Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-05 00:00:00

Позивач звернулась в січні 2022р. в суд з позовом [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у супроводі матері [PERSON] до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії, країн Європейського Союзу та країн Шенгенської угоди, до досягнення віку 16 років, на період з червня 2022 року по грудень 2022 року без згоди батька [PERSON] . Позов обґрунтований тим, що в шлюбі з відповідачем народився син - [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею. Позивач має намір поїхати з дитиною за кордон з метою оздоровлення сина в період літніх канікул, так як дитина хворіє, страждає вродженою вадою серця та хворобою щитовидної залози. Однак позивач не може отримати від батька дитини згоди на виїзд дитини за кордон. За вказаних обставин просила позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з`явилась, але представник позивача надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила розглянути справу за її відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач у судові засідання не з`являвся, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву не надав, причину неявки суд не повідомив. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони знаходились у зареєстрованому шлюбі з 02 березня 2007 року, який рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 16 березня 2017 року розірвано (а.с.7). В шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає з матір`ю (а.с.8). Дитина має природжену ваду серця, яка супроводжується супутніми захворюваннями, що підтверджується копією виписки із медичної карти стаціонарного хворого (а.с.10-13). Рішенням Івано-Франківського міського суду від 05.04.2021р. (заочно) було надано аналогічно виїзд хлопчика без згоди батька у 2021р. (а.с.14-16). Так, Конвенцією ООН про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина 1 статті 3 Конвенції ООН). Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (частина 1 статті 18 цієї Конвенції). Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. В силу дії ч. ч. 1 та 2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.2,3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Дитині [PERSON] [INFO] виповнилось 14 років. У відповідності до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року за № 57 (зі змінами) виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску або у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків, а також без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред`явлення рішення суду або органу опіки та піклування (районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі його утворення), сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади) або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб. Отже, у даних правилах чітко визначено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Пунктом 5 Правил перетинання державного кордону громадянами України визначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Таким чином, розглядаючи спір щодо надання дозволу на виїзд дитини за межі України без згоди одного із батьків суд зобов`язаний визначити термін вивезення дитини за кордон та країну, до якої дозволяється виїзд дитини без згоди батька. Надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди одного із батьків, враховуючи його тимчасовий характер, не стосується питання місця проживання дитини та не повинно порушувати прав щодо дитини того з батьків, без згоди якого такий дозвіл надається. Дитина має стійке захворювання серця із супутніми захворюваннями, що створює необхідність виїзду за кордон для оздоровлення дитини. При цьому відповідач по справі такої згоди на виїзд за кордон не надає. Дану поведінку відповідача суд розцінює як таку, що суперечить інтересам дитини. Тому, вимоги позову в цій частині є обґрунтованими та такий дозвіл слід надати позивачу. Водночас, оскільки прохальна частина містить суперечливу фразу «до досягнення віку 16 років…. на період з червня 2022 року по грудень 2022 року», то суд зважаючи на відсутність сторони позивача для з`ясування такої позовної вимоги, з врахуванням обов`язку суду визначити термін вивезення дитини за кордон, вважає, що вказаний період з червня 2022 року по грудень 2022 року є належним чином обґрунтованим та відповідає інтересам дитини та можливістю в такий проміжок провести необхідне лікування та оздоровлення. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач понесла 992.40грн. витрат по оплаті судового збору (а.с.4), а тому дана сума підлягає відшкодуванню зі сторони відповідача. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 141, 155 Сімейного кодексу України, ст. 313 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved