Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-16 00:00:00

Представник позивачки адвокат Сєдов М.В. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначив, що позивачка на підставі договору купівлі-продажу від 11.08.2021, укладеному з [PERSON] є власником спірної квартири. Відповідач як член сім`ї колишнього власника та її дадько, зареєстрований у спірному житлі, але фактично з січня 1992 року не проживає у вказаній квартирі, житловим приміщенням не користується. Його місце проживання на теперішній час позивачці не відоме. Жодної домовленості між сторонами або договору з приводу проживання відповідача у квартирі між сторонами немає. Від того, що відповідач зареєстрований у спірній квартирі, позивачка відчуває незручності. Комунальні служби, що надають послуги по утриманню будинку нараховують кошти виходячи з кількості осіб, які в ньому зареєстровані. Також, через реєстрацію відповідача позивачка позбавлена вільно володіти, користуватись та розпоряджатись належним їй майном. Відповідачем відзив на позов не надано. Ухвалою від 22.02.2022 відкрите провадження у справі та її призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась. ЇЇ представник адвокат Сєдов М.В. надав заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримав, проти ухвалення заочного рішення в справі не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Відповідно до положень ст.128 ЦПК України, був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки не повідомив, заяву про розгляд справи без його участі не надав. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився. З Будь-якими клопотаннями та заявами по справі до суду не звертався. Пояснень щодо позовних вимог суду не надав. Враховуючи те, що відповідач були належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подав, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, відповідно до та частини першої статті 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки всі учасники справи не з`явились у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено частиною другою статті 247 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивака [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу, посвідченим 11.08.2021 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Пянтковською Оксаною Григорівною (зареєстровано в реєстрі за № 1144), Інформаційної довідкою з Державного реєстру речових прав № 26997386 від 11.08.2021. Згідно вказаних документів, попереднім власником вказаної квартири була [PERSON] , що також підтверджується технічним паспортом на квартиру. Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя від 22.02.2022, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно долученої до позову копії заяви про отримання паспорта, відповідач [PERSON] є сином колишньої власниці квартири [PERSON] . Згідно копії Довідки начальника ЖЕД №15 м. Запоріжжя від 19.07.2002, [PERSON] з 09.03.1991 по лютий 1992 року був тимчасово прописаний за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що [PERSON] не проживав за місцем своєї реєстрації, [PERSON] зверталася до начальника ЖЕД №15 м. Запоріжжя з заявою про зняття відповідача з реєстраційного обліку у спірній квартирі, що підтверджується відповідною заявою від 11.01.2007. Факт того, що [PERSON] фактично не проживає з 1992 року за місцем своєї реєстрації підтверджується також долученими до позову копіями Акту про не проживання та Довідкою голови правління ОСББ «Лідер-3» [PERSON] . Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності, як суб`єктивне цивільне право, містить у своєму складі: правомочність на власні дії; правомочність вимоги від інших; та правомочність захисту. Найбільш значущою для власника є правомочність на власні дії, яка характеризується як: - пряме та безпосереднє панування над річчю. Власник здійснює надані йому правомочності своєю владою, не тільки незалежно від інших осіб, а й у такому правовому полі, коли не може бути ніякої влади над цією ж річчю з боку інших суб`єктів. Дії власника обумовлені його інтересом; - виключне панування особи над річчю, тобто таке панування, що унеможливлює втручання інших осіб, на яких покладено пасивний обов`язок утримання, від вчинення подібних дій; - абсолютність влади полягає в наданні власнику закріпленої правом можливості визначати, яким чином поводитися зі своєю річчю, коли та як реалізовувати свої правомочності по відношенню до неї. Згідно з частиною першою та другою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, непорушність права власності проявляється у тому, що правомірним буде визнане лише таке позбавлення права власності або обмеження у його здійсненні, яке відбувається у випадках і в порядку, встановлених законом. Європейський суд з прав людини вказує, що найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (BUDCHENKO v. UKRAINE, № 38677/06, § 40, ЄСПЛ, від 24 квітня 2014 року). Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Згідно частини третьої статті 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 ЦК України. Тлумачення частини третьої статті 16 ЦК України свідчить, що, за загальним правилом, при наявності порушення цивільного права або інтересу не допускається відмова в їх захисті. Винятком, який дозволяє відмовити в захисті цивільного права або інтересу, є недотримання частин другої - п`ятої статті 13 ЦК України. Європейський суд з прав людини зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року). Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Суд встановив, що відповідач був зареєстрований у спірній квартиру як члени сім`ї її попереднього власника - [PERSON] , і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Вказані обставини підтверджуються долученими до позову письмовими доказами, та не було спростовано відповідачем. 11.08.2021 право власності на спірну квартиру набула позивачка [PERSON] , а отже щодо неї припинився сервітут на підставі пункту 1 частини першої статті 406 ЦК України, у зв`язку з поєднанням в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом. Після набуття позивачкою у власність спірної квартири щодо відповідача перестали існувати обставини, які були підставами для встановлення сервітуту. Доказів того, що з лютого 1992 року по день укладення договору купівлі-продажу квартири (11.08.2021), відповідач фактично проживав у житловому приміщенні квартири, користувався нею, здійснював ремонт, сплачував нараховані комунальні послуги, мав особисті речі, предмети побуту, тощо суду не надано, а отже і доказів того, що відповідач не втратив інтересу до квартири. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Таким чином, суд дійшов висновку, що право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу позивачки - власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. За таких підстав, суд вважає наявними підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним будинком з підстав, передбачених статтею 406 ЦК України. Аналогічний висновок зробив Верховний Суд України у постанові № 6-158цс14, від якого не відступила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21.08.2019 у справі № 14-298цс19, а також Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 у справі № 235/9835/15-ц. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (заява № 43768/07)). Підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції. Відповідач [PERSON] в силу частини другої статті 406 ЦК України втратив право користування спірною квартирою на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Таке втручання у право відповідача на повагу до свого житла здійснюється згідно із законом (стаття 406 ЦК України), переслідує легітимну мету захист права власності позивачки, і є необхідним у демократичному суспільстві для захисту вказаного права позивачки, що є пропорційним втручанням у вказані права. При цьому, суд врахував, що відповідач [PERSON] втратив інтерес до квартири, оскільки з 1992 року в ній не проживає. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачкою не заявлена вимога про стягнення з відповідача на її користь судових витрат, судовий збір розподілу не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: approved