Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що він народився [INFO] в с. Райгород колишнього Немирівського району, де його батьки на той час проживали. У позивача була двоюрідна тітка - [PERSON] , 1913 року народження, яка померла ще [INFO] у віці 89 років в с. Ометинці Немирівського району, де вона була і зареєстрована та постійно проживала. Перед смертю, 19 січня 2002 року покійна тітка залишила заповітне розпорядження, відповідно до змісту якого все своє майно вона заповіла - [PERSON] . В цей же день даний заповіт було посвідчено у Ометинецькій сільській раді Немирівського району. Таке рішення було зумовлене тим, що на день її смерті позивач єдиний був для неї близькою людиною, доглядав її і фактично проживав разом з нею. Після смерті тітки відкрилась спадщина, яка складається, зокрема, із земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, яка розміщена на території колишньої Ометинецької сільської ради Немирівського району. Позивач, як єдиний спадкоємець згідно заповіту покійної, повністю прийняв спадщину після смерті своєї тітки, вступивши в управління спадковим майном, так як отримав у розпорядження правовстановлюючі документи на спадкове майно (Сертифікат на право на земельну частку (пай), а також проживав разом з покійною в одному житловому будинку на день її смерті. Державний нотаріус, оглянувши предоставлені позивачем документи, було виявлено у тексті заповіту покійної [PERSON] описку у написанні її імені, а саме - зазначено « [PERSON] », замість « [PERSON] ». В зв`язку із цим фактом, позивачу було рекомендовано звернутись до суду із даним позовом. Таким чином, інакше аніж судовим рішенням вирішити питання щодо успадкування немає можливості, тому позивач змушений звертатись до суду із даним позовом. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій вимоги позовної заяви підтримав, просив їх задовольнити, розглянути справу без його участі. Представник відповідача Райгородської сільської ради в судове засідання не з`явився, суду надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає та не заперечує, щодо їх задоволення. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За вказаних обставин, суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач народився [INFO] в с. Райгород колишнього Немирівського району, де його батьки на той час проживали. У позивача була двоюрідна тітка - [PERSON] , 1913 року народження, яка померла ще [INFO] у віці 89 років в с. Ометинці Немирівського району, де вона була і зареєстрована та постійно проживала. Перед смертю, 19 січня 2002 року покійна тітка залишила заповітне розпорядження, відповідно до змісту якого все своє майно вона заповіла - [PERSON] . В цей же день даний заповіт було посвідчено у Ометинецькій сільській раді Немирівського району. Таке рішення було зумовлене тим, що на день її смерті позивач єдиний був для неї близькою людиною, доглядав її і фактично проживав разом з нею. Після смерті тітки відкрилась спадщина, яка складається, зокрема, із земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, яка розміщена на території колишньої Ометинецької сільської ради Немирівського району. Позивач, як єдиний спадкоємець згідно заповіту покійної, повністю прийняв спадщину після смерті своєї тітки, вступивши в управління спадковим майном, так як отримав у розпорядження правовстановлюючі документи на спадкове майно (Сертифікат на право на земельну частку (пай), а також проживав разом з покійною в одному житловому будинку на день її смерті. Державний нотаріус, оглянувши предоставлені позивачем документи, було виявлено у тексті заповіту покійної [PERSON] описку у написанні її імені, а саме - зазначено « [PERSON] », замість « [PERSON] ». В зв`язку із цим фактом, позивачу було рекомендовано звернутись до суду із даним позовом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування", судам роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимогст.1223ЦК Україниправо на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Згідно припису ч. 3 ст. 1268 ЦК України, - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» спадкоємець який позбавлений умов для одержання свідоцтва про право на спадщину у нотаріуса, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах незаборонених законом. Згідно п.3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Таким чином суд, врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, з метою захисту прав спадкоємця на спадщину після померлої, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, оскільки позивач підтримує їх, відповідач не заперечує щодо задоволення позовних вимог, задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України, не порушує прав, свобод та інтересів третіх осіб. На підставі 1216-1218, 1220-1223, 1233, 1235, 1261, 1268-1270 ЦК України та

Outcome: approved