Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 411412,44 грн., інфляційні збитки у розмірі 11601,82 грн., 3% річних у розмірі 5634,49 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 27.08.2008 року між Фірмою «Т.М.М.» - ТОВ, як позикодавцем, та [PERSON] (прізвище змінено на [PERSON] ), як позичальником, було укладено договір позики, на умовах строковості, зворотності, платності, до якого вносились зміни та доповнення шляхом укладення Додаткової угоди № 1 від 01.04.2009 року до договору позики б/н від 27.08.2008 року та Додаткової угоди від 16.03.2010 року до договору позики від 27.08.2008 року, які є невід`ємними частинами Договору. За умовами вказаного договору позичальник отримав у позикодавця грошові кошти в сумі 864743,75 грн. Згідно умов договору, сторони досягли згоди та визначили, що позичальник зобов`язується повернути всю позику до дати (терміну) вказаної в Договорі, але в будь якому випадку не пізніше дня розірвання трудового договору з позикодавцем. Позика повертається рівними частинами по 2000,00 грн. в період з 01.04.2010 року по 01.04.2011 року та з 02.04.2011 року по 30.09.2026 року у розмірі 800 Євро за курсом НБУ України на день проведення платежу, щомісячно шляхом утримання із заробітної плати частини позики, яка має бути сплачена в кожному місяці. У разі намірів сторін припинити трудові відносини, позика має бути повернута протягом тижня з дати подання позичальником позикодавцю заяви про своє звільнення. З 13.07.2020 року між сторонами було припинено трудові відносини за угодою сторін, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Таким чином, згідно умов договору, повернення суми позики мало бути здійснено до 14.07.2020 року. Відповідач здійснив останню оплату заборгованості, після розірвання трудових відносин, 18.08.2020 року у розмірі 3164,00 грн. Взяті не себе зобов`язання за договором відповідачем не виконуються належним чином, у передбачений в договорі строк, тобто з 18.08.2020 року, кошти (суму позики) в розмірі 411412,44 грн. позивачу не повернуто. Сума відсотків (інфляційні та 3% річних) за користування грошовими коштами за період з 18.08.2020 року по 31.01.2021 року складає загальну суму 17236,31 грн., з них: інфляційні збитки в сумі 11601,82 грн., 3% річних в сумі 5634,49 грн. На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 22.02.2021року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 22.02.2021 року задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову. У встановлений судом строк відзив від відповідача не надійшов. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження, учасники справи в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 27.08.2008 року між Фірмою «Т.М.М.» - ТОВ, як позикодавцем, та [PERSON] (прізвище змінено на [PERSON] ), як позичальником, було укладено договір позики, на умовах строковості, зворотності, платності, до якого вносились зміни та доповнення шляхом укладення Додаткової угоди № 1 від 01.04.2009 року до договору позики б/н від 27.08.2008 року та Додаткової угоди від 16.03.2010 року до договору позики від 27.08.2008 року, які є невід`ємними частинами Договору. За договором позики від 27.08.2008 року між сторонами досягнуто згоди щодо всіх його істотних умов, оформлено в письмовій формі, скріплено підписами та печатками сторін. Згідно п. 1.1. договору позики, позичальник отримав у позикодавця грошові кошти в сумі 864743,75 грн. на підставі видаткового касового ордеру № 001840 від 27.08.2008 року. У пункті 1 Додаткової угоди від 16.03.2010 року до договору позики сторони досягли згоди та визначили, що позичальник зобов`язується повернути всю позику до дати (терміну) вказаної в договорі, але в будь якому випадку не пізніше дня розірвання трудового договору з позикодавцем. Позика повертається рівними частинами по 2000,00 грн. в період з 01.04.2010 року по 01.04.2011 року та з 02.04.2011 року по 30.09.2026 року у розмірі 800 Євро за курсом НБУ України на день проведення платежу, щомісячно шляхом утримання із заробітної плати частини позики, яка має бути сплачена в кожному місяці. У разі намірів сторін припинити трудові відносини, позика має бути повернута протягом тижня з дати подання позичальником позикодавцю заяви про своє звільнення. Пунктом 2 Додаткової угоди від 16.03.2010 року до договору позики сторони визначили, що строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений в цьому договору та діє до дати припинення трудових відносин між сторонами або до повного повернення позики в залежності від того, яка з цих подій наступить раніше. Встановлено, що з 13.07.2020 року між сторонами було припинено трудові відносини за угодою сторін, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Таким чином, у даному випадку, згідно визначеного сторонами договору, строк повернення позики починає свій відлік з дати подання заяви про припинення трудових відносин. Зважаючи на те, що між сторонами було припинено трудові відносини за угодою сторін, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, з 13.07.2020 року, а заява на звільнення з роботи подана 08.07.2020 року, то повернення суми позики мало бути здійснено до 14.07.2020 року. Вбачається, що відповідач здійснив останню оплату заборгованості, після розірвання трудових відносин, 18.08.2020 року у розмірі 3164,00 грн. Взяті не себе зобов`язання за договором відповідачем не виконуються належним чином, у передбачений в договорі строк, тобто з 18.08.2020 року, кошти (суму позики) в розмірі 411412,44 грн. позивачу не повернуто. Положеннями ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). В силу приписів ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Згідно із ст. ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частиною першою вказаної статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В зв`язку з порушенням відповідачем умов договору позики у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в сумі 428648,75 грн., яка складається з наступного: основна заборгованість за договором в розмірі 411412,44 грн.; сума відсотків (інфляційні та 3% річних) за користування грошовими коштами за період з 18.08.2020 року по 31.01.2021 року в сумі 17236,31 грн. (інфляційні збитки в сумі 11601,82 грн., 3% річних в сумі 5634,49 грн.). Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Таким чином, виходячи із вищенаведеного, суд вважає, що відповідач [PERSON] порушила умови договору, а тому з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість в сумі 428648,75 грн. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору 6429,73 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved