Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом. Посилається на те, що у 2004 році вона приїхала з [PERSON] до відповідача, з яким вони почали перебувати у фактичних шлюбних відносинах та житу у його сестри. З часом почали винаймати квартиру для спільного проживання. Сьомого квітня дві тисячі шостого року у них народилася донька [PERSON] . У 2008 році вони переїхали у квартиру. Спочатку побудували гараж, а потім будинок, в якому проживали дванадцять років. Коли вона почала їздити до Чехію між ними почали псуватися відносини. \~ \~ \~ \~У 2019 році вона дізналася, що у [PERSON] є інша жінка, і вони припинили спільне проживання. Дитину відвезла у Черкаси в 2019 році. Будинок будували разом та допомагали обоє батьків. Просить встановити факт її проживання з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з жовтня 2004 року по сьогоднішній день, визнати спільною сумісною власністю в рівних долях по Ѕ частині майно придбане ними за час спільного проживання: земельну ділянку, кадастровий номер 2125381400:01:018:0052, площею 0.1444 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, в [ADDRESS] ; житловий будинок [ADDRESS] ; житловий будинок [ADDRESS] ; квартиру [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0.0098 га, цільове призначення для будівництва індивідуального гаража, в [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що у 2004 році близько одного року вони з позивачкою проживали у найманій квартирі в смт. Буштино. У 2006 році він купив квартиру по [ADDRESS] , в якій проживав один. Десь через рік він побудував будинок у смт. Буштино. Коли дитині був один або два роки вона поїхала у м. Черкаси на півтора роки. У 2008 році повернулася і жила, то в його будинку, то в у м. Черкасах. В 2021 році він зареєстрував шлюб з [PERSON] . Дитина у 2018 році ходила до школи у м. Черкасах, а в 2019 році переїхала до нього. Спільне господарство не вели. Дитина проживала разом з ним до 2020 року. \~ \~ \~ \~Факт спільного проживання з позивачкою заперечує. Акт від 27.07.2021 складений зі слів позивачки та не узгоджується з ст. 78 ЦК України. Докази щодо спільного проживання не надані. Просить у задоволенні позову [PERSON] відмовити. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного. Згідно з вимогами статті 16 ЦК України кожна особа\~має право\~звернутися до\~суду за\~захистом свого\~особистого немайнового\~або майнового\~права та\~інтересу.\~ Із\~статті 4 ЦПК України\~вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 частин 1-4\~цього ж Кодексу\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з вимогами статті 13 ч.ч. 1, 2 \~ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтею\~ 42 ч. 1 п. 2 цього ж Кодексу\~визначено, що учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам. З приписів ст.\~76, ст.\~77 ч.ч. 1, 2, ст.\~78,\~79,\~80 ч. 2, ст.\~81 ч.ч. 1, 5, 6, ст.\~83 ч.\~1\~ ЦПК України\~вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.\~\~ Відповідно до ст.\~95 ч.\~1\~ ЦПК України\~письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 2004 року почали проживати спільно. У грудні 2005 року на підставі договору купівлі-продажу за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] . Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] на підставі рішення Буштинської селищної ради від 27.04.2007, 7 сесія 5 скликання, № 166, є власником земельної ділянки площею 0.0098 га, яка розташована у [ADDRESS] , для будівництва індивідуального гаража. Дванадцять другого лютого дві тисячі одинадцятого року, за договором купівлі-продажу [PERSON] набув у власність домоволодіння [ADDRESS] . Загальна площа 153.9 м.кв., житлова 62.2 м.кв. 19 вересня 2013 року, на підставі договору купівлі-продажу від 26.03.2009 за [PERSON] було зареєстровано право власності на житловий будинок, загальною площею 98.8 м.кв., житловою площею 48.2 м.кв., що знаходиться у [ADDRESS] . Згідно договору купівлі-продажу від 09.03.2020 [PERSON] купив земельну ділянку, кадастровий номер 2125381400:01:018:0052, площею 0.1444 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, в [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] , [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON] , яка згідно довідки Буштинської селищної ради № 425 від 01.02.2021 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що у 2017 році він разом з [PERSON] їздили у Єгипет. В аеропорту в м. Львів [PERSON] познайомив його зі своєю теперішньою дружиною. Він скаржився, що в нього немає сімейного затишку. В будинку відповідача часто бачив його доньку. Вона проживала там постійно. У [PERSON] з донькою завжди були хороші відносини, дитина завжди була поруч з ним, він дуже піклувався про неї. Доньку знає особисто. Коли [PERSON] їхала до м. Черкаси, то дитину забирала. Немеш з цього приводу дуже переживав. Між [PERSON] та відповідачем часто були непорозуміння. Свідок [PERSON] показала, що позивачка її кума та є хрещеною її дітей, найстаршій дитині тринадцять років. Сім`ю [PERSON] та [PERSON] знає давно, дружила з ними та ходила до них в гості. Вони жили як нормальна сім`я. У 2021 році вона дізналася про те, що у відповідача є інша жінка. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що зі слів батьків вона знає, що вони спочатку жили у найманій квартирі, потім купили власну квартиру, а потім побудували будинок. До літа 2019 року сім`я проживала разом і жодного разу батьки не припиняли спільне проживання. У 2019 році мати поїхала в [PERSON] , а вона до бабусі в Черкаси. У Черкасах прожила менше року і повернулася додому. Вона, її мати [PERSON] та батько [PERSON] до 2019 року постійно їздили разом на море і жили однією сім`єю. Останній раз сім`я була на морі в січні 2019 р. в Єгипті. З ними була і бабуся. Літом цього ж року вона з батьком була в Херсоні. Під час відпочинку до них приєдналася його теперішня дружина [PERSON] . Вона відпочивала з ними тільки один раз. Свідок [PERSON] в ході розгляду справи показала, що з відповідачем познайомилася у 2013 році в соціальних мережах. Потім вони почали зустрічатися. З 2017 року разом відпочивали на морях та курортах. Про свою доньку він розповідав, але про дружину ні. Показанням свідка [PERSON] та свідка [PERSON] в частині його знайомства з [PERSON] в 2017 році, суд дає критичну оцінку оскільки вони спростовуються показаннями позивачки та свідків [PERSON] і [PERSON] , які повністю узгоджуються між собою і не суперечать один одному. Згідно до вимог статті 368 ЦК України \~спільна власність\~двох або\~більше осіб\~без визначення\~часток кожного\~з них\~у праві\~власності є\~спільною сумісною\~власністю. Суб`єктами\~права спільної\~сумісної власності\~можуть бути\~фізичні особи,\~юридичні особи,\~а також\~держава,\~територіальні громади,\~якщо інше\~не встановлено\~законом. Майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~є їхньою\~спільною сумісною\~власністю,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до частини першої та другої статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Постановою Верховного\~Суду у\~складі колегії\~суддів Третьої\~судової палати\~Касаційного цивільного\~суду від 15 серпня 2019 року, справа N 588/350/15, провадження N 61-30273св18, зазначено, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі\~статті 74 СК України,\~суд повинен\~встановити факт\~проживання однією\~сім`єю\~чоловіка та\~жінки без\~шлюбу в\~період,\~протягом якого\~було придбано\~спірне майно. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Згідно до вимог ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення\~глави 8\~цього Кодексу. Відповідно до\~статті 60,\~чч.\~1,\~3,\~4\~ст.\~61\~СК України\~майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу). Вважається,\~що кожна\~річ,\~набута за\~час шлюбу,\~крім речей\~індивідуального користування,\~є об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя.\~Об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя може\~бути будь-яке\~майно,\~за винятком\~виключеного з\~цивільного обороту. Якщо\~одним із\~подружжя укладено\~договір в\~інтересах сім`ї,\~то гроші,\~інше майно,\~в тому\~числі гонорар,\~виграш,\~які були\~одержані за\~цим договором,\~є об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто, статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Згідно до\~вимог частини\~першої статті\~70\~СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено факт проживання [PERSON] із [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з жовтня місяця 2004 року до 2019 року, а тому майно набуте за час цього періоду, а саме: житловий будинок [ADDRESS] , житловий будинок [ADDRESS] , квартира [ADDRESS] , суд вважає їхньою спільною сумісною власністю в ідеальних частках, тому позов цій частині підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~У частині заявлених позивачкою вимог щодо визнання спільною сумісною власністю земельної ділянки площею 0.1444 га, за кадастровим номером 2125381400:01:018:0052, за адресою: [ADDRESS] , позов задоволенню не підлягає, так як право власності на цю земельну ділянку [PERSON] отримав 09.03.2020 за договором купівлі-продажу, тобто в той час коли сторони уже не проживали спільно. Також не підлягає задоволенню і позов у частині визнання спільною сумісною власністю земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража по [ADDRESS] , оскільки цю земельну ділянку [PERSON] отримав у власність на підставі рішення Буштинської селищної ради від 27 квітня 2007 в порядку індивідуальної безоплатної приватизації землі. За таких обставин,

Outcome: partial