Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до територіальної громади в особі Запорізької міської ради, третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Петренко Світлана Володимирівна, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом, зазначивши наступне. [INFO] померла [PERSON] , [INFO] . Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме на квартиру [ADDRESS] . Позивач [PERSON] є єдиною спадкоємицею за заповітом [PERSON] . Інші спадкоємці, як за законом так і за заповітом відсутні. Після смерті [PERSON] позивач звернулася до приватного нотаріуса ЗМНО Петренко С.В. із заявою про прийняття спадщини. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] у частині квартири їй було відмовлено, у зв`язку з тим, що нотаріусу не було надано правовстановлюючих документів на вищезазначене спадкове майно. Позивач зазначає, що вказані документи не може надати нотаріусу через їх відсутність. Нотаріусом було направлено запит до ТОВ «ЗМБТІ», згідно відповіді ТОВ «ЗМБТІ» від 28.05.2021 вих. 4304, право власності [PERSON] на вказану квартиру, підтверджується свідоцтвом № [NUMBER] про право власності, виданим Запорізьким титано-магнієвим комбінатом 29.10.1997 та висновком про реєстрацію від 04.01.1998. На підставі викладеного, позивач позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, а тому змушена звернутися до суду з вказаним позовом про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом. Ухвалою суду від 08.02.2022 відкрито провадження у вказаній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Петренко Світлани Володимирівни, засвідчену належним чином копію спадкової справи після померлої [PERSON] , дата смерті [INFO] . Ухвалою суду від 05.05.2022 закрито підготовче провадження та призначено вказану цивільну справу до судового розгляду. 12 квітня 2022 року на виконання ухвали суду від 08 лютого 2022 року приватним нотаріусом ЗМНО Петренко С.В. до суду надано копію спадкової справи №5/2021, яка була заведена після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 07.06.2022 на адресу суду надійшов відзив від Запорізької міської ради, згідно якого представник просить розглядати справу за його відсутності та ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства. У судове засідання від представника позивача адвоката Монько Є.М. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, за наявними у справі матеріалами та просить долучити до матеріалів справи інформацію з ДРРП. У судове засідання представник відповідача Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради не з`явився, матеріали справи містять заяву про розгляд справи за його відсутності. У судове засідання приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Петренко С.В. не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності згідно чинного законодавства. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч. 1 ст. 81, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] , виданого 30 грудня 2020 року Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 1864 (а.с. 7). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на квартири [ADDRESS] , яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 29.10.1997, виданого Запорізьким титано-магнієвим комбінатом та висновком про реєстрацію від 04.01.1998 (а.с. 12-14). Згідно заповіту від 16.12.2019, зареєстрованого в реєстрі № 83, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Петренко С.В. [PERSON] на випадок своєї смерті, належну їй на праві приватної власності квартири [ADDRESS] заповіла [PERSON] (а.с. 38). 03 лютого 2022 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Петренко С.В. із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] (9-10). 28 травня 2021 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Петренко С.В на підставі заяви позивача [PERSON] було заведено спадкову справу № 5/2021 після померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 26-61). 03 лютого 2022 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Петренко С.В. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що [PERSON] не було подано оригіналу документу, що посвідчує право власності на належну спадкодавцю квартиру розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9-10, 61). Відповідно до глави 10 п. 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 за № 296/5 передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. При цьому, одним із способів захисту цивільного права є визнання права власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1). Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 2). Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 1220 ЦК України, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно ч.ч. 1,2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За вимогами ст.ст. 1268-1270 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до положень частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину, згідно положень частини 1 статті 1298 ЦК України, видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Як встановлено з матеріалів справи квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , належала на праві власності спадкодавцю [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] від 29.10.1997, виданого Запорізьким титано-магнієвим комбінатом та висновком про реєстрацію від 04.01.1998. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав (на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів (виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст.ст.25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України №19-32/319, від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Згідно п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). З урахуванням зазначеного суд доходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання за ним права власності на квартиру [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами, а тому підлягають задоволенню. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved