Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-07 00:00:00

У грудні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Житло-Сервіс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги. В обґрунтування позову позивач зазначає, що на підставі акту приймання-передачі житлового будинку від 01.03.2010 ТОВ «Житло-Сервіс» прийняло на обслуговування житловий будинок за адресою: буд. [ADDRESS] . Позивач надавав послуги з утримання будинку, прибудинкової території та споруд, а також послуг з централізованого опалення у вищевказаному житловому будинку. Відповідач є власником квартири [ADDRESS] згідно із договором дарування квартири від 16.12.2004, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Назарчук Н.В., зареєстрований Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в реєстровій книзі № 398-129 за реєстровим номером № 44067 від 27.12.2004. 17.12.2004 між ТОВ «Житло-Сервіс» та [PERSON] укладено договір на участь у витратах з утримання жилого будинку та прибудинкової території № 137-Щ, за умовами якого позивач забезпечує обслуговування та ремонт житлового будинку, а також прибудинкової території, а відповідач приймає участь своїми коштами у витратах на виконання вказаних робіт, а також виконує оплату комунальних послуг за квартиру [ADDRESS] . Згідно з п. 2.2.1 цього договору, на позивача покладено обов`язок у термін до 10 числа наступного місяця сплачувати позивачу вартість витрат на утримання, обслуговування та ремонт житлового будинку та прибудинкової території, комунальні платежі. Позивач виконував належним чином свої обов`язки за вказаним договором, однак, відповідач свої обов`язки за цим договором не виконав та не здійснив у повному обсязі оплату за спожиті житлово-комунальні послуги, а саме: за послуги з утримання житлового будинку та прибудинкової території - в розмірі 47 167, 48 за період з листопада 2016 року по листопад 2021 року. Позивач направляв відповідачу претензію з проханням сплатити вказану заборгованість, проте, відповідач не виконав зобов`язання щодо оплати за спожиті житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим заборгованість відповідача станом на час пред`явлення позову позивачем становить 47 165 грн. 48 коп. Посилаючись на вказані обставини, позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.01.2022 відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у цивільній справі за позовом ТОВ «Житло-Сервіс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. На виконання вимог ст. 187 ЦПК України суд витребовував інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача, однак з отриманої на запит суду відповіді компетентного державного органу не вбачається за можливе встановити місце перебування відповідача. Позивач у судове засідання не з`явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача подала до суду заяву, у якій просила розгляд справи здійснювати без участі позивача. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про розгляд справи шляхом надсилання рекомендованої кореспонденції, до суду повернулися поштові конверти з рекомендованим повідомленням без вручення відповідачу з відміткою «за закінченням терміну зберігання». В розумінні ч. 1 ст. 131 ЦПК України судова повістка вважається доставленою. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження та ухвалити заочне рішення відповідно до статті 280 ЦПК України, оскільки, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подав.При цьому, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] згідно зі договором дарування квартири від 16.12.2004, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Назарчук Н.В., зареєстрований Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в реєстровій книзі № 398-129 за реєстровим номером № 44067 від 27.12.2004. На підставі акту приймання-передачі житлових будинків від 01.03.2010 ТОВ «Житло-Сервіс» прийняло на баланс і експлуатаційно-технічне обслуговування житлові будинки з інженерно-технічними системами та мережами, у тому числі будинок за адресою: буд. [ADDRESS] . 17.12.2004 між ТОВ «Житло-Сервіс» та [PERSON] укладено договір на участь у витратах з утримання жилого будинку та прибудинкової території № 137-Щ, за умовами якого позивач забезпечує обслуговування та ремонт вищевказаного житлового будинку, а також прибудинкової території, а відповідач приймає участь своїми коштами у витратах на виконання вказаних робіт, а також виконує оплату комунальних послуг за квартиру [ADDRESS] . Згідно п. 2.2.1 цього договору, на позивача покладено обов`язок у термін до 10 числа наступного місяця сплачувати позивачу вартість витрат на утримання, обслуговування та ремонт житлового будинку та прибудинкової території, комунальні платежі. Згідно з розрахунками заборгованості, доданими позивачем до позовної заяви, заборгованість за послуги з утримання житлового будинку та прибудинкової території відповідача перед позивачем становить 47 167 грн. 40 коп. за період з листопада 2016 року по листопад 2021 року. За положеннями ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII врегульовані права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, якими є власник, споживач, виконавець та виробник, серед яких обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості, згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладання із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за недотримання умов його виконання, згідно з типовим договором. Як визначено у п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил (ст. 1 цього Закону). Пунктом 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року № 2189-VIII визначено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 цього Закону передбачено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ст.179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 7 Правил користування приміщеннями жилих будинків і гуртожитків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний, зокрема, оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил; використовувати приміщення житлового будинку і гуртожитку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання. Пунктом 10 ч. 1 ст.7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що співвласники багатоквартирного будинку зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Отже, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року у справі № 6-2951цс15. У місті Києві тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлювалися, зокрема, розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 08.04.2016 № 206, згідно з яким нарахування відповідачу за послуги з утримання будинку та прибудинкової території проводилось позивачем за тарифом 5,81 грн. за 1 кв. м. для будинку по [ADDRESS] . За змістом ст.ст. 319, 322 ЦК України, власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, ця стаття встановлює презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, в тому числі, з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, незалежно від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому прав володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку з утримання належного йому на праві власності майна може створювати небезпеку для третіх осіб. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тобто, належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є здійснення оплати за надані йому послуги, у розмірі та у валюті, визначеними договором. За змістом ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За приписами ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Як встановлено, відповідач не сплачує в установленому законом порядку грошові кошти за спожиті житлово-комунальні послуги, внаслідок чого, згідно з розрахунками заборгованості долученими позивачем до позовної заяви, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем за послуги з утримання житлового будинку та прибудинкової території в розмірі 47165,40 грн. за період з листопада 2016 по травень 2020. На час розгляду справи судом відповідач не надав даних, що свідчать про сплату заборгованості у добровільному порядку, а надані позивачем розрахунки заборгованості відповідачем не оспорюються. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач довів наявність зобов`язань відповідача по оплаті наданих позивачем комунальних послуг згідно умов договору та за встановленими тарифами. Відповідачем, всупереч положенню ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів своєчасної та у повному обсязі сплати наданих житлово-комунальних послуг та відсутності заборгованості перед позивачем по оплаті цих послуг. Розмір суми заборгованості, наданий позивачем, відповідачем у встановленому законом порядку не спростований. Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в сумі 47165,40 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем понесені в якості судових витрат витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 270,00 грн. за подання позову до суду, що підтверджується платіжним дорученням № 5393 від 07.12.2021. Оскільки, суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 2 270,00 грн. у відшкодування судових витрат.

Outcome: approved