Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-31 00:00:00

У січні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Липоводолинської районної державної адміністрації Сумської області від 27 листопада 2001 року № 468 в частині виключення її зі списку до державного акту на право колективної власності на землю громадян та визнати за нею право на земельну частку (пай), розміром 3,58 умовних кадастрових гектарів, яка розташована в межах Синівської сільської ради Роменського району Сумської області, право на яку посвідчено сертифікатом на право власності на земельну частку (пай) серії СМ № 0162907, виданого 26 листопада 1996 року. Вимоги мотивує тим, що згідно з протоколом № 1 загального зібрання членів КСП ім. Шевченка від 26 січня 1995 року позивач була прийнята в члени цього КСП, розташованого на території Синівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області. 1 червня 1995 року було прийнято рішення про передачу землі в колективну власність та 30 червня 1995 року виданий державний акт на право колективної власності, до якого додавався список членів господарства, які мають право на земельну частку (пай), в який вона також була включена. На підставі рішення Липоводолинської районної державної адміністрації Сумської області від 29 жовтня 1996 року № 427 їй було видано сертифікат на право власності на земельну частку (пай) серії СМ № 0162907 від 26 листопада 1996 року, яким засвідчено її право на земельну частку (пай), розміром 3,58 умовних кадастрових гектарів, на території Саївської сільської ради Липоводолинського району Сумської області, вартістю 13942 грн. Вказує, що із членів колективного сільськогосподарського підприємства до проведення розпаювання земель і видачі їй сертифікату вона не виключалася. Унаслідок реформування адміністративно-територіального устрою країни у 2020 році територія Саївської сільської ради увійшла до складу Синівської сільської ради, а правонаступником Липоводолинської районної державної адміністрації Сумської області стала Роменська районна державна адміністрація Сумської області. 27 серпня 2021 року [PERSON] звернулася до відповідача з заявою, у якій крім іншого, просила виділити їй в натурі земельну ділянку, відповідно до наявного у неї сертифікату на право власності на земельну частку (пай). Із листа Роменської районної державної адміністрації Сумської області від 24 вересня 2021 року вона дізналася про те, що на підставі клопотання Саївської сільської ради Липоводолинського району Сумської області головою Липоводолинської районної державної адміністрації Сумської області видано розпорядження від 27 листопада 2001 року № 468 згідно з яким її було виключено зі списку до державного акту на право колективної власності на землю громадян, як помилково включену. Позивач зазначає, що вказаними рішеннями її фактично було позбавлено права на земельну частку (пай), проте суб`єкти їх прийняття не довели до її відома їхній зміст. Вказує, що ні рішення сільської ради, ні розпорядження голови районної державної адміністрації не містять відомостей про причини визнання її включення до списку до державного акту на право колективної власності на землю помилковим та не посилаються на інформацію, яка б вказувала на те, що вона не має права колективної власності на земельну частку (пай). Доводить, що розпорядження голови Липоводолинської районної державної адміністрації Сумської області від 27 листопада 2001 року № 468 в частині, що стосується позивача, її незаконно позбавлено права володіти, користуватися, розпоряджатися належною їй земельною часткою (паєм). Від Роменської районної державної адміністрації Сумської області надійшов відзив на позов, у якому відповідач вказує, що факт членства позивача в КСП підтверджено лише протоколом загальних зборів членів колгоспу № 1 від 26 січня 1995 року та її твердженнями, що вона працювала на посаді обліковця машинно-тракторного парку і була включена до списку членів господарства, які мають право на земельну частку (пай). Копії трудової книжки, державного акту на право колективної власності та списку-додатку до нього позивач не надала. Зазначає, що рішеннями Саївської сільської ради Липоводолинського району Сумської області «Про перерозподіл земель резервного фонду» від 26 лютого 2000 року та «Про внесення змін до рішення дванадцятої сесії двадцять третього скликання від 26 лютого 2000 року «Про перерозподіл земель резервного фонду» від 6 червня 2001 року зі списку на одержання земельних сертифікатів було виключено помилково включених 19 осіб, серед яких і [PERSON] , оскільки вони на момент видачі державного акту не були членами КСП, та відновлено право на земельну частку (пай) 8 особам, які були пропущені при паюванні земель КСП. Вважає, що Липоводолинська районна державна адміністрація Сумської області діяла в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, при розгляді справи покладається на розсуд суду. Позивач надала відповідь на відзив, у якому вказує, що відповідач безпідставно стверджує про те, що станом на час видачі державного акту на право колективної власності вона не була членом КСП, та не надає на обґрунтування зазначеного жодних доказів. Зазначає, що відповідач не навів доказів, які б вказували на безпідставність отримання нею сертифікату на право на земельну частку та законність оскаржуваного рішення районної адміністрації. Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 січня 2022 року справу передано за підсудністю до Липоводолинського районного суду Сумської області. Ухвалою Липоводолинського районного суду Сумської області від 21 березня 2022 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалою Липоводолинського районного суду Сумської області від 21 квітня 2022 року до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено Синівську сільську раду Роменського району Сумської області. Ухвалою Липоводолинського районного суду Сумської області від 11 травня 2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Сторони та третя особа у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у своїх заявах позивач позов підтримала, відповідач при вирішенні справи поклався на розсуд суду, усі просили розглянути справу без їхньої присутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до протоколу загального зібрання членів колективному сільськогосподарському підприємству ім. Шевченка від 26 січня 1995 року № 1 [PERSON] була прийнята до членів цього колгоспу (а.с. 4). 30 червня 1995 року колективному сільськогосподарському підприємству ім. Шевченка, розташованому на території Саївської сільської ради Липоводолинського району Сумської області, видано державний акт на право колективної власності на землю, загальною площею сільськогосподарських угідь 2948,1 га, кількість осіб, які мають право на земельну частку (пай) - 824 (а.с. 53). Розпорядженням Липоводолинської районної державної адміністрації Сумської області від 29 жовтня 1996 року № 427 затверджено вартість земельної частки (паю) колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка в сумі 13942, її розмір - 3,58 умовних кадастрових гектара, із вказівкою видати членам цього КСП, яких налічується 824 особи, сертифікати на право на земельну частку (пай) (а.с.51). На підставі рішення Липоводолинської районної державної адміністрації Сумської області від 29 жовтня 1996 року № 427 [PERSON] , як члену сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка Липоводолинського району Сумської області, видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0162907 від 26 листопада 1996 року, яким засвідчено, що їй належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Шевченка, розміром 3,58 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, вартістю 13942 грн. Сертифікат зареєстровано 26 листопада 1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 130 ( а.с. 6). Рішенням Саївської сільської ради дванадцятої сесії двадцять третього скликання від 26 лютого 2000 року затверджено розрахунок-обґрунтування для перерозподілу земель резервного фонду; з метою наближення до населених пунктів земельних масивів для розширення особистих підсобних господарств громадян та створення громадських пасовищ, вилучено з колективної власності і передати до резервного фонду 98,9 га земель; для забезпечення правом на земельну частку новоприйнятих і пропущених при паюванні членів СВК Агрофірми ім. Шевченка, що зазначені у додатку № 3 вирішено передати в колективну власність 217,6 га земель резервного фонду; враховуючи значні зміни в якісному складі розпайованих сільськогосподарських угідь ПСВК агрофірма ім. Шевченка, обумовлених зміною місця розташування земель резервного фонду та необхідністю залучення орендованих орних земель вирішено клопотати перед Липоводолинським районним відділом земельних ресурсів про розробку технічної документації по корегуванню схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) (а.с. 55). Рішенням Саївської сільської ради дев`ятнадцятої сесії двадцять третього скликання «Про внесення змін до рішення дванадцятої сесії двадцять третього скликання від 26 лютого 2000 року «Про перерозподіл земель резервного фонду» від 5 червня 2001 року зі списку на одержання земельних сертифікатів виключено 19 помилково включених громадян, серед яких позивач [PERSON] ; відновлено право на земельну частку (пай) громадянам, які були пропущені при паюванні земель КСП ім. Шевченка (8 громадян) (а.с. 56). На підставі вказаного рішення виконком Саївської сільської ради Липоводолинського району Сумської області звернувся до голови Липоводолинської районної державної адміністрації Сумської області з клопотанням про позбавлення права на одержання земельної частки (паю) 19 осіб, які були помилково включені в додатковий список до державного акту на право колективної власності на землю, згідно з рішенням сільської ради дев`ятнадцятої сесії двадцять третього скликання від 5 червня 2001 року (а.с. 9). Розпорядженням Липоводолинської районної державної адміністрації Сумської області «Про видачу земельних сертифікатів громадянам Саївської сільської ради, пропущеним у списках при паюванні земель» від 27 листопада 2001 року № 468 зі списку до державного акту на право колективної власності на землю громадян виключено 19 осіб, як помилково включених, серед яких позивач [PERSON] ; зазначено про необхідність Саївській сільській раді повернути землі спільної часткової власності помилково включених громадян до земель резервного фонду сільської ради; районному відділу земельних ресурсів внести відповідні зміни до державного акту на право колективної власності на землю (а.с. 10). Із копії листа Роменської районної державної адміністрації Сумської області від 24 вересня 2021 року вбачається, що за інформацією Синівської сільської ради на підставі клопотання Саївської сільської ради головою Липоводолинської районної державної адміністрації Сумської області видано розпорядження від 27 листопада 2001 року № 468, яким [PERSON] виключено зі списку до державного акту на право колективної власності на землю громадян, як помилково включену, а тому виданий їй сертифікат на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0162907 від 26 листопада 1996 року є недійсний, оскільки на підставі зазначеного розпорядження були внесені відповідні зміни до державного акту на право колективної власності на землю (а.с.8). Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 3 ст. 5 ЗК України (1990 року) розпорядження земельними ділянками, що перебувають у колективній власності громадян, здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників. Згідно з ч. 6-8 ст. 6 ЗК України (1990 року) при обчисленні розміру середньої земельної частки, що обчислюється сільською, селищною, міською Радою народних депутатів враховуються сільськогосподарські угіддя (у тому числі рілля), якими користуються підприємства, установи, організації та громадяни у межах території даної Ради, крім тих підприємств, установ і організацій, землі яких не підлягають приватизації. Загальний розмір обчисленої площі поділяється на кількість осіб, які працюють у сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості, а також осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі. До числа осіб, які працюють у сільському господарстві, належать усі працівники колективних сільськогосподарських підприємств, підсобних сільських господарств, селянських (фермерських) господарств, інших сільськогосподарських підприємств, установ і організацій. Частина 1 статті 22 ЗК України (1990 року)вказує, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Відповідно до пункту 1 Указу Президента «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720/95 від 08 серпня 1995 року (далі - Указу Президента № 720/95) паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). У пункті 2 Указу Президента № 720/95 зазначено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Пункт 5 Указу Президента № 720/95 передбачає, що видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України. Рішенням Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009 зазначено, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. У пункті 5 мотивувальної частини цього рішення Конституційного Суду України йдеться про акти органів місцевого самоврядування, а не органів виконавчої влади. Проте, принцип неможливості скасування ненормативних правових актів після їх виконання, не вичерпується застосуванням лише до суб`єктів певного виду, і спрямований на забезпечення гарантій стабільності суспільно-управлінських відносин загалом. Цей принцип повинен за аналогією застосовуватися до всіх суб`єктів владних повноважень. Зазначений правовий висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою у постанові суду від 6 березня 2019 року у справі № 2340/2921/18. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2020 року № 1635-р «Про реорганізацію та утворення районних державних адміністрацій», Порядку здійснення заходів щодо утворення та реорганізації районних державних адміністрацій, а також правонаступництва щодо майна, прав та обов`язків районних державних адміністрацій, що припиняються, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2020 року № 1321, постанови Кабінету Міністрів України «Про реорганізацію та утворення районних державних адміністрацій» від 16 грудня 2020 року № 1635-р, згідно з постановою Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807-IX «Про утворення та ліквідацію районів» у зв`язку з ліквідацією Липоводолинського району Сумської області здійснено реорганізацію Липоводолинської районної державної адміністрації Сумської області шляхом її приєднання до Роменської районної державної адміністрації Сумської області, яка є правонаступником Липоводолинської районної державної адміністрації Сумської області. Із матеріалів справи вбачається, що розпорядження Липоводолинської районної державної адміністрації Сумської області «Про затвердження вартості земельної частки (паю) та її розміру в умовах кадастрових гектарах колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка» від 29 жовтня 1996 року № 427, на підставі якого [PERSON] отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0162907 від 26 листопада 1996 року, є ненормативним актом суб`єкта владних повноважень, яке вичерпало свою дію внаслідок його виконання, що свідчить про відсутність правових підстав для його подальшого фактичного скасування оскаржуваним рішенням. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про протиправність рішення Липоводолинської районної державної адміністрації Сумської області «Про видачу земельних сертифікатів громадянам Саївської сільської ради, пропущеним у списках при паюванні земель» від 27 листопада 2001 року № 468 у частині виключення [PERSON] зі списку до державного акту на право колективної власності на землю громадян, як помилково включеної, оскільки таке рішення відповідає ознакам свавільного рішення. Згідно з принципом «належного урядування», ризик будь-якої помилки державного органу (у разі її існування) має покладатися на саму державу і такі помилки, за загальним правилом, не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Крім того, матеріали справи містять належні та допустимі докази того, що позивач на цілком законних підставах узяла участь у паюванні земель колективної власності, будучи на той час членом колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка. Таким чином, позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування розпорядження голови Липоводолинської районної державної адміністрації Сумської області від 27 листопада 2001 року № 468 в частині виключення [PERSON] зі списку до державного акту на право колективної власності на землю громадян підлягають задоволенню. Щодо визнання за позивачем права на земельну частку (пай), право на яку посвідчено відповідним сертифікатом, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками. Згідно з ч. 1 ст. 2 цього Закону основним документом, який посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Відповідно до пункту 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Таким чином, скасувавши рішення державного органу, яке ставило під сумнів легітимність правовстановлюючого документу - сертифікату на право на земельну частку (пай), позивач вправі у подальшому реалізувати своє право на земельну ділянку у порядку, передбаченому земельним законодавством. Ураховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги щодо визнання за позивачем права на земельну частку (пай), розміром 3,58 умовних кадастрових гектарів, оскільки вказаний сертифікат є дійсним до виділення земельної частки (паю) у натурі (на місцевості) земельної ділянки та видачі їй державного акту на право власності на землю. Судові витрати підлягають розподілу у передбаченому ст. 141 ЦПК України порядку, пропорційно до задоволених вимог. Враховуючи, що позивачем заявлено дві позовні вимоги, за які передбачено сплату судового збору в розмірі по 992 грн. 40 коп. за кожну, одна з яких задоволена, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп.

Outcome: partial