Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа: орган опіки та піклування Виноградівської міської ради. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач та відповідач є батьками неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з позивачем. Згідно рішення Виноградівського районного суду від 03.07.2019 року у справі №299/1744/19 з відповідача вирішено стягувати аліменти на утримання дітей. Шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано рішенням Виноградівського районного суду від 26.09.2019 року у справі №299/2436/19. Позивач зазначає, що відповідач [PERSON] своїх обов`язків по вихованню і утриманню дочок не виконує. Розвитком та станом здоров`я власних дітей не цікавиться взагалі. Батько не виявляє бажання спілкуватися з дітьми, які в свою чергу не проявляють до нього жодних почуттів. Всі питання щодо виховання дітей вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Представником позивача подано відзив на позовну заяву (а.с. 40-61). Відзив обґрунтовується тим, що в поведінці відповідача немає умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків та не є підстав для позбавлення його батьківських обов`язків відносно дочок. Відповідач любить та цікавиться дітьми, не хоче їх втрачати. У нього склались складні життєві обставини, які перешкоджають йому спілкуватись з дочками. Причина в тому, що 08 березня 2020 року він скоїв дорожньо-транспортну пригоду, відразу працівниками поліції був затриманий. На підставі вироку Виноградівського районного суду від 24 липня 2020 року його визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч 2 ст.286 КК України та призначено міру покарання 7 /сім/ років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки. Строк покарання [PERSON] обраховано з часу затримання, з 09 березня 2020 року. На даний час відповідач відбуває покарання у Державній установі Городоцький виправний центр № 131" в с. Городок Рівненської області, тому не може виховувати, спілкуватись з дітьми. Відносно сплати аліментів, то позивачка після розлучення зверталась до суду із заявою на стягнення аліментів на утримання дітей. Судом прийнято рішення. Пізніше, у березні 2020 року, позивач написала заяву у виконавчу службу, де просила припинити стягнення аліментів з відповідача, оскільки він обмежений в свободі, не має доходів на утримання дітей, а тому його мама, яка працює за кордоном, щомісяця направляє кошти замість сина на утримання дітей. Представник відповідача вважає, що позивач не довела свідоме, навмисне нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками та неможливість на даний час спілкуватись з дітьми через відбування покарання, а також враховуючи те, що батько дітей заперечує проти позбавлення його батьківських прав, наявні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог. Представником позивача подано до суду відповідь на відзив (а.с. 66-68). Відповідь на відзив обґрунтовується тим, що відповідач навіть до засудження не приймав заходи до налагодження стосунків із дітьми, дочки його не пам`ятають. Вихованням дітей він ніколи не займався, станом їх здоров`я та лікуванням не турбувався. Така поведінка власне і стала причиною руйнування сім`ї. Протягом тривалого періоду батько дітей для себе належних висновків не зробив, реальних кроків щодо виховання та утримання дочок не вчинив. Жодних об`єктивних даних, які б вказували на наявність перешкод у вихованні відповідачем його малолітніх дітей не встановлено. Також відсутні відомості будь-якого характеру, які б вказували на те, що відповідач хоча б намагався виконувати батьківські обов`язки. Разом з тим зазначає, що батько дітей вкрай формально ставиться до необхідності виконання обов`язку щодо утримання дочок, сплати аліментів, а факт окремих випадків надання матеріальної допомоги зі сторони баби дітей (матері батька) не спростовує легковажного відношення батька до особистих та майнових потреб дітей. Позбавлення батьківських прав відповідача відносно дочок не зашкодить інтересам дітей, їх подальшому вихованню та утриманню, оскільки вже на даний час діти не усвідомлюють наявність в них батька, не ідентифікують його з відповідачем. Повна байдужість батька до подальшої долі власних дітей, свідоме і тривале нехтування своїми батьківськими обов`язками є наслідками винної поведінки. Позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Сам лише факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав не свідчить про його інтерес до дітей та реальне бажання змінити поведінку (правова позиція сформована у постанові Верховного Суду 28.09.2021 року у справі № 459/3411/18). Представник відповідача подала до суду заперечення на відповідь на відзив (а.с.79-82). Подане заперечення на відповідь на відзив обґрунтовує тим, що посилання представником позивача на правову позицію Верховного Суду, сформульовану у постанові Верховного Суду від 29.09.2021 року у справі № 459/3411/18 є недоречним, так як у цій постанові зазначено, що батько був позбавлений батьківських прав, оскільки матеріали справи містили докази притягнення його до адміністративної відповідальності у зв`язку з невиконанням ним обов`язків щодо виховання дитини. Також було враховано наявність кримінального провадження стосовно відповідача за фактом побиття дитини, і лише з огляду на зазначене суди прийшли до висновків про наявність підстав для позбавлення батьківських прав. Верховний Суд зауважив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У справі позивачка не надала жодного доказу, який би свідчив, що відповідач негідно поводився з дітьми, що його викликали в службу захисту інтересів дітей, притягали до адміністративної чи кримінальної відповідальності за невиконання обов`язків по вихованню дітей. Висновок органу опіки та піклування Виноградівської міської ради щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітніх дочок не є обов`язковим для суду (частини п`ять, шість статті 19 СК України), такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. У вказаному висновку не наведено підстав та аргументів, які б вказували на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, не зазначено, яка робота проведена органом опіки та піклування з відповідачем щодо врегулювання конфлікту між сторонами, не вказано про встановлені фактичні обставини ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дітей. Висновок ґрунтується на словах позивачки, є одностороннім документом, який написаний зі слів зацікавленої особи - позивача. Відповідач про цей висновок нічого не знав, ніхто його думкою не цікавився. Органу опіки та піклування було відомо, що [PERSON] знаходиться під вартою, але ніхто до нього не звертався з письмовими зверненнями, щоб заслухати як він відноситься до заяви позивачки про позбавлення його батьківських прав. Засідання опікунської ради відбулось формально, без проведення відео-конференції із відповідачем. Позивачка не у всіх своїх твердженнях є щирою відносно аліментів. Вона постійно, майже щомісяця, отримувала і отримує кошти з країни Ізраїль від матері [PERSON] , яка сплачує аліменти за сина. Крім того, в березні 2020 року позивачка відмовилась від аліментів, потім знову відновила сплату аліментів. В той же час надала довідку, що у відповідача заборгованість по аліментах виникла з моменту постановлення рішення судом. Відповідач є хорошим батьком, який любить своїх дітей, цікавиться ними. Навіть відбуваючи міру покарання, він у телефонному режимі завжди просить позивачку щоб надала можливість йому поспілкуватись з дітьми, або привезти до нього дітей на побачення. Але [PERSON] забороняє будь-яке спілкування між батьком і дітьми. З 08 березня 2020 року відповідач відбуває міру покарання в зв"язку із скоєнням ДТП, а тому особисто не може виконувати рішення суду по аліментах і займатись вихованням дітей. В даній ситуації позивачка переслідує одну лише мету - виїхати в Німеччину разом з дітьми до своїх батьків, які проживають та працюють в цій державі. Відповідачу про це відомо, і він ніколи не заперечував дати дозвіл на виїзд дітей разом з [PERSON] на деякий час за кордон, але позивачка бажає дітей позбавити батька і таким чином виїхати за кордон. Вважає, що суд при вирішенні спору на перше місце повинен ставити "якнайкращі інтереси дитини", оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. На підставі викладеного просить постановити рішення, яким позивачці [PERSON] відмовити в задоволенні позовних вимог у цивільній справі за № 299/193/22 про позбавлення батьківських прав за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Виноградівської міської ради Закарпатської області. Представник позивача у судовому засіданні обставини та вимоги позову підтримала. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, у його задоволенні просила відмовити. Відповідач в судовому засіданні (в режимі відео-конференції) пояснив про те, що заявлені вимоги є безпідставними, він приймав та приймає участь у вихованні дітей. На даний час він не має можливості матеріально утримувати дітей, у зв`язку з чим по допомогу звернувся до своєї матері, яка перебуваючи за кордон пересилає кошти позивачці на утримання дітей. Позивачка перешкоджає йому у спілкуванні з дітьми, не дозволяє їх бачити. Дні народження дітей відзначали у ресторані. З двох років діти почали відвідувати дошкільний заклад, до якого він їх особисто відвозив. За час спільного проживання все давав дітям що тільки міг: вчив ходити, плавати, тощо. Діти його дуже люблять. Представник третьої особи в судове засідання не з"явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. В судовому засіданні поновлено відповідачу пропущений процесуальний строк для подання відзиву на позов; приєднано до справи: відзив на позов, відповідь на відзив,заперечення на відзив, вирішено клопотання про проведення судового засідання в режимі відео-конференції, проведено підготовче засідання (а.с. 40-61, 63-64, 62, 65, 66-69, 75, 79-95, 96-97, 99). Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, а передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Відповідач [PERSON] не піклується про своїх дітей, участі у їх вихованні не приймає, батьківські обов"язки не виконує. У свою чергу, встановлені в судовому засіданні обставини свідчать про те, що відповідач є обізнаним з днями народження дітей, їхніми вподобаннями, однак виконання ним батьківських обов`язків стосується незначного періоду спільного проживання з дітьми. Так, ще до розірвання шлюбу між сторонами, відповідач належним чином свої батьківські обов`язки по утриманню дітей та участі у їх належному вихованні не приймав, внаслідок чого позивач ініціювала до суду позов про стягнення аліментів. Рішенням Виноградівського районного суду від 03.07.2019 року у справі №299/1744/19 з відповідача вирішено стягувати аліменти на утримання дітей (а.с.6-7). Відповідач для себе належних висновків не зробив, жодних дій для збереження сім`ї та якнайкращого забезпечення умов виховання дітей у повноцінній сім`ї не здійснював, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з тих мотивів, що між ними відсутнє взаєморозуміння, подружжя тривалий час живе окремим життям. Меншій дитині сторін у цей час виповнився тільки 1 рік. Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано рішенням Виноградівського районного суду від 26.09.2019 року у справі №299/2436/19 (а.с.8-10). Отже, обставини встановлені судовими рішеннями спростовують пояснення відповідача про виконання ним батьківських обов`язків. Твердження відповідача про здійснення позивачем перешкод у вихованні дітей є надуманими. Крім цього, пояснення та заперечення відповідача не містять жодних належних й допустимих доказів, які б свідчили про те, що відповідач, після розлучення з позивачкою та до його арешту за підозрою у вчиненні злочину, належним чином виконував батьківські обов`язки по вихованню малолітніх дітей, утверджував повагу до матері, піклувався про їх здоров`я, фізичний та моральний розвиток, виховував дітей в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, тобто вчиняв активні дії на виконання вимог ст. 150 СК України. Матеріалами справи не спростовано твердження позивача про те, що відповідач був неодноразово засудженим, ще до позбавлення волі, не перебуваючи в місцях позбавлення волі участі в утриманні та вихованні дітей не приймав. Та обставина, що відповідач тривалий час перебуває під вартою, а отже через це він не має можливості особисто сплачувати аліменти, в даному випадку не свідчить про перешкоди в утриманні дітей, прийнятті участі у їх виховані дітей у спосіб визначений законодавством. Так, ч. 1 ст. 8 КВК України, зокрема, визначає, що засуджені мають право на оплачувану працю згідно із законодавством про працю. Законодавство про працю поширюється на засуджених у частині, що стосується умов праці. Частина 1 статті 107 КВК України, зокрема, визначає, що засуджені, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, мають право в порядку, встановленому цим Кодексом і нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України: брати участь у трудовій діяльності; розпоряджатися грошовими коштами, придбавати, володіти і розпоряджатися предметами, речами, виробами; здійснювати листування з особами, які знаходяться за межами колоній, вести з ними телефонні розмови, у тому числі у мережах рухомого (мобільного) зв`язку, користуватися глобальною мережею Інтернет; зустрічатися з родичами та іншими особами.. Копії документів про переказ коштів від [PERSON] на одержувача [PERSON] не є тими доказами, які свідчать про виконання обов`язку з матеріального утримання дітей саме відповідачем (а.с.45-61). Розмір заборгованості відповідача зі сплати аліментів станом на лютий 2022 року складав 48 000 гривень (а.с.68). Відповідно висновку від 04.03.2022 року № 02-22/701 орган опіки та піклування Виноградівської райдержадміністрації вважає доцільним позбавлення відповідача батьківських прав (а.с.29). Досліджені в судовому засіданні докази підтверджують обставини, які свідчать про те, що відповідач ухиляється від виконання обов`язків по вихованню дітей, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення його батьківських прав. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до роз`яснень викладених в п. 15 Постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі по тексту Постанова Пленуму), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року(пункт 54 та пункт 58) наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки, факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Відповідно до приписів ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивачем доведено належними, допустимими та достатніми доказами на підставі яких суд дійшов до беззаперечного висновку про те, що відповідач злісно ухиляється від участі у вихованні дітей, що є слугує підставою для позбавлення його батьківських прав, у зв`язку з чим суд приймає рішення про задоволення позову. Судові витрати понесені позивачем по сплаті судового збору в сумі 992,40 грн. на підставі п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача (а.с.1).

Outcome: approved