERSON] наступила при виконанні трудових обов`язків від відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток основи черепа, яка супроводжувалася масивною кровотечею в порожнину носоглотки з наступним вдиханням рідкої крові, що призвело до механічної асфіксії , в наслідок закриття просвіту дихальних шляхів рідкою кров`ю. Внаслідок смерті чоловіка, дружині завдано моральної шкоди, яка полягає у наступному: вона втратив рідну її людину, яка була опорою для неї, малолітні діти залишення без повноцінної батьківської опіки. Смерть батька психологічно відобразилася на малолітніх дітях, які тривалий час перебували в напруженому психічному стані, думка про його смерть не залишає її та дітей до теперішнього часу. Відчуття того, що позивач та неповнолітні діти ніколи не побачить свого чоловіка/батька, постійно пригнічує її та дітей, що негативно позначається на психічному стані. Ухвалою суду прийнято позовну заяву та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] , була дружиною [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про шлюб від 24 вересня 2005 року. Підчас шлюбних відносин в них народилися спільні діти [PERSON] [INFO] , та [PERSON] [INFO] , що стверджується Свідоцтвами про народження. Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Виконавчим комітетом Волицької сільської ради Сокальського району 27 серпня 2014 року, актовий запис № 15, [PERSON] помер у віці 28 років. Позивач загинув підчас виконання своїх трудових обов`язків, внаслідок нещасного випадку 26 серпня 2014 року. Підприємством ПАТ «Шахта» Надія» правонаступник ПрАТ «Шахта» Надія» проведено розслідування обставин, за яких стався нещасний випадок, про що складено акт форми Н-1, про нещасний випадок № 12 від 17 вересня 2014 року. Комісія зі спеціального розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком встановила, що нещасний випадок стався при наступних обставинах: 26 серпня 2014 року в четверту зміну (зміна за 25.08.2014 року початок зміни о 02 год.00 хв. Кінець о 08 год. 00 хв.) в.о. помічника начальника дільниці з видобутку вугілля та проведення підготовчих виробок (далі - ДВВ та ППВ) [PERSON] з шахти по телефону гірничому майстру ДВВ та ППВ [PERSON] , та працівникам дільниці був виданий наряд на виконання наступних робіт: - доставка кріпильних матеріалів в лаву № 173 (прохідники [PERSON] , [PERSON] [PERSON] ); - розробка ніші на сполуці лави № 173 з 173 бортовим штреком (прохідник [PERSON] ); - кріплення сполук лави № 173 з прилеглими штреками 173-й конвеєрний штрек, 173-й бортовий штрек (МГВМ [PERSON] . ГОВ [PERSON] , [PERSON] , прохідник [PERSON] ); - видобуток вугілля з лави № 173 (машиніст гірничих виймальних машин [PERSON] , ГОВ [PERSON] ); - пересування секцій механізованого кріплення МК-98 по мірі перебування комбайна 1К-101У в лаві № 173 (ГОВ [PERSON] ) - Доставка порожніх вагонеток під люк лави № 173, видача завантажених вугіллям вагонеток на ПК -161 південого панельного вентиляційного штреку пл.. П7 (машиніст підземних установок [PERSON] прохідник [PERSON] ) Згідно виданого наряду з усіма працівниками гірничий майстер ДВВ та ППВ [PERSON] провів інструктаж з охорони праці та техніки безпеки за професіями про, що відображено в книзі нарядів ДВВ та ППВ та наряд путівці - на виробництво. Після отримання наряду, гірничий майстер ДВВ та ППВ [PERSON] та працівники дільниці: Ланковий гірник очисного вибою [PERSON] , машиніст гірничих виймальних машин [PERSON] , гірник очисного вибою [PERSON] , прохідники [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] машиніст підземних установок [PERSON] направилися в шахту. Прибувши на дільницю, гірничий майстер ДВВ та ППВ [PERSON] обстежив лаву № 173 та прилеглі до неї виробки (173-й конвеєрний штрек, 173-й бортовий штрек), на предмет перевищення допустимих концентрацій газу метану та відсутності порушень правил безпеки, розставив робітників по робочих місцях згідно виданого наряду. Після чого працівники 4-ї зміни ДВВ та ППВ присупили до виконання робіт згідно виданого наряду, а [PERSON] направився контролювати ведення відкатних робіт по південному панельному вентиляційному штреку пл.. П7н . З початку робочої зміни виконувались наступні роботи: машиніст гірничих виймальних машин [PERSON] , разом ГОВ [PERSON] , [PERSON] , виконували наряд по кріпленню сполуки лави № 173 з 173 конвеєрним штреком. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , виконували роботи по доставці кріпильних лісоматеріалів, [PERSON] та [PERSON] виконували роботи по доставці порожніх вагонеток під люк лави № 173. о 04 год. 50 хв. , підчас проведення робіт по видобутку вугілля з лави № 173 в районі секції механізованого кріплення МК-98 № 20 за вуглевидобувним комбайном 1К101 з покрівлі виробки випала глиба породи на скребковий конвеєр СП-202. Машиніст гірничих виймальних машин (далі МГВМ ) [PERSON] та гірник очисного вибою (далі -ГОВ) [PERSON] припинили роботу та приступили до роздроблення випавшої глиби, для того, щод зняти її з конвеєрної лінії. Цей момент із сторони сполуки лави № 173 з 173 конвеєрним штреком (нижня сполука лави № 173) почувся гуркіт де ланковий ГОВ [PERSON] виконував роботи по пересуванню секцій механізованого кріплення МК-98. Для того , щоб вияснити що сталося, негайно попрямували в сторону нижньої сполуки лави. В районі секції механізованого кріплення МК-98 № 17 і № 18 МГВМ [PERSON] та ГОВ [PERSON] побачили ланкового ГОВ [PERSON] засипаного кусками породи, які випали з міжсекціного простору (висота вивалу складала 1,5 м., по довжині лави 2,5 м.). ГОВ [PERSON] , відразу повідомив по гучномовному зв`язку гірничого майстра та усіх працівників про нещасний випадок, а МГВМ [PERSON] , приступив до розбирання випавшої породи, для того щоб звільнити з під неї потерпілого [PERSON] . Отримавши інформацію про нещасний випадок, гірничий майстер [PERSON] який знаходився на південному панельному вентиляційному штреку пл.. П7н повідомив по телефонному зв`язку підземну медичну сестру [PERSON] та поверхневого диспетчера [PERSON] про те, що сталося, після чого направився в лаву № 173. Розібравши завал МГВМ [PERSON] та ГОВ [PERSON] побачили, що ланковий ГОВ [PERSON] знаходиться без признаків життя, в цей момент на місце події прибули гірничий майстер [PERSON] , прохідники [PERSON] ,, [PERSON] , [PERSON] [PERSON] з ношами. Прибувши на місце події робітники переклали потерпілого на ноші та почали транспортувати по гірничим виробкам до кліткового ствола. В Районні ПК-13 173-го конвеєрного штреку зустріли підземну медсестру [PERSON] яка констатувала смерть [PERSON] , о 06 год. 05 хв. Потерпілого вивезли з шахти і доставили в поверхневий медпункт. Комісія, оглянувши місце нещасного випадку, після проведення опитування свідків, вивчивши проектно-технічну документацію, висновок судово-медичної експертизи, прийшла до висновку, що смерть [PERSON] наступила при падінні на нього породи, при виконанні трудових обов`язків, що причинила смерть особи. У відповідності до ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини - є головним обов`язком держави. Згідно частин 1,3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до ст.264 ЦПК України суд, під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника, або уповноважений ним орган. Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно з ч.3 ст.23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або у інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Рішенням Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст.1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Внаслідок смерті на виробництві [PERSON] , чоловіка позивача, їй завдано моральної шкоди, яка полягає у тому, що вона втратила чоловіка, рідну її людину, якому на день смерті було лише 28 років, що є не відновлюваною втратою. Внаслідок смерті чоловіка вона відчуває нестерпні душевні та психічні страждання, тривалий час перебуває в стані нервового потрясіння, порушенні душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу та психологічному дискомфорті. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Окрім того неповнолітні діти стали без повноцінної батьківської опіки, оскільки втрата батька відобразилася і на психіці малолітніх дітей, які в ранньому віці осиротіли. Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності та справедливості. Таким чином, судом встановлено, що відповідач завдав позивачу моральну шкоду, оскільки в результаті нещасного випадку на виробництві загинув чоловік позивачки та батько двох неповнолітніх дітей, що призвело до хвилювань та моральних страждань. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказування іншими засобами доказування. Факт моральних страждань у зв`язку зі смертю, навряд чи потрібно доводити за допомогою якихось спеціальних засобів доказування. Доведення наявності цих страждань, саме по собі, полягає у засадничих поняттях людяності та розумінні основ людського життя, яке державою Україна визнається найвищою соціальною цінністю. Слід зазначити, що в даному випадку, при наявності всіх об`єктивних умов виписаних в цивільному законі, які є критеріями наявності існування та виникнення обов`язку відшкодування моральної шкоди, підставою виникнення моральної шкоди слугувала подія, яка має незворотний характер - смерть чоловіка/батька. Ця подія є та буде залишатися надалі джерелом душевних страждань, які будуть супроводжувати позивача на протязі всього життя. Тому, саме поняття вичерпного відшкодування моральної шкоди тут навряд чи доречно, оскільки відшкодувати цю шкоду позивачеві не вдається за можливе з огляду на тяжкість втрати та її безповоротність. Мова може йти тільки-но про якусь компенсацію цих моральних страждань. Саме з такої позиції суд виходить при визначенні розміру цієї компенсації. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивачки та необхідності відшкодування відповідачем моральної шкоди завданої їй смертю чоловіка на виробництві. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню в якості компенсації моральної шкоди, суд виходить з наведеного вище. Беруться, крім іншого, до уваги конкретні обставини справи, та як вже було зазначено істотність вимушених змін у подальшому житті позивача та її неповнолітніх дітей, особливо тяжких наслідків, що наступили в силу таких змін у житті позивача. Враховуючи наведену вище аргументацію, приймаючи до відома принципи розумності і справедливості, суд вважає, що належною компенсацією спричиненої [PERSON] моральної шкоди, буде сума у розмірі 350 000 гривень, без утримання податку з доходів фізичних осіб. Ця сума відшкодування є тією мірою матеріальної компенсації, в даному випадку, яка кореспондує глибині та силі страждань, які зазнав та продовжуватиме зазнавати позивач впродовж всього життя. Таким чином, суд задовольняє частково вимоги позивача стосовно розміру суми компенсації моральної шкоди. Відповідно до ст.141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, суд вважає необхідним стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 3500 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial