Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

[PERSON] , через свого представника [PERSON] , звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Термекс» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку з вимогами стягнути з ТОВ «Термекс» на користь [PERSON] середній заробіток за весь час затримки у виплаті у розмірі 377 623,10 грн. Позов мотивовано тим, що з грудня 2010 року позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ «Термекс». 27.10.2020 року на підставі рішення суду відоповідач повідомив позивача про необхідність вийти на роботу та приступити до виконання обов`язків, що, і було зроблено позивачем. У свою чергу, 30.10.2020 року відповідач видав наказ №30/10-К від 30.10.2020 року «Про впорядкування праці та скорочення посад», пунктом 4 якого передбачено скоротити штат працівників Товариства, а саме - одну штатну одиницю заступника директора з продажу, яку займав позивач. В листопаді 2020 року позивач отримав попередження відповідача №30/10-1 від 30.10.2020 року, в якому повідомлялося про скорочення посади. 11.01.2021 року відповідач видав наказ №11/1-1К «Про скорочення штату працівників та звільнення». При цьому, в період з 20.10.2020 року по 11.01.2021 року заробітна плата позивачу не виплачувалась, незважаючи на факт видачі наказу про поновлення. Вважаючи дії відповідача щодо невиплати заробітної плати за період з 20.10.2020 року по 11.01.2021 року незаконними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заробітної плати. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.09.2021 року у справі № 127/7363/21, залишеним в силі Постановою апеляційного суду Вінницької області від 23.11.2021 року, позов було задоволено в повному обсязі та ухвалено стягнути з ТОВ «Термекс» на користь позивача заборгованість по заробітній платі за період з 20.10.2020 року до 11.01.2021 року в сумі 91 959 грн. 36 коп., та компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати в сумі 2 154 грн. 81 коп. Заробітна плата за період з 20.10.2020 року по 11.01.2021 року надійшла на картковий рахунок позивача лише 10.12.2021 року. Таким чином, позивач вважає, що відповідач порушив законодавство про працю, допустив зі своєї вини затримку у виплаті сум, що були належні до сплати при звільненні, що грубо порушує його права та тягне за собою передбачену законом відповідальність. З огляду на викладене, трудові права позивача щодо отримання всіх сум заборгованості порушені, а тому порушене право позивача підлягає захисту шляхом стягнення відповідних сум з відповідача. Ухвалою суду від 12.01.2022 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. На адресу відповідача судом була надіслана копія ухвали про відкриття провадження у справі, у якій був встановлений строк для подання відзиву, а також копія позовної заяви і доданих до неї документів. 02.05.2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача [PERSON] у якому останній зазначив, що відповідач позовні вимоги не визнає у повному обсязі та просить відмовити у їх задоволенні або зменшити розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні з наступних підстав. Представник відповідача зазначає, що при звільненні позивача в зв`язку зі скороченням штату працівників за наказом №11/1-1К від 11.01.2021 року йому було здійснено належне нарахування та виплату йому вихідної допомоги в розмірі 34 845,00 грн. та компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 16 261,00 грн. Одночасно заробітна плата позивачу за період з 20.10.2020 року по 11.01.2021 року товариством не нараховувалась на виплачувалась в зв`язку з невиконанням ним в цей період роботи. Разом з тим, жодних вимог\~щодо нарахування\~та виплати\~заробітної плати\~за період\~з 20.10.2020\~року по\~11.01.2021\~року до\~звільнення 11.01.2021\~року та\~одразу після\~звільнення,\~позивач товариству\~не надавав.Про\~наявність спору\~товариство дізналось\~тільки після\~отримання ухвали\~суду про\~відкриття провадження\~за пред`явленим\~ним позовом\~про стягнення\~заробітної плати\~у справі\~№127/7363/21\~від 29.03.2021\~року.\~В день\~фактичного звільнення\~позивачем за\~власним бажанням\~26.05.2021\~року за\~наказом №25/5-1К\~від 25.05.2021\~року існував\~спір про\~розмір сум,\~належних працівникові\~при звільненні,\~що розглядав\~суд у\~справі №127/7363/21.Спір було\~вирішено на\~користь позивача\~рішенням від\~08.09.2021\~року.\~яке вступило\~в силу\~після апеляційного\~оскарження 23.11,2021\~року.Заробітну плату\~в розмірі\~91\~959,36\~грн.\~та компенсацію\~за порушення\~строків виплати\~заробітної плати\~в сумі\~2\~154,81\~грн.\~було виплачено\~позивачу через\~17\~днів після\~вирішення спору\~10.12.2021\~року.Таким чином, до вирішення спору у справі №127/7363/21 відповідач мав законні очікування щодо відсутності підстав для нарахування заробітної плати працівнику, як такому, що роботу в вказаний період не виконував. У свою чергу, 20.05.2022 року від представника позивача [PERSON] на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якому останній зазначає, що він не погоджується з аргументами відповідача, вважає їх необгрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Також зазначив, що відзивом на позовну заяву відповідач підтвердив та визнав, що допустив затримку у виплаті належних позивачу сум, оскільки, свого обов`язку щодо сплати належних сум позивачу у визначені законом строки не виконав. Так, у відзиві відповідач сам підтверджує, що зазначена сума у розмірі 91 959,36 грн. не була виплачена 11.01.2021 року, а була сплачена 10.12.2021 року (тобто із затримкою розрахунку на 333 календарні дні). Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, на адресу суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги викладенні в позовній заяві підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду невідомо. Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20.10.2020 року, позов [PERSON] до ТОВ «Термекс» про поновлення на роботі задоволено, скасовано Наказ №17/7-1К від 17.07.2020 року про звільнення [PERSON] з посади заступника директора з продажу за прогул без поважних причин на підставі п.4 ст.40 КЗпП Українита поновлено [PERSON] на роботі в ТОВ «Термекс» на посаді заступника директора з продажу з 17.07.2020 року, стягнуто з ТОВ «Термекс» на користь «Термекс» на користь [PERSON] 316\~924,00 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з 20.01.2020 року по 17.07.2020 року включно (сума визначена без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів) (а.с.9-22) Постановою Вінницького апеляційного суду від 09.02.2021 року від 09.02.2021 року апеляційну скаргу ТОВ «Термекс» залишено без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20.10.2020 року без змін (а.с.23-32). Наказом №30/10-1К від 30.10.2020 року «Про спорядкування праці та скорочення посад» в зв`язку з відсутністю власних або орендованих приміщень у м.Вінниця та тривалою відсутністю діяльністю діяльністю з 08.01.2021 року, вирішено скоротити штат працівників ТОВ «Термекс» в місті Вінниці, а саме: Заступника директора з продажу ТОВ «Термекс», яку займає [PERSON] 1 штатна одиниця (а.с.33). Відповідно до Наказу №11/1-1К від 11.01.2021 року, у зв`язку з відсутністю власних або орендованих приміщеньу м.Вінниця та тривалою відсутністю діяльності вирішено скоротити штат працівників Товариства в місті, а саме посаду заступника директора з продажу ТОВ «Термекс» (м.Вінниця), яку займає [PERSON] 1 штатна одиниця, 11.01.2021 року. Звільнено [PERSON] у зв`язку з скороченням штату працівників, а саме займаної посади заступника директора з продажу ТОВ «Термекс» (м.Вінниця), за п.1 ст. 40 КЗпП України. [PERSON] із даним наказом ознайомлений 15.01.2021 року (а.с.34). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.05.2021 року позов [PERSON] до ТОВ «Термекс» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволено. Скасовано Наказ ТОВ «Термекс» від 11.01.2021 року №11/1-1К «Про скорочення штату працівників та звільнення» про звільнення [PERSON] . Поновлено [PERSON] на роботі в ТОВ «Термекс» на посаді заступника директора з продажу з 11.01.2021 року. Стягнуто з ТОВ «Термекс» на користь [PERSON] середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 11.01.2021 року по 05.05.2021 року у розмірі 129\~655,81 грн. (без вирахування податків та обов`язкових платежів) (а.с.98-107). Наказом №19/5-1К «Про поновлення на роботі» від 19.05.2021 року, поновлено [PERSON] на роботі в ТОВ «Термекс» на посаді заступника з продажу з 11.01.2021 року (а.с.108). У свою чергу, 24.05.2021 року [PERSON] звернувся до директора ТОВ «Термекс» із заявою про звільнення за власним бажанням (а.с.109). 25.05.2021 року Наказом №25/5-1К [PERSON] був звільнений з посади заступника директора з продажу за власним бажанням з 26.05.2021 року (а.с.110). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.09.2021 року позов [PERSON] до ТОВ «Термекс» про стягнення заробітної плати задоволено. Стягнуто з ТОВ «Термекс» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за період з 20.10.2020 року по 11.01.2021 року в сумі 91\~959,36 грн. (сума визначена без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів) та компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати в розмірі 2\~154,81 грн(а.с.35-43). Постановою Вінницького апеляційного суду від 23.11.2021 року апеляційну скаргу представника ТОВ «Термекс» - адвоката Крушельницького І.А. залишено без задоволення, Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08.09.2021 року залишено без змін (а.с.44-49). Заробітна плаата [PERSON] за період з 20.10.2020 року по 11.01.2021 року виплачена 10.12.2021 року у розмірі 74\~027,29 грн. (а.с.50). Також вищевикладенні обставини звільнення та поновлення на роботі [PERSON] підтверджуються Трудовою книжкою Серія А [NUMBER] (а.с.111-114). На аркушах справи №129-132 міститься табель обліку використання робочого часу [PERSON] з 01.10.2020 року по 31.01.2021 року. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у\~статті 116\~цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювані ним суму. Як визначено ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати\~з вини власника\~або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена\~ст. 117 КЗпП України\~відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових відносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога, тощо). У цьому зв`язку судом встановлено, що відповідачем, не проведено з позивачем по справі в день звільнення (11.01.2021) остаточного розрахунку по заробітній платі, що підтверджується відповідними рішеннями судів. З огляду\~на викладене\~спір щодо\~розміру належних\~позивачу сум\~відсутній, оскільки їх розмір не підлягає доведенню з огляду на ч. 4 ст. 82 ЦПК України, відповідно до якої обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Також, суд вваєа за необхіднезазначити, щовідшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.\~Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому ст. 117 КЗпП України.\~Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.\~З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Таким чином, суми, які належали позивачу [PERSON] при звільненні мають бути стягнуті на його користь. Вирішуючи питання щодо розрахунку сум, які не отримані позивачем при звільненні, суд виходить з наступного. Як встановлено п. 2 Розділу II та п. 7 Розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 8.02.1995 N 100,\~обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.\~Обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки. (Абзац перший пункту 7 із змінами, внесеними згідно з Постановою КМУ №185(\~185-97-п\~) від 24.02.97; в редакції Постанови КМ № 1213 (\~1213-2020-п\~) від 09.12.2020 . Позивач зазначає, що його щомісячний оклад складав 34 845 грн. Це підтверджено Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.09.2021 року у справі № 127/7363/21. Розрахунок середнього заробітку за весь час затримки наданий позивачем складається з наступного: Календарні місяці, що передували звільненню - листопад, грудень 2020 року. Кількість робочих днів в листопаді 2020 - 21; Кількість робочих днів в грудні 2020 - 22; Фактично відпрацьовані дні протягом листопада-грудня 2020 - 43; Середньоденна заробітна плата складає - (34 845+34 845) / 43 = 1620,70 грн. Кількість робочих днів за час затримки - 16 (січень 2021) + 20 (лютий 2021) + 22 (березень 2021) + 22 (квітень 2021) + 18 (травень 2021) + 20 (червень 2021) + 22 (липень 2021) + 21 (серпень 2021) + 22 (вересень 2021) + 20 (жовтень 2021) + 22 (листопад 2021) + 8 (грудень 2021) = 233 Отже, середній заробіток позивача за весь час затримки по день фактичного розрахунку складає - 1620,70 * 233 = 377 623,10 грн. Суд погоджується із вказаним розрахунком, вважає його достовірним, крім того, предсатвник відповідача не надав суду належних доказів невірності його нарахування. За правилами статей\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути 3\~776,23 грн понесених витрат по сплаті судового збору. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині\~присудження з відповідача на користь позивача невиплаченої заробітної плати, в частині суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved