Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-24 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] в інтересах своїх дітей, в якому просить визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням: будинком за адресою [ADDRESS] . Мотивує позов тим, що з 2008 року по 2018 рік проживала в цивільному шлюбі відповідачем. Від спільного життя у них є двоє малолітніх дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Припинили спільне проживання та у відповідача з`явилась інша сім`я. Для того, щоб діти були забезпечені житлом і щоб відповідач не сплачував аліменти на їх утримання, 17 січня 2020 року він подарував дітям житловий будинок по [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,1558 га, яка знаходиться за тією ж адресою, що підтверджується договором дарування житлового будинку з господарськими будівлями та договором дарування земельної ділянки, які посвідчені 17.01.2020 приватним нотаріусом Дубенського районного нотаріального округу Меткою І.А. Відповідно до актів про не проживання [PERSON] не проживає у будинку з 08 листопада 2018 року. Відповідач з дітьми контакт не підтримує, не цікавиться їхнім життям, кошти на їх утримання не передає, у зв`язку з чим невідомо де він проживає зі своєю сім`єю на сьогоднішній день, але за місцем реєстрації не проживає, обов`язків по утриманню та проведенню ремонту у будинку не виконує, участі в сплаті комунальних послуг, послуг з утримання будинку не приймає. Між дітьми [PERSON] та [PERSON] та відповідачем немає будь-яких домовленостей щодо збереження за ним права на користування житлом у разі його відсутності. Реєстрація відповідача у будинку перешкоджає [PERSON] та [PERSON] в реалізації їх соціальних і майнових прав, обмежує їх в праві вільно розпоряджатись належним їм будинком, збільшує розмір комунальних витрат. Відповідач добровільно знятися з реєстрації місця проживання не бажає. У зв`язку з цим звернення до суду із вказаним позовом шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є єдиною можливістю захистити права та інтереси малолітніх дітей. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії в справі. В судовому засіданні представник позивачка адвокат Рідченко М.В. позовні вимоги підтримала, дала пояснення згідно поданого прозову. Зауважила, що відповідач у будинку не з`являється не платить комунальні послуги, а її довірителька не може оформити субсидію, несе комунальні витрати. При оформленні договору дарування, [PERSON] просила його одразу знятись з реєстарції в житлі, однак він повідомив, що не має на це часу, що це не його проблеми і щоб вирішувала усе сама. Просить позов задовольнити. Відповідач повідомлялася належним чином судом про час і місце розгляду справи шляхом направлення поштової кореспонденції за місцем реєстрації (а.с.43-64), та шляхом розміщення оголошення про виклик на сайті судової влади (а.с.34, 40). Проте в судові засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзиву не подав. Допитана, як свідок, сусідка [PERSON] в судовому засідання показала, що з [PERSON] та його батьками далекі родичі. [PERSON] привіз [PERSON] в с.Берег. Разом жили та працювали, [PERSON] дуже роботяща і дбає про дітей. Потім він став їздити в Польщу та одного разу не повернувся. Його вже не бачила 3-4 роки. [PERSON] сама глядить дітей, їй дуже важко фінансово, але субсидію не дають, бо [PERSON] прописаний в будинку. Дуже шкода [PERSON] , акти відповідають дійсності. [PERSON] як поїхав, то додому не вернувся, знайшов іншу жінку і перебрався до неї жити. Суд розглядає справу за відсутності відповідача згідно п.1 ч.3 та ч.1 ст. 223 ЦПК України та проводить заочний розгляд справи в порядку ст.280-282 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с.6, 7). Згідно довідки про склад сім`ї №661 від 06.12.2021 вказано, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані: - заявниця [PERSON] , [INFO] ; - співмешканець [PERSON] , [INFO] (зареєстрований, але не проживає); - донька [PERSON] , [INFO] ; - дочка [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Відповідно до актів про не проживання від 09.12.2019, 20.12.2020, 06.12.2021, встановлено, що [PERSON] не проживає за адресою [ADDRESS] з 08 листопада 2018 року (а.с.9-11). Це ж письмово підтверджує свідок [PERSON] (а.с. 65-66), а також допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] 17 січня 2020 року [PERSON] подарував [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , житловий будинок по [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,1558 га, яка знаходиться за тією ж адресою, що підтверджується договором дарування житлового будинку з господарськими будівлями та договором дарування земельної ділянки, які посвідчені 17.01.2020 приватним нотаріусом Дубенського районного нотаріального округу Меткою І.А. та Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.12-13, 14, 15,16-17). IV. Норми права, які застосував суд. У частині першій статті 317 ЦК України зазначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина перша статті 319 ЦК України). Згідно зі ст.41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Конституційний принцип непорушності права власності означає неможливість втручання інших осіб у здійснення власником своїх повноважень, неможливість прояву свавілля відносно власника та відносно його прав, недопустимість будь-яких порушень його влади над своїм майном, а також недопустимість дій інших осіб всупереч інтересам власника та його волі. Непорушність права власності задекларована також ст.321 ЦК України. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст.16 ЦК України). За ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною першою статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст.71 ЖК України право на житло за відсутнім громадянином зберігається протягом 6 місяців з часу вибуття. За ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням). V. Мотивована оцінка і висновки суду. Дослідивши докази, суд робить висновок, що факт не проживання відповідача за адресою: [ADDRESS] з 08 листопада 2018 року підтверджується сукупністю письмових доказів. Відповідач по справі не проживає у житлі позивачів більше року, не бере участі у витратах по утриманню будинку та оплаті комунальних послуг, що в свою чергу свідчить про втрату інтересу до даного житлового приміщення і є юридичними фактами, які є підставою для визнання його таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням. Отже, позивачка, яка діє в інтересах дітей, не може вільно реалізовувати права на розпорядження та користування майном. Одночасно зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, тому це єдиний спосіб захисту. Враховуючи усе вищевикладене, суд задовольняє позов.

Outcome: approved