Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-07 00:00:00

Позивач ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» звернулося до суду із позовною заявою, де просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» завдану матеріальну шкоду в сумі 25418 грн. 16 коп. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270 грн. В обґрунтування позову ПрАТ «СК «Вусо» зазначило, що між позивачем та [PERSON] 11.11.2019 укладено договір добровільного страхування транспортного засобу. 22.01.2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода, винуватим у спричинені якої визнано відповідача [PERSON] , а потерпілим від правопорушення є [PERSON] . На виконання договору добровільного страхування позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 55151,20 грн., а тому ПрАТ «СК «Вусо» набув право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. ПрАТ «СК «Брокбізнес», з яким у відповідача був укладений договір страхування, здійснило страхове відшкодування у сумі 28333,04 грн., без врахування зносу. Оскільки страхової виплати, яку здійснило ПрАТ «СК «Брокбізнес» з урахуванням особливостей здійснення страхового відшкодування за полісом, недостатньо, позивач вважає, що відповідач повинен сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою на користь позивача, а також відшкодувати сплачений судовий збір. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгліду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] до судового засідання повторно не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, згідно його заяви повістки, виклики та судові рішення направлялися судом на електронну пошту, що вказувалася відповідачем. Представник третьої особи ПрАТ «СК «Брокбізнес» до судового засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надіслання повісток на офіційну електронну адресу. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 22.01.2020 року о 16 год.35 хв. водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом ЗАЗ ТF 69 YO,державний номерний знак [NUMBER] , по вул.. В.Василівська в м. Києві, не надав переваги в русі транспортному засобу, який рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку мав намір перестроїтися водій [PERSON] , внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Ford Focus», д.н.з. [NUMBER] (водій [PERSON] ), в результаті обидва транспортних засоби отримали механічні пошкодження. Постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 05.03.2020, яка набрала законної сили, визнано відповідача [PERSON] винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. З матеріалів справи також вбачається, що транспортний засіб «Ford Focus», д.н.з. [NUMBER] , належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. 11.11.2019 між ПрАТ «СК «Вусо» та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 9211599-02-00-00. Предметом договору стали майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом «Ford Focus», 2016 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Також, як встановлено судом, цивільно-правова відповідальність [PERSON] з 16.03.2019 по 15.03.2020 була застрахована у ПрАТ «СК «Брокбізнес» (код страховика 129), що підтверджується копією полісу № АМ008634832 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та витягом із страхового реєстру. Ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, завдану майну, становив 10000 грн., розмір франшизи - 510 грн. 23.01.2020 власник застрахованого транспортного засобу «Ford Focus», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «Вусо» із заявою про виплату страхового відшкодування на підставі договору добровільного страхування наземного транспортного засобу. Сторонами договору страхування складено акт (протокол) огляду ТЗ - заяву на виплату від 23.01.2020, встановлено пошкодження автомобіля «Ford Focus», д.н.з. [NUMBER] , та погоджено, що ремонт застрахованого транспортного засобу буде здійснюватися ДП «Авто-Київ». До вказаного акту також внесено перелік пошкоджень, не пов`язаних з подією. Згідно умов договору добровільного страхування наземного транспортного засобу № 9211599-02-00-00 підставою для визначення розміру збитку є розрахунок СТО, обраної страховиком. Судом відповідачеві роз`яснювалися його права та обов`язки як в ухвалі про відкриття провадження у справі, так і в судовому засіданні, в тому числі роз`яснювалося право заявити клопотання про проведення експертизи, оскільки зі змісту письмових клопотань вбачалося, що відповідач позову не визнає та ставить під сумнів вартість відновлювального ремонту. Клопотань про проведення експертизи відповідач не заявляв. Згідно рахунку на оплату № 30/1 від 30.01.2020 та видаткової накладної № 0402 від 04.02.2020 придбано запчастин на суму 38179 грн. Також ДП «Авто-Київ» надано рахунок-фактуру № АСК-000276 від 31.01.2020 та акт виконаних робіт № АКО2000278 від 31.03.2020 на суму 16972,20 грн. Страховиком 04.02.2020 та 02.03.2020 були складені страхові акти № 2005176-1 та № 2005176-2, на підставі чого страховик виплатив страхове відшкодування у розмірі 55151,20 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 3292 від 04.02.2020, № 3415 від 04.02.2020, № 6297 від 03.03.2020. Заявою від 13.03.2020 ПрАТ «СК «Вусо» звернулося до ПрАТ «СК «Брокбізнес», де була застрахована відповідальність відповідача [PERSON] , про відшкодування збитків у сумі 55151,20 грн. Довідкою від 15.03.2021 № 1467 підтверджено надходження 21.04.2020 коштів на розрахунковий рахунок ПрАТ «СК «Вусо» в сумі 28333,04 грн. При цьому суд вважає, що при визначенні розміру страхового відшкодування, яке в порядку регресу було відшкодовано страховиком ПрАТ «СК «Брокбізнес» страховику ПрАТ «СК «ВУСО», були враховані положення Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів щодо врахування коефіцієнту зносу замінених в пошкодженому автомобілі складових, у зв`язку з чим страховик ПрАТ «СК «Брокбізнес» виплатив страховику ПрАТ СК «ПрАТ СК «ВУСО» в порядку регресу страхове відшкодування у розмірі 28333,04 грн., врахувавши при цьому коефіцієнт зносу замінених в пошкодженому автомобілі складових у розмірі 0,541, не враховуючи вартості витрат, не пов`язаних з подією у сумі 8784 грн., та розміру франшизи (довідка ЦВ 87892/У від 09.04.2020). При цьому ПрАТ «СК «Вусо» в позовній заяві вказало, що повністю погоджується з розрахунком, проведеним ПрАТ «СК «Брокбізнес». Частиною 1статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами 1, 2статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до абзацу 3 пункту 3 частини 1статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно ст. 993 ЦК до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (стаття 1194 ЦК України). Відповідно до пункту 22.1статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(далі-Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно з поважних причин помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. У випадку, коли для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-91цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Системний аналіз статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24листопада 2003року №142/5/2092, дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. З цих підстав суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача підлягає стягненню різниця між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні. Витрати, не пов`язані з подією ДТП, у сумі 8784 грн., стягненню з відповідача не підлягають. Правильність розрахунків страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль, виплаченого на користь ПрАТ «СК «Брокбізнес» третьою особою позивачем визнавалася у позові. Позивач також просить стягнути з відповідача судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2270 грн. Відповідно до ч. 2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру юридичною особою, ставка судового збору складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто розмір судового збору, що підлягав до сплати позивачем, складає 2270 грн. Згідно платіжного доручення № 11304 від 26.03.2021, позивачем було проведено оплату судового збору за звернення до суду у розмірі 2270 грн. В силу ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, виходячи із вищенаведеного та пропорційного розрахунку, на користь позивача з відповідача слід стягнути сплачені ПрАТ «Страхова команія «ВУСО» судові витрати у сумі 1485 грн. 48 коп. ( 25418 грн. 16 коп. /100 = 16634 грн. 16 коп./х, х = 65, 44; 2270х65,44/х/100, х =1485, 48)

Outcome: approved