Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

14.04.2022 року заявник звернулася до суду з заявою та просить визнати факт постійного проживання однією сім`єю її, [PERSON] , [INFO] , разом з [PERSON] , яка померла [INFO] . А також, встановити факт, що [PERSON] , яка померла [INFO] , є матір`ю [PERSON] , яка народилась в селі Василівка Болградського району Одеської області [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що померла [PERSON] була її, заявниці, матір`ю, вони проживали разом однією сім`єю, заявниця доглядала за матір`ю, піклувалася про неї. Після її смерті відкрилась спадщини, у оформленні якої нотаріус відмовила заявниці, оскільки, по-перше, вона з матір`ю були зареєстровані за різними адресами, хоча і проживали разом, по-друге, виявилися розбіжності у документах в написанні імені померлої, а саме у свідоцтві про народження заявниці ім`я матері замість « [PERSON] » записано « [PERSON] ». Тому встановлення юридичних фактів має суттєве юридичне значення і необхідне для подальшого оформлення спадкових прав після смерті спадкодавця. Ухвалою суду від 20.04.2022 року відкрито провадження по справі в порядку окремого провадження та призначено до судового розгляду на 17.05.2022 року та на 02.06.2022 року, після оголошення перерви - на 07.06.2022 року.. Заявник в судове засідання не з`явилась, хоча була повідомлена належним чином, проте надала заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с.29). Представник заінтересованої особи - Василівської сільської ради Болградського району Одеської області - в судове засідання не прибув, хоча був повідомлений належним чином, але подав відзив, в якому заявляє про визнання вимог заяви та просить їх задовольнити, а також проводити усі судові засідання у відсутність представника (а.с.26). Оскільки сторонами по справі було подано заяви про розгляд справи за їх відсутності, судом у відповідності до ч.3 ст.211 ЦПК України було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні за відсутності сторін по справі на підставі наявних документів в матеріалах справи. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги цієї заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд прийшов до висновку про задоволення заяви за наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Конституція України гарантує право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Так, ст.293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Статтею 315 ч.1 п.1 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. При розгляді даної справи судом встановлено, що [INFO] народилася заявниця по справі, на мові оригіналу «[PERSON]» в с. Василівка Болградського району Одеської області та її батьками в свідоцтві про народження серії [NUMBER] , виданого Василівським Бюро ЗАГС Болградського району Одеської області 14.10.1961 року, зазначено російською мовою: батько - « [PERSON] », мати - « [PERSON] » (а.с.12). Зі свідоцтва про укладення шлюбу батьків заявниці серії [NUMBER] вбачається, що « [PERSON] , [INFO]» та « [PERSON] , [INFO]» одружились 20.10.1955 року, дружині присвоєно прізвище « [PERSON] », про що було складено актовий запис №23 (а.с.15). У свідоцтві про народження матері заявниці серії [NUMBER] , ім`я, прізвище та по-батькові матері записано російською « [PERSON] , народилась [INFO] », свідоцтво видано Болградським Райбюро ЗАГС Одеської області від 09.06.1955 року та зроблено відповідний запис за №168 (а.с.14). В подальшому, 16.02.1982 року, заявниця уклала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище на « [PERSON] », про що було складено відповідний актовий запис №7, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим Василівською сільською радою Болградського району Одеської області від 16.02.1982 року (а.с.13). Отже, у свідоцтві про народження заявниці ім`я її матері записано не « [PERSON] », а « [PERSON] ». Заявниця стверджує, що навіть ніколи не звертала уваги, що в її свідоцтві про народження є помилка. На думку заявниці, ця помилка сталася, тому що в селі її матір називали « [PERSON] », це скорочене ім`я від і [PERSON] і [PERSON] . Під час реєстрації її народження особа, яка здійснювала реєстрацію, не перевірила паспорт матері дитини і записала як вважала правильним. [INFO] [PERSON] померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , яке видане на підставі актового запису про смерть № 38 від 17.08.2012 року, складеного виконавчим комітетом Василівської сільської ради Болградського району Одеської області (а.с.8). Прізвище, ім`я та по батькові померлої в свідоцтві про смерть зазначені « [PERSON] ». Таким чином родинні відносини між спадкодавцем матір`ю [PERSON] та спадкоємцем за законом першої черги донькою [PERSON] повністю підтверджуються дослідженими судом доказами. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно. Втім, за інформацією приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. від 22.02.2022 року на запит заявниці [PERSON] , завести спадкову справу не можливо, оскільки пропущено встановлений шестимісячний строк подання заяви про прийняття спадщини, а [PERSON] не була зареєстрована зі спадкодавцем на час її смерті, тобто не підтверджується факт прийняття спадщини (а.с.17). Згідно довідки наданої Василівською сільською радою Болградського району Одеської області за №118 від 17.02.2022 року, громадянка [PERSON] , [INFO] , постійно була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та на день її смерті ніхто, крім неї, не був зареєстрований у будинку (а.с.10). З довідки № 340 Василівської сільської ради від 17.05.2022 року, вбачається, що громадянка [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] з 1954 року по грудень 1995 року. З грудня 1995 року по день смерті [INFO] проживала у своєї доньки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.28). З Акту опитування свідків від 17.02.2022 року, засвідченого належним чином секретарем виконкому Василівської сільської ради, вбачається, що громадянка [PERSON] - рідна та єдина донька [PERSON] . [PERSON] протягом багатьох років часто хворіла, після смерті чоловіка проживала самотньо в будинку [ADDRESS] . У грудні 1995 року вона переїхала жити до родини своєї доньки [PERSON] в будинок за адресою: [ADDRESS] . Вони з грудня 1995 року проживали однією родиною до дня смерті [PERSON] [INFO] , в них був спільний бюджет, всі піклувалися один за одним, підтримували один одного, вели спільне господарство. Коли мати захворіла, донька здійснювала за нею догляд, забезпечувала її ліками та усім необхідним для життя. Після смерті матері поховала її, справляла поминки. За будинком своєї померлої матері і досі доглядає, виконує господарську роботу, обробляє город. Було опитано сусідів, які підтверджують цю інформацію, про що розписались (а.с.16). Згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, статтею 1268 ЦК України, для спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно роз`яснень викладених у п.п.2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовляє особі в оформленні спадщини, а спадкоємець має право звернутись до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Відповідно до ст.1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Встановлення даного факту для заявника має юридичне значення, оскільки від цього факту безпосередньо породжуються юридичні наслідки, в даному випадку прийняття спадщини. Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. На підставі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У відповідності до положень ст.ст.13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що докази, на які посилається заявник, й які не заперечуються заінтересованою особою, достатні для встановлення факту того, що [PERSON] постійно проживала зі своєю матір`ю, спадкодавцем [PERSON] , з грудня 1995 року до часу відкриття спадщини - [INFO] включно,

Outcome: approved