Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-22 00:00:00

Виклад позиції\~позивача.\~ [PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до Бершадської міської ради Гайсинського району Вінницької області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, мотивуючи її тим, що згідно виписки з погосподарської книги Війтівського старостинського округу № 20, особистий рахунок № [NUMBER] , житловий будинок [ADDRESS] , відноситься до категорії колгоспних дворів і станом на 15 квітня 1991 року єдиним членом двору була [PERSON] , якій на праві особистої власності належав даний будинок, що підтверджується довідкою Війтівського старостинського округу № 1226 від 13.10.2021 року та Свідоцтвом № 1036 на право особистої власності на будинок від 10.10.1989 року. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується випискою Бершадського відділу ДРАЦС з актового запису про смерть. Після її смерті спадкоємців ні за заповітом, ні за законом немає. Родичі померлої [PERSON] та [PERSON] доглядали за будинком, допомагали при житті [PERSON] та після смерті поховали її за власні кошти. Уданий час [PERSON] є особою похилого віку, їй 86 років і є важко хворою людиною, а [PERSON] помер [INFO] . 24.09.2010 році [PERSON] та [PERSON] продали позивачці будинок, що належав [PERSON] і отримали від неї 8000 грн., про що власноручно написати розписку. З цього часу позивач та члени її сім`ї проживають в будинку за [ADDRESS] і 26.10.2010 року позивач зареєстрована вданому господарстві. За Законом, який діяв на день смерті [PERSON] в 1995 році, родичі спадкодавця не відносились до шостого ступеня споріднення, а тому оформити належним чином право власності на будинок не мали можливості. Позивач та члени її сім`ї з 24 вересня 2010 року по даний час проживають в будинку, що підтверджується випискою з погосподарської книги, довідкою № 1257 від 27.10.2021 року Війтівського старостинського округу та поясненнями свідків. Позивач фактично володіє та користується будівлями, здійснила необхідні ремонтні роботи, облаштувала подвір`я та присадибну ділянку. Враховуючи, що позивач добросовісно заволоділа даними будівлями і продовжує безперервно володіти ними з 2010 року, вона вважає, що набула право власності в порядку набувальної давності у зв`язку з чим звернулася з даним позовом до суду. Виклад позиції відповідача. Представник відповідача відзив на позов із викладенням своїх заперечень щодо заявлених позовних вимог до суду не подав, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 12.11.2021 року. Заяви, клопотання позивача, відповідача Від позивача та представника відповідача заяв і клопотань по справі не надходило. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 12.11.2021 року прийнято до розгляду вище вказану позовну заяву та призначено підготовче засідання по справі. В підготовче судове засідання сторони по справі не з`явилися, від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просить задовільнити. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність за наявними матеріалами справи. Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється. Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 16.05.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 23.05.2022 о 10 год 30 хв. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про підримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність. У вирішенні спірних правовідносин поклався на розсуд суду. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне: згідно виписки з погосподарської книги Війтівського старостинського округу № 20, особистий рахунок № [NUMBER] , житловий будинок [ADDRESS] , відноситься до категорії колгоспних дворів і станом на 15 квітня 1991 року єдиним членом двору була [PERSON] , якій на праві особистої власності належав даний будинок, що підтверджується довідкою Війтівського старостинського округу № 1226 від 13.10.2021 року та Свідоцтвом № 1036 на право особистої власності на будинок від 10.10.1989 року. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується випискою Бершадського відділу ДРАЦС з актового запису про смерть. Після її смерті спадкоємців ні за заповітом, ні за законом немає. Родичі померлої [PERSON] та [PERSON] доглядали за будинком, допомагали при житті [PERSON] та після смерті поховали її за власні кошти. Уданий час [PERSON] є особою похилого віку, їй 86 років і є важко хворою людиною, а [PERSON] помер [INFO] . 24.09.2010 році [PERSON] та [PERSON] продали позивачці будинок, що належав [PERSON] і отримали від неї 8000 грн., про що власноручно написати розписку. З цього часу позивач та члени її сім`ї проживають в будинку за [ADDRESS] і 26.10.2010 року позивач зареєстрована вданому господарстві. За Законом, який діяв на день смерті [PERSON] в 1995 році, родичі спадкодавця не відносились до шостого ступеня споріднення, а тому оформити належним чином право власності на будинок не мали можливості. Позивач та члени її сім`ї з 24 вересня 2010 року по даний час проживають в будинку, що підтверджується випискою з погосподарської книги, довідкою № 1257 від 27.10.2021 року Війтівського старостинського округу та поясненнями свідків. Позивач фактично володіє та користується будівлями, здійснила необхідні ремонтні роботи, облаштувала подвір`я та присадибну ділянку. \~Норми права,\~які застосовує\~суд,\~мотиви їх\~застосування \~ Відповідно до статті 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 статті 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном , то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Таким чином, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі N 910/17274/17 (провадження N 12-291гс18). За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено (постанова Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі N 201/12550/16-ц (провадження N 61-19156св18)). Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 року, можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. За змістом ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Висновки суду Оскільки позивач добросовісно заволодів нерухомим майном, а саме будинком , що знаходиться за адресою : [ADDRESS] , і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном близько 12 років, у зв`язку із чим набула право власності на вказане майно на підставі ст. 344 ЦК України, тому позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають до задоволення. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ст.141 ЦПК України, судові витрати залишити за позивачем [PERSON] .

Outcome: approved