Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-16 00:00:00

В обґрунтування позову представник позивача [PERSON] вказувала, що мати [PERSON] - [PERSON] , як працівник ТОВ «Люботинський сад» отримала дві земельні ділянки, розташовані за межами м. Люботин, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За життя мати склала заповіт, згідно з яким усе своє майно заповіла їй, [PERSON] .. [INFO] [PERSON] померла, а спадщину після смерті батьків позивач [PERSON] прийняла та частково оформила, що підтверджується рішенням Люботинського міського суду Харківської області по справі №630/203/17, що було частково переглянуте Апеляційним судом Харківської області. Однак оформити право власності на земельні частки (паї) [PERSON] не має можливості, так як розпорядження про передачу у власність земельних ділянок померлій матері позивача винесено 2009 року, тобто після смерті спадкодавця, а тому право власності на земельні частки (паї) у [PERSON] на день її смерті у неї не виникло. Саме тому позивач була змушена звернутися з вказаним позовом до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але її представник [PERSON] подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, вказувала, що позов підтримує в повному обсязі та просить суд його задовольнити. Люботинська міська рада Харківської області до суду подала заяву, в якій просила проводити розгляд справи без участі її представника за наявними доказами згідно чинного законодавства. В судовому засіданні, дослідивши наявні в справі докази, суд встановив наступне. Так, матір`ю позивача [PERSON] , є [PERSON] , що підтверджуються свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим 01 серпня 1967 року Люботинським міським бюро ЗАГС, та свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] , виданим 04 липня 1987 року Люботинською міською радою Харківського району, яким підтверджується зміна прізвища з « [PERSON] » на « [PERSON] ». [PERSON] , померла [INFO] , про що відділом РАЦС Люботинського міського управління юстиції було видано 30 липня 2008 року свідоцтво про смерть [NUMBER] . За життя, 23 червня 2008 року, [PERSON] зробила заповіт, згідно з яким все своє майно, де б таке не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла дочці [PERSON] . Заповіт було посвідчено приватним нотаріусом ХРНО Гонтаренко С.Л. 23 червня 2008 року. Цим же нотаріусом 13 лютого 2009 року вчинено напис на заповіті, про те що він не змінений та не скасований. Відповідно до копії рішення Люботинського міського суду Харківської області під час розгляду цивільної справи №630/203/17 було встановлено, що за повідомленням Другої державної нотаріальної контри Харківського району Харківської області, у шестимісячний строк після смерті [PERSON] , до нотаріальної контори з заявами про прийняття або відмову від прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право власності нікому не видавались. Чинність заповіту [PERSON] також було підтверджено інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 11 травня 2017 року. Відповідно до ст.ст. 1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Також під час розгляду цивільної справи №630/203/17 в рішенні Люботинський міський суд Харківської області встановив ті обставини, що позивач [PERSON] належним чином прийняла спадщину за заповітом після смерті матері. Згідно зі ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до Указу Президента України № 720/95 від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», який є чинним, паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. У разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. За життя [PERSON] скористалась своїм правом на отримання безоплатно земельної ділянки (паю) при приватизації земель ВАТ «Люботинський сад», розташованих за межами населеного пункту на території Люботинської міської ради Харківської області. Відповідно до ст. 25 Земельного кодексу України, при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій. На підставі заяв працівників та пенсіонерів ВАТ «Люботинський сад» Харківською районною державною адміністрацією Харківської області було прийнято розпорядження № 2389 від 13 грудня 2006 року про надання дозволу працівникам ВАТ «Люботинський сад» та пенсіонерам з їх числа на розробку проекту приватизації земель підприємства з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Згідно зі списком, який є додатком до вказаного розпорядження, серед працівників ВАТ «Люботинський сад`та пенсіонерів з їх числа під № 123 вказана [PERSON] . На виконання розпорядження органу виконавчої влади [PERSON] були оплачені витрати за розробку проекту приватизації земель і технічної документації для подальшого отримання державних актів, що підтверджуються квитанцією прибуткового касового ордеру № 39/674 від 17 грудня 2007 року, виданою ВАТ «Люботинський сад». Згодом, Харківською районною державною адміністрацією Харківської області було прийнято розпорядження № 485 від 24 березня 2009 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо приватизації земельних ділянок (паїв) та складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки ВАТ «Люботинський сад» за межами населеного пункту на території Люботинської міської ради Харківської області. Цим розпорядженням також передано безоплатно у власність працівників ВАТ «Люботинський сад», а також пенсіонерів з їх числа, згідно зі списком, земельні ділянки за рахунок розпайованих земель ВАТ «Люботинський сад», які розташовані за межами населеного пункту на території Люботинської міської ради Харківської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Додатком до цього розпорядження є список, в якому під № 113 зазначена [PERSON] , якій передано у власність дві земельні ділянки сільськогосподарського призначення: № 92 рілля, площею 2,2802 га, кадастровий № 6311200000:67:006:0171; та № 39 багаторічні насадження, площею 1,8908 га, кадастровий № 6311200000:67:004:0114. Відповідно до ст. 186 ЗК України, в редакції, яка була чинною станом на 24 березня 2009 року, проекти відведення земельних ділянок із земель державної чи комунальної власності затверджуються органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які надають і вилучають земельні ділянки. Відповідно до ст. 118 ЗК України, в редакції, яка була чинною станом на 24 березня 2009 року, громадяни - працівники державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонери з їх числа, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні цих підприємств, установ та організацій, звертаються з клопотанням про приватизацію цих земель відповідно до сільської, селищної, міської ради або районної державної адміністрації. Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель. Передача земельних ділянок у власність громадянам - працівникам державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонерам з їх числа провадиться після затвердження проекту приватизації земель у порядку, встановленому цим Кодексом. Районна державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю). Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості). В п. 24 Постанови Пленуму № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних спорів» Верховний Суд України звернув увагу судів на те, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Досліджені докази вказують на те, що [PERSON] за життя не отримала державні акти про право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які були б підтвердженням виникнення у неї права власності на вказані вище земельні ділянки. Але у [PERSON] виникло та існувало право на земельну частку (пай) при паюванні земель ВАТ «Люботинський сад», яке входить до складу спадщини. Досліджені докази свідчать, що позивач [PERSON] , як єдиний спадкоємець, у встановленому порядку прийняла спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] , але не має змоги оформити належне їй право у нотаріуса. За таких обставин суд задовольняє позовні вимоги та визнає за позивачем право на дві земельні частки (паї) з числа земель ВАТ «Люботинський сад», які розташовані за межами населеного пункту на території Люботинської міської ради Харківської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Outcome: approved