Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом та просить постановити рішення, яким визнати за нею право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , як за спадкоємцем за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що вона є спадкоємцем за законом після батька, спадщину вона прийняла шляхом подання заяви про прийняття спадщини в нотаріальну контору. Заповітів батько не залишав. Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме вищезазначений житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , який станом на 14.04.1991 року відносився до колгоспного двору, та його членами були батько позивачки, [PERSON] , та його батьки, тобто дід і бабуся позивачки, [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, їм всім належало по 1/3 частині цього будинку. Після смерті діда, його 1/3 частина будинку перейшла до його дружини та сина, тобто бабусі та батька позивачки. Після смерті бабусі її вже Ѕ частину успадкував її син, тобто батько позивачки [PERSON] , померлий [INFO] . А вже після його смерті прийняла спадщину вона, позивачка [PERSON] , оскільки вона є єдиним спадкоємцем після батька. Вона звернулась до нотаріуса з метою оформлення свої спадкових прав, однак їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадковий будинок. Зазначене стало приводом для звернення до суду. Ухвалою від 28.12.2021 року було відкрито провадження по справі. 18 січня 2022 року позивач надала заяву про долучення позовної заяви в уточненій редакції, яке прийнято судом до розгляду. Ухвалою від 18.01.2022 року підготовче засідання було відкладено та зобов`язано приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. надати копії спадкових справ щодо майна померлих, на виконання якої нотаріус листом від 28.01.2022 року відповіла, що витребувані спадкові справи нею не заводились. 16 березня 2022 року позивачем надано клопотання про долучення доказів та витребування спадкових справ у приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Ажинтарева В.В. На виконання вимог ухвали суду від 16.03.2022 року приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Ажинтаревим В.В. 22.03.2022 року надано на адресу суду копії спадкових справ щодо майна [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою від 14.04.2022 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду на 16.05.2022 року. Позивач в судове засідання не прибула, про час та місце проведення підготовчого розгляду повідомлена належним чином, надала заяву про слухання справи за її відсутності (а.с.33). Представник відповідача Городненської сільської ради Болградського району Одеської області до суду не прибув, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. Позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив розглянути справу без участі представника, про що надав відповідну заяву (а.с.42). Оскільки сторонами по справі було подано заяви про розгляд справи за їх відсутності, судом у відповідності до ч.3 ст.211 ЦПК України було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні за відсутності сторін по справі на підставі наявних документів в матеріалах справи. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Судом встановлено, що станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за адресою: [ADDRESS] , на праві власності належав колгоспному двору, до складу якого входили: голова - [PERSON] , померлий [INFO] , його дружина - [PERSON] , померла [INFO] та їх син - [PERSON] , померлий [INFO] , що підтверджується довідкою Городненської сільської ради Болградського району Одеської області від 10.12.2021 року за №1923 (а.с.11). Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.120 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР). Положеннями пп.«а» п. 6 вищезазначеної постанови визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні. В силу зазначених вимог, усі вже померлі члени колгоспного двору фактично були власниками 1/3 частини кожний зазначеного домоволодіння. Відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, із подальшими змінами і доповненнями. Державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703. Станом на дату звернення до суду державна реєстрація права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за адресою: [ADDRESS] не проведена, оскільки відсутні правоустановчі документи. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Городненською сільською радою Болградського району Одеської області на підставі актового запису № 76 (а.с.10). Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входила 1/3 частка житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому розташованого за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями за законом першої черги є дружина [PERSON] та син [PERSON] . На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] в спадковому домоволодінні проживали і були зареєстровані: дружина [PERSON] та син [PERSON] , що підтверджується довідкою Городненської сільської ради Болградського району Одеської області № 985 від 16.07.2021 року (а.с.67). Згідно довідки Городненської сільської ради Болградського району Одеської області № 986 від 16.07.2021 року, [PERSON] , [INFO] , постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 1918 року по день смерті [INFO] (а.с.68). Статтею 12 Закону України «Про власність» однією з підстав виникнення права власності є спадкування. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно зі ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 року) прийнята спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст. 549 ЦК в редакції 1963 року). Таким чином, дружина та син, як спадкоємці за законом першої черги, шляхом спільного проживання та реєстрації з померлим своєчасно прийняли спадщину після його смерті та набули право власності на спадкове майно. [INFO] помела [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим н а підставі актового запису про смерть №24 від 12.05.2009 року, складеним Березинською селищною радою Тарутинського району Одеської області (а.с.9). Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина, до складу якої входить 1/3 частина житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яка належала їй як члену колгоспного двору, та 1/6 частина будинку, яку вона успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] . Згідно довідок Городненської сільської ради Болградського району Одеської області № 987,988 від 16.07.2021 року, на час смерті спадкодавця [PERSON] , померлої [INFO] , в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , разом з нею був зареєстрований та проживал її син [PERSON] (а.с.66,69). Таким чином, син, як спадкоємець за законом першої черги, шляхом спільного проживання та реєстрації з матір`ю своєчасно прийняв спадщину після її смерті. На підставі, що передбачена законом, тобто в порядку спадкування, він набув право на це майно, а саме на Ѕ (1/3+1/6) частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями при ньому, що розташований за адресою: [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим на підставі актового запису про смерть №514 від 16.04.2021 року, складеним Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с.8). Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина, до складу якої входить 1/3 частина житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яка належала йому як члену колгоспного двору, 1/6 частина будинку, яку він успадкував після смерті свого батька [PERSON] та 1/2 частина будинку, які він успадкував після смерті своєї матері [PERSON] . З досліджених матеріалів спадкової справи № 112/2021, заведеної приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Ажинтаревим В.В. щодо майна [PERSON] , померлого [INFO] , слідує, що з заявою про прийняття спадщини після його смерті звернулася 18.08.2021 року його донька, позивачка [PERSON] (а.с.83-104). Разом з цим, нотаріус відмовив позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , а саме на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на домоволодіння на ім`я спадкодавця, що підтверджується постановою від 06.12.2021 року (а.с.103). У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст.1221 ч.1 ЦК України). Статтею 1223 ЦК України врегульовано, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] , та прийняла спадщину, в тому числі житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 22 вересня 2021 року по справі № 227/3750/19. Крім того, представником відповідача позовні вимоги позивача визнано у повному обсязі. Відповідно до ст. 206 ЦПК України Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ч. 1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд під час розгляду справи безпосередньо дослідив докази у справі. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення, що встановлено ст. 229 ЦПК України. Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України. При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачами відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності. Підсумовуючи усе вище викладене, суд вважає позовні вимоги позивачів цілком обґрунтованими, та приходить до висновку про їх задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved