Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-15 00:00:00

У серпні 2021 року Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води. У позові зазначає, що за період 01.11.2018 по 30.06.2021 року Концерн «МТМ» надав послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , споживачі оплату послуг не здійснюють у повному обсязі, у зв`язку з чим станом на 01.07.2020 рік утворилася загальна заборгованість на суму 38449,80 грн. Відповідачі у добровільному порядку заборгованість не погашають, тому позивач просить суд стягнути з відповідачів суму заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та водопостачання за вказаний період в сумі 38449,80 грн., та стягнути судові витрати по оплаті судового збору у сумі 2270,00 грн. Ухвалою суду від 17.08.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. 15.09.2021 від відповідача [PERSON] надійшли заперечення проти позову, в яких вона зазначає, що теплопостачання до квартири не подається, і у зв`язку із неякісним наданням послуг, а тому підстав для задоволення позову немає. В судове засідання представник позивача не з`явився, у позові вказав, що просить розглядати справу у відсутність представника, підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлялись у встановленому ЦПК України порядку. [PERSON] у письмових поясненнях просив суд розглядати справу у його відсутність, у позові відмовити. У судових засіданнях по цій справі відповідач [PERSON] зазначала, що послуга подається у неналежному обсязі, зокрема батареї опалення не працюють, лише в одній кімнаті вони гарячі, інші кімнати не обігріваються, гарячою водою вони не користуються, а за лічильником за період 2015-2021 року ними було спожито лише 49 м.куб. гарячої води, наразі боргу за воду немає. Також вказала, що дійсно вони не сплачували за послуги теплопостачання, оскільки чекали вирішення проблеми щодо належного теплопостачання. Суд, заслухавши пояснення [PERSON] , дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні по справі докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Згідно рішення Виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 25 від 29.01.2009 р. «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжя, починаючи з 01.01.2009 р. виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ». Основною метою діяльності концерну «Міські теплові мережі» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, призначеної для централізованого опалення, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну. Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що «споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі». Згідно із приписами ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. У відповідності до п. 18 діючих Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальні споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаї в ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно інформації, наданої Департаментом реєстраційних послуг, відповідачі [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Судом з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 18.12.2004 року є власниками кожний Ѕ частини квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гришиним Г.Г, від 18.12.2004р. , реєстр.№4342. Згідно з ч. 1\~ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 151 Житлового кодексу\~(в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Статтею 67 ЖК\~визначено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 68 ЖК, споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житлово-комунальні послуги. Плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського фонду вносяться щомісячно. Відповідно до\~ст. 162 ЖК, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Відповідно до ч. 1\~ст. 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-ІV\~(далі\~Закон України № 1875-ІV, в редакції, чинний у період з 01.01.2018 року по 01.05.2019 року), предметом регулювання цього\~Закону\~є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 Закону України № 1875-ІV, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Згідно із п. 5 ч. 3\~ст. 20 Закону України № 1875-ІV, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року № 2189-VIII\~(далі\~Закон України № 2189-VIII, введений в дію 01.05.2019 року), предметом регулювання цього\~Закону\~є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Згідно з п. 2 ч. 1\~ст. 5 Закону України № 2189-VIII, комунальні послуги\~це послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до\~ст. 9 Закону України № 2189-VIII, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до п. 5 ч. 2\~ст. 7 Закону України № 2189-VIII, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Що стосується тверджень відповідача про те, що послуга теплопостачання надана в меншому обсязі та неналежної якості, то суд вказує на такі обставини. Належними і допустимими доказами про ненадання послуг або надання їх неналежної якості є акти-претензії, претензії, тому ці обставини не можуть доводитись лише зазначенням цих обставин у запереченнях відповідача, який жодним доказом не довів, що до пред`явлення позову вчиняв будь-які дії чи звертався з цього приводу до Позивача. Таким чином, недотримання порядку та форми фіксації факту ненадання послуг, як це передбачено умовами договору, тягне за собою недоведеність відповідачем факту ненадання послуги або невиконання передбачених договором робіт. А тому за умовами договору вважається, що послуги фактично надані та є належної якості. Долучені відповідачем до відзиву акт-претензія за 2006 рік, а також листування, звернення 2006-2010 р.р., протокол наради від 16.01.2016, не є належними доказами у даній справі, оскільки виходять за період, який є предметом доказування у даній справі. Крім того, рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 19.04.2019 року у справі №335/15389/18 стягнуто з [PERSON] , [INFO] (місце проживання: [ADDRESS] , ІПН: [NUMBER] ) на користь Концерну «Міські теплові мережі» (ЄДРПОУ 32121458, місце знаходження: бул. Гвардійський, буд.137, м. Запоріжжя, 69091) заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 32 776 (тридцять дві тисячі сімсот сімдесят шість) грн. 60 коп., судовий збір в розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп., а всього 34 538 (тридцять чотири тисячі п`ятсот тридцять вісім) грн. 60 коп. за період з 01.12.2015 року по 31.08.2018 року. Вказаним рішенням встановлено також факт надання позивачем послуг у вказану квартиру за період з 01.12.2015 року по 31.08.2018 року. Ч.2 ст.8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ( в редакції станом на час складення акту) передбачає, що виконавець комунальної послуги зобов`язаний: розглядати у визначений законодавством строк претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за комунальні послуги в разі їх ненадання, надання не в повному обсязі, несвоєчасно або неналежної якості, а також в інших випадках, визначених договором про надання комунальних послуг. Стаття 26 Закону також встановлює, що виконавець комунальної послуги або управитель багатоквартирного будинку зобов`язаний самостійно здійснити перерахунок вартості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком за весь період їх ненадання, надання не в повному обсязі або невідповідної якості, а також сплатити споживачу неустойку (штраф, пеню) у порядку та розмірі, визначених законодавством або договором. Порядком проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2010 р. N 151 передбачено, що у разі ненадання послуг або надання їх не в повному обсязі, зниження якості, зокрема відхилення їх кількісних і якісних показників від нормативних,\~виконавець проводить перерахунок розміру плати за фактично надані послуги шляхом зменшення розміру плати за надання послуг. Також виконавець зобов`язаний провести протягом місяця, що настає за розрахунковим, перерахунок розміру плати за надані споживачеві послуги у разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості незалежно від наявності заборгованості за надані послуги. Щодо Акту-претензії за 13.02.2019 року, то вказаний Акт надавав відповідачу право на проведення перерахунку вартості послуги за відповідний місяць в якому ця послуга надана не у повному обсязі при поданні такого Акту разом із заявою про проведення перерахунку, однак із також заявою відповідачі до позивача не зверталися. Тим більше, у судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечувала тих обставин, що до Концерну «МТМ» вони до часу звернення з даним позовом не зверталися, вирішували питання оплати з головою ОСББ, а звернулися до Концерну «МТМ» лише після подання позову до суду наприкінці 2021 року. Щодо фактичного надання послуг, суд наголошує на наступному. Згідно положень статті 1 Закону України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року № 2633IV, споживач теплової енергії\~це фізична особа, яка використовує теплову енергію. Теплова енергія\~це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. Система централізованого теплопостачання\~це сукупність джерел теплової енергії, магістральних та місцевих (розподільчих) теплових мереж, що об`єднані між собою та використовуються для теплозабезпечення споживача. Відповідно до цієї ж статті 1 Закону України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року № 2633IV, місцева (розподільча) теплова мережа\~це сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача. Встановлено, що належне відповідачам житлове приміщення розташовано у багатоповерховому житловому будинку, який приєднано до трубопроводів центрального опалення та мережі постачання гарячої води. Таким чином, належне відповідачам житлове приміщення знаходиться у житловому будинку та відповідно має загальну систему опалення з житловим будинком. Теплові мережі житлового будинку (у тому числі трубопроводи та стояки) входять до складу приладів, що використовують теплову енергію (теплоносій) для потреб опалення та є складовою частиною єдиного технологічного процесу теплоспоживання. На будинку встановлено лічильник обліку теплової енергії, що постачається позивачем. Пунктом 24 Правил №830 визначено, що у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення відповідно до Методики розподілу. З моменту подачі опалення в житловий будинок Концерн «МТМ» нараховує плату за послугу за показаннями комерційного приладу обліку за фактично спожиту теплову енергію. При цьому, відповідачі не надали доказів, що їх житлове приміщення від`єднано у законний спосіб від вказаних мереж, а тому факт надання послуг до всього будинку, а тому і до квартири відповідачів, є в такий спосіб доведеним. Крім того, згідно з Правилами надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України віл 21 серпня 2014 р. № 830, постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період безперервно, крім часу перерв, визначених частиною першою статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послу послуги". Виконавець забезпечує постачання теплової енергії у відповідній кількості та якості згідно з вимогами договору до межі зовнішніх інженерних мереж постачання послуги виконавця та внутрішньобудинкових систем будівлі. Теплоносій подається в обсязі відповідно до теплового навантаження будівлі. Обов`язок щодо забезпечення готовності до надання послуги внутрішньобудинкових систем, шо розташовані в будівлі (у чому числі багатоквартирному будинку), приміщенні, споруді і призначені для надання послуги, покладається на власника такої будівлі (співвласників багатоквартирної о будинку), приміщення, споруди. Виконавцем послуг з утримання будинку та прибудинкової території житлового будинку [ADDRESS] , а тому доводи відповідача про непрацюючий теплоносій відхиляються судом, оскільки налаштування і обслуговування внутрішньобудинкових мереж не відноситься до обов`язків Концерну "МТМ". З огляду\~на вказане,\~суд дійшов висновку про те, що Концерн "Міські теплові мережі" надавав відповідачам як споживачам за вказаною адресою послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а відповідачі такі послуги прийняли, від їх отримання не відмовлялись, а тому повинні нести обов`язок із сплати за комунальні послуги, надані Концерном "Міські теплові мережі". Отже, відповідачі фактично користувалися послугами, які надавав позивач упродовж листопада 2018 по 30.06.2021, а тому мають їх оплатити. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] за особовим рахунком № [NUMBER] за період з 01.11.2018 по 30.06.2021 рік нараховано за послуги в сумі 38449,80 грн. сплачено 0,00 грн. Отже, заборгованість за період з 01.11.2018 по 30.06.2021 рік складає 38449,80 грн., з них опалення 26771,88 грн., що також підтверджується наданою позивачем довідкою щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Отже, перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд визнає його правильним, а також враховує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, а також не надано альтернативного розрахунку. З огляду на те, що на час розгляду справи судом сума заборгованості за послуги теплопостачання відповідачами не сплачена та матеріали справи не містять доказів того, що відповідачами було здійснено заходи по повному погашенню заборгованості за послуг з теплопостачання за оспорюваний період. [PERSON] , [PERSON] як власники зобов`язані утримувати майно, що кожному з них належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.322 ЦК України) і відповідачі як споживачі зобов`язані своєчасно вносити плату за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. При цьому суд враховує, що на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна(ч.2\~ст.317 ЦК України), а тому суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог про стягнення боргу за надану послугу з теплопостачання. Згідно із\~ст. 360 ЦК України\~співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання (\~ст..541 ЦК України). Отже, зважаючи на те, що квартира належить [PERSON] , [PERSON] у рівних долях - Ѕ частина кожен співвласник повинен відповідати за зобов`язаннями відповідно до своєї частки у належному співвласникам житлі. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки майно належить кожному із відповідачів по Ѕ частині, відповідачі є споживачами житлово-комунальних послуг та мають відповідати за заборгованістю, відповідно до розміру своєї частки у житлі. Отже, суму заборгованості за послугу з постачання теплової енергії необхідно розділити на 1/2 та стягнути суму боргу за надані послуги з теплопостачання \~(26771,88/2) грн. по 13385, 94 грн. з кожного з відповідачів, відповідно до розміру її частки в майні. Щодо вимог про стягнення боргу за гаряче водопостачання, то суд дійшов висновку про таке. На підставі п. 11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 р. плата за послуги нараховуються згідно з показниками будинкового засобу обліку води, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання: у разі відсутності засобів обліку води, встановлених у квартирі; у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; -у разі відсутності у виконавця показань засобів обліку за розрахунковий період; за наявності витоків із загально будинкової мережі споживачі , які не мають квартирних засобів обліку або не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку, оплачують послуги з холодного, гарячого водопостачання та водовідведення за встановленими нормативами(нормами) за місяць, у якому ці витоки виявлені. Разом із тим, з наданих відповідачем доказів встановлено, що відповідно до Акту від 17.06.2015 року в помешканні відповідачів встановлені лічильники гарячої води СК-15Г №3178828. СК-15Г №3165712 показники, яких станом на 17.06.2015 складали 00028871 та 0334999 відповідно. Станом на 08.07.2020 зазначені покази складали 00028900 та 00384400 (згідно акту від 08.07.2020). Станом на час подання відзиву зазначені показники також складають 00028900 га 00384400. Таким чином, загальні витрати гарячої води за період 2015-2021 року по вказаній квартири за лічильниками склали 49 м3. Крім того, в установленому порядку лічильник гарячої води в квартирі позивача було після повірки опломбовано в липні 2020 року, тобто з зазначеного періоду вважається, що він перебував в експлуатації, однак нарахування за послугу з надання гарячого водопостачання здійснено позивачем згідно з нормативами (нормами) споживання розрахунку, що не відповідає Правилам. Крім того, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 квітня 2019 у справі 335/15389/18 з [PERSON] вже стягувались грошові кошти в рахунок отриманої послуги постачання гарячої води за частину спожитої гарячої води у вказаний період. Під час судового розгляду відповідач [PERSON] повідомила, що не передавала раніше позивачу покази лічильника, а тому нарахування було здійснено виходячи із нормативами споживання, разом із тим, під час судового розгляду нею було передано покази лічильників, у зв`язку із чим зроблено перерахунок і встановлено, що боргу за гарячу воду немає. Згідно п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, після отримання показань квартирних засобів обліку, якщо вони відрізняються від розрахованих за показаннями будинкових засобів обліку, виконавець здійснює коригування плати за надану послугу в наступному розрахунковому періоді шляхом зменшення або збільшення обсягів спожитої кожним споживачем послуги, що відображається в платіжному документі періоду, наступного за здійсненням коригування. Згідно наданого у судовому засіданні відповідачем рахунку позивача станом на 01.12.2021 року боргу по оплаті послуг з постачання гарячої води у кв. [ADDRESS] , немає. З огляду на вказані обставини, позивачем не доведено факт надання послуги з гарячого водопостачання відповідачам у заявленому розмірі, оскільки заборгованість позивачу була нарахована внаслідок неподання показників споживання послуги гарячого водопостачання, зважаючи, що позивач має право на перерахунок (коригування) плати за вказану послугу з урахуванням дійсних показників приладів обліку, проте у досудовому порядку позбавлений такої можливості, нарахування плати за нормативами споживання, тобто за кубометри води, які вони фактично не споживали, призводить до порушення прав відповідачів на облікове споживання гарячої води, суд у задоволені цієї вимоги відмовляє. Крім того, у відповідності зі ч.1\~ст.141 ЦПК України судовий\~збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідачів на користь позивача також необхідно стягнути сплачений при подачі позову до суду судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог 1580,37грн. (задоволено 69,62%) в рівних частках по 790,19 грн.

Outcome: partial