Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-16 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із указаним позовом, в якому зазначило, що [PERSON] звернувся до банку із метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 13.03.2013 року. Позичальник при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до виявленого бажання позичальнику було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що визначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Таким чином, АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Як зазначає позивач, [INFO] позичальник [PERSON] помер та на виконання положень ст. 1281 ЦК України банком 15.07.2020 року була направлена претензія кредитора до Житомирської державної нотаріальної контори, а 13.08.2020 отримана відповідь про те, що спадкоємці померлого позичальника із заявами про прийняття спадщини не звертались. Посилаючись на положення ч. 3 ст. 1268 ЦК України АТ КБ «ПриватБанк» зазначає у позові, що відповідач [PERSON] прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника, оскільки постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується копіями паспортів позичальника і відповідача, де в якості адреси реєстрації зазначено: [ADDRESS] . Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 13.03.2013 року становить 5 691,63 грн., з них 5 691,63 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита, яку АТ КБ «ПриватБанк» і просить стягнути з відповідача разом із судовими витратами. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 18.06.2021 року позовну заяву у даній справі прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження. 04.08.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову та покласти на позивача судові витрати в розмірі 1 500 грн. на професійну правничу допомогу. В обґрунтування своїх заперечень [PERSON] вказав, що із батьком фактично не проживав та про наявність даного зобов`язання нічого не знав. На момент смерті батька в нього було відсутнє будь-яке зареєстроване майно, що могло б увійти до спадкової маси, тому ні відповідач, ні інші спадкоємці за законом чи заповітом не звертались до нотаріальної контори на предмет оформлення спадщини. [PERSON] вважає, що копії його та батька паспортів не є належним та допустимим доказом того, що саме відповідач є єдиним спадкоємцем та прийняв після померлого спадщину в повному обсязі. Більше того, відмітка про реєстрацію у паспорті [PERSON] не відповідала його дійсній адресі реєстрації, так як батько був знятий з реєстрації за адресою: [ADDRESS] за рішенням суду, тому на момент його смерті відповідач не був з ним зареєстрований. Таким чином, позивачем не доведено факту, що саме відповідач є спадкоємцем після смерті батька та не надано доказів фактичного прийняття ним спадщини, а також не визначено вартості та обсягу спадкового майна. Окремо відповідач звертав у відзиві увагу на пропуск позивачем шестимісячного строку на пред`явлення вимоги. 28.08.2021 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якому банк ще раз послався на прийняття [PERSON] спадщини після смерті батька-позичальника як особою, яка постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Позивачем також надіслано 15.07.2020 та 21.12.2020 року дві претензії кредитора, а саме до дати, коли АТ КБ «ПриватБанк» могло дізнатися про одержання спадкоємцем за законом померлого [PERSON] свідоцтва про право на спадщину, оскільки відповідач як спадкоємець за законом першої черги [PERSON] прийняв спадщину за законом та не подав нотаріусу протягом шести місяців з дати смерті заяву про відмову від спадщини. Також, на переконання позивача, заборгованість померлого позичальника перед банком за кредитним договором та за позовними вимогами складає 5 691,63 грн. і не має сумнівів, що звичайні побутові речі як спадок, що залишилися в родині після смерті позичальника, вартують не менше ціни позову. В судовому засіданні представник АТ КБ «ПриватБанк» підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, просив їх задовольнити, а також заперечив проти стягнення судових витрат із банку у разі відмови у задоволенні позову із огляду на відсутність доказів їх понесення. Представник відповідача у засіданні просила відмовити АТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні його позову з огляду на наведені у відзиві обставини. Суд, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, та оцінивши наявні у справі докази дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 13.03.2013 року між [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, підписавши із позивачем анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 17). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 59). Станом на день смерті заборгованість позичальника [PERSON] за простроченим тілом кредиту становить 5 691,63 грн. (а.с. 13). 15.07.2020 року АТ КБ «Приватбанк» направлено претензію кредитора до Житомирської державної нотаріальної контори, на яку 13.08.2020 року позивачем отримано відповідь, що спадкову справу до майна померлого [PERSON] заведено на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк» та у випадку звернення спадкоємців [PERSON] зміст претензії буде доведено до їх відома (а.с. 60-62). В подальшому, 21.12.2020 року АТ КБ «Приватбанк» направило [PERSON] лист-претензію щодо погашення заборгованості за кредитним договором, який було укладено із [PERSON] (а.с. 63, 66). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України). Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частина третя статті 1268 ЦК України). Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, для правильного вирішення справи необхідно встановити такі обставини у відповідній послідовності: - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Так, із матеріалів справи слідує та встановлено судом, що ні відповідач, ні будь-яка інша особа не звертались до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини чи відмову від спадщини після померлого позичальника [PERSON] . Суд критично ставиться до доводів АТ КБ "ПриватБанк" щодо спільного проживання відповідача зі спадкодавцем на час відкриття спадщини після смерті останнього, що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача, оскільки з листа-відповіді Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради від 29.11.2021 на запит суду вбачається, що за відомостями будинкової книги по будинку за адресою: [ADDRESS] (яка надавалась в управління) [PERSON] , [INFO] , знятий з реєстрації місця проживання 22.05.2008 року по рішенню суду та інформація щодо реєстрації місця проживання в м. Житомирі після 22.05.2008 року гр. [PERSON] в управлінні відсутня (а.с. 138). Натомість за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області, наданими на запит Богунського районного суду м. Житомира, відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] із 31.03.2004 року, що також підтверджується копією паспорта громадянина України на ім`я останнього (а.с. 57-58, 77). Інших належних, достовірних та достатніх доказів проживання спадкодавця на час смерті разом з відповідачем позивачем, на виконання передбаченого ст.ст. 12, 81 ЦПК України обов`язку, суду не надано. Таким чином, положення ч. 3 ст. 1268 ЦК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин під час вирішення питання про встановлення кола спадкоємців у даній справі. Інформація про інші заяви про прийняття спадщини, як зазначалось вище, відсутня. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. За таких обставин, суд дійшов висновку, що у відповідача відсутній обов`язок задовольняти вимоги кредитора відповідно до ст. 1282 ЦК України, оскільки в ході розгляду справи не було доведено, що останній є спадкоємцем позичальника [PERSON] . Щодо вимоги про стягнення з позивача судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд зазначає наступне. Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, (крім судового збору), пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови у задоволення позову - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 133 ЦПК України до судових витрат відносяться витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких належать, зокрема, і витрати на професійну правничу допомогу адвоката. Встановлено, що 29.07.2021 року між [PERSON] та адвокатом Кирильчук І.В., яка діє на підставі свідоцтва про заняття адвокатською діяльністю №001158 від 23.01.2020 року, був укладений договір про надання правової допомоги. Пунктом 3.1 договору про надання правової допомоги встановлено, що розмір гонорару, який клієнт сплачує адвокату за надану в межах цього договору правову допомогу, складає 1 500,00 грн. (а.с. 90-92). На підтвердження оплати витрат на правову допомогу в розмірі 1 500,00 грн. надано копію квитанції до прибуткового касового ордеру №б/н від 29.07.2021 року. Частинами 2, 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частинами 4 - 6 указаної статті передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Адвокат не повинен підтверджувати розмір гонорару, якщо гонорар встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі. Відповідне положення міститься у постанові КАС ВС від 28.12.2020 року у справі № 640/18402/19. Зважаючи на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт (складання адвокатом відзиву в інтересах відповідача, участь у судовому засіданні), суд дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 1 500 грн. є реальними та їх понесення підтверджено матеріалами справи (а.с. 90-94). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed