Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить виділити в натурі 14/25 частки зі спільної часткової власності у житловому будинку [ADDRESS] з припиненням права спільної часткової власності та визнати за нею виділений житловий будинок - літ.«А», загальною площею - 42,9 кв.м., житловою площею - 30,1 кв.м., в складі приміщень: 1-1 - кухня, площею - 7,3 кв.м.; 1-2 - житлова, площею - 15,2 кв.м.; 1-3 - житлова, площею - 14,9 кв.м.; літ.«а» - прибудова в складі приміщень: 1-4 - коридор, площею - 2,6 кв.м.; 1-5 - санвузол, площею - 2,9 кв.м.; літ.«а5» - ганок; 2/3 частки сараю - літ.«Б», вбиральня - літ.«В»; сарай - літ.«Г»; сарай - літ.«Д»; альтанка - літ.«К», Ѕ частка №1 - ворота з хвірткою; №4 - водопровід; №5 - каналізація. Вхід в квартиру [PERSON] зберігти існуючий в приміщенні 1-4 - прибудови - літ.«а», що розташовані по [ADDRESS] з подальшим наданням поштової адреси виділеному будинку. Виділити [PERSON] в особисте користування земельну ділянку № 1 площею 294 м2 (0,0294 га). Межі земельної ділянки № 1 площею 294 кв.м. проходять наступним чином (за годинниковою стрілкою): - з боку [ADDRESS] довжиною 9,90 м (по зовнішній стіні житлового будинку літ. «А»); - далі по лінії продовження довжиною 1,00 м; - поворот направо довжиною 13,23 м; - поворот направо довжиною 6,05 м; - поворот наліво довжиною 9,83 м; - нахил вправо довжиною 1,10 м; - нахил вправо довжиною 12,25 м; - поворот направо довжиною 2,28 м; - далі по лінії продовження довжиною 3,70 м (по зовнішній стіні сараю літ.«Б»); - поворот направо довжиною 4,92 м (по лінії розподілу сараю літ.«Б»); - поворот наліво довжиною 2,41 м (по зовнішній стіні сараю літ.«Б»); - далі по лінії продовження довжиною 0,90 м; - поворот направо довжиною 3,21 м; - далі по лінії продовження довжиною 4,00 м (по зовнішній стіні сараїв літ.«Д», літ.«Г»); - далі по лінії продовження довжиною 7,29 м; - нахил вправо довжиною 3,06 м; - поворот направо довжиною 1,77 м; - далі по лінії продовження довжиною 1,50 м; - далі по лінії продовження довжиною 5,23 м; - поворот наліво довжиною 1,78 м; - поворот направо довжиною 0,83 м; - поворот наліво довжиною 2,16 м; - поворот направо довжиною 1,35 м; - поворот наліво довжиною 0,80 м (по зовнішній стіні прибудови літ.«а»); - поворот направо довжиною 0,56 м (по лінії розподілу житлового будинку літ.«А» та прибудови літ.«а»); - поворот наліво довжиною 4,52 м (по міжквартирній перегородці житлового будинку літ.«А»); - поворот наліво довжиною 7,18 м (по міжквартирній перегородці житлового будинку літ.«А»); - поворот направо довжиною 4,43 м (по зовнішній стіні житлового будинку літ.«А»). Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог Позивач являється власником 14/25 часток домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] . Іншим співвласником по даному домоволодінню являється відповідач [PERSON] .. Згідно отриманої експертизи з врахуванням фактичного користування та можливості виділення [PERSON] належні їй 14/25 частки житлового будинку в самостійний об`єкт нерухомого майна. На рішення суду пропонується єдиний варіант порядку користування земельною ділянкою площею 0,0583 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] у відповідності з ідеальними частками співвласників на житловий будинок (по 14/25 та 11/25 частки). Для в`їзду, входу, проходу та для обслуговування своїх частин житлового будинку в користування співвласників виділити земельну ділянку загального користування: І площею 61 кв.м. (0,0061 га) та II площею 3 кв.м. (0,0003 га). Межі земельної ділянки загального користування І площею 61 кв.м. проходять наступним чином (за годинниковою стрілкою): з боку [ADDRESS] довжиною 3,36 м; нахил вправо довжиною 1,00 м; поворот направо довжиною 4,43 м (по зовнішній стіні житлового будинку літ.«А»); далі по лінії продовження довжиною 2,79 м (по зовнішній стіні житлового будинку літ.«А»); поворот направо довжиною 1,42 м (по зовнішній стіні прибудови літ.«а»); поворот наліво довжиною 1,76 м (по зовнішній стіні прибудови літ.«а3» ); поворот направо довжиною 0,25 м (по зовнішній стіні прибудови літ.«а2»); поворот наліво довжиною 2,85 м (по зовнішній стіні прибудови літ.«а2»); поворот наліво довжиною 1,62 м (по зовнішній стіні прибудови літ.«а2»); нахил вліво довжиною 3,76 м (по зовнішній стіні прибудови літ.«а1»); далі по лінії продовження довжиною 0,66 м (по зовнішній стіні прибудови літ.«а1»); поворот направо довжиною 1,78 м; поворот направо довжиною 5,23 м; далі по лінії продовження довжиною 1,50 м; далі по лінії продовження довжиною 1,77 м; поворот направо довжиною 2,40 м; нахил вліво довжиною 10,93 м. Межі земельної ділянки загального користування II площею 3 м2 проходять наступним чином (за годинниковою стрілкою): по зовнішній стіні прибудови літ.«а1» довжиною 2,96 м; поворот направо довжиною 2,17 м (по зовнішній стіні житлового будинку літ.«А»); поворот направо довжиною 0,80 м (по зовнішній стіні прибудови літ.«а»); поворот направо довжиною 1,35 м; поворот наліво довжиною 2,16 м; поворот направо довжиною 0,83 м. Графічне зображення меж земельної ділянки загального користування І та II приведене на схемі в додатку №3 до висновку №16/11 червоною лінією, земельна ділянка загального користування І та II зображена помаранчевим кольором. [PERSON] (14/25 частки) виділити в особисте користування земельну ділянку № 1 площею 294 м2 (0,0294 га). Межі земельної ділянки № 1 площею 294 м2 проходять наступним чином (за годинниковою стрілкою): - з боку [ADDRESS] довжиною 9,90 м (по зовнішній стіні житлового будинку літ. «А»); - далі по лінії продовження довжиною 1,00 м; - поворот направо довжиною 13,23 м; - поворот направо довжиною 6,05 м; - поворот наліво довжиною 9,83 м; - нахил вправо довжиною 1,10 м; - нахил вправо довжиною 12,25 м; - поворот направо довжиною 2,28 м; - далі по лінії продовження довжиною 3,70 м (по зовнішній стіні сараю літ.«Б»); - поворот направо довжиною 4,92 м (по лінії розподілу сараю літ.«Б»); - поворот наліво довжиною 2,41 м (по зовнішній стіні сараю літ.«Б»); - далі по лінії продовження довжиною 0,90 м; - поворот направо довжиною 3,21 м; - далі по лінії продовження довжиною 4,00 м (по зовнішній стіні сараїв літ.«Д», літ.«Г»); - далі по лінії продовження довжиною 7,29 м; - нахил вправо довжиною 3,06 м; - поворот направо довжиною 1,77 м; - далі по лінії продовження довжиною 1,50 м; - далі по лінії продовження довжиною 5,23 м; - поворот наліво довжиною 1,78 м; - поворот направо довжиною 0,83 м; - поворот наліво довжиною 2,16 м; - поворот направо довжиною 1,35 м; - поворот наліво довжиною 0,80 м (по зовнішній стіні прибудови літ.«а»); - поворот направо довжиною 0,56 м (по лінії розподілу житлового будинку літ.«А» та прибудови літ.«а»); - поворот наліво довжиною 4,52 м (по міжквартирній перегородці житлового будинку літ.«А»); - поворот наліво довжиною 7,18 м (по міжквартирній перегородці житлового будинку літ.«А»); - поворот направо довжиною 4,43 м (по зовнішній стіні житлового будинку літ.«А»). На земельній ділянці №1 , яка виділяється [PERSON] , пропонується встановити сервітут III площею 14 м2 (розмірами 1,23 м; 0,41 м; 9,83 м, 1,10 м; 0,78 м; 0,90 м; 1,33 м; 8,34 м; 1,78 м; 0,83 м) для проходу [PERSON] на свою частину присадибної ділянки №2-2. На земельній ділянці № 1 , яка виділяється [PERSON] , пропонується встановити сервітут IV площею 25 м2 (розмірами 1,50 м; 17,79 м, 1,37 м; 17,69 м) для проходу [PERSON] до її частини сараю літ.«Б». Графічне зображення меж земельної ділянки № 1 приведене на схемі в додатку №3 до висновку №16/11 червоною лінією, земельна ділянка № 1 зображена жовтим кольором. [PERSON] (11/25 частки) виділити в особисте користування земельну ділянку № 2 площею 225 м2 (0,0225 га), яка складається із: земельної ділянки №2-1, площею 53 кв.м., земельної ділянки №2-2, площею 160 кв.м., земельної ділянки №2-3, площею 12кв.м.. Межі земельної ділянки №2-1, площею 53 кв.м. проходять наступним чином (за годинниковою стрілкою): з боку земельної ділянки загального користування І довжиною 0,66 м (по зовнішній стіні прибудови літ.«а1»); далі по лінії продовження довжиною 3,76 м (по зовнішній стіні прибудови літ.«а1»); нахил вправо довжиною 1,62 м (по зовнішній стіні прибудови літ.«а2»); поворот направо довжиною 2,85 м (по зовнішній стіні прибудови літ.«а2»); поворот направо довжиною 0,25 м (по зовнішній стіні прибудови літ.«а2»); поворот наліво довжиною 1,76 м (по зовнішній стіні прибудови літ.«а3»); поворот направо довжиною 1,42 м (по зовнішній стіні прибудови літ.«а3»); поворот наліво довжиною 2,79 м (по зовнішній стіні житлового будинку літ.«А»); поворот направо довжиною 7,18 м (по міжквартирній перегородці житлового будинку літ.«А»); поворот направо довжиною 4,52 м (по міжквартирній перегородці житлового будинку літ.«А»); поворот направо довжиною 0,56 м (по лінії розподілу житлового будинку літ.«А» та прибудови літ.«а»); далі по лінії продовження довжиною 2,17 м (по зовнішній стіні житлового будинку літ.«А»); поворот наліво довжиною 2,96 м (по зовнішній стіні прибудови літ.«а1»). Межі земельної ділянки №2-2 площею 160 м проходять наступним чином (за годинниковою стрілкою): з боку земельної ділянки № 1 довжиною 6,05 м; поворот направо довжиною 23,19 м; поворот направо довжиною 7,98 м; поворот направо довжиною 12,25 м; нахил вліво довжиною 1,10 м; нахил вліво довжиною 9,83 м. Межі земельної ділянки №2-3 площею 12 м2 проходять наступним чином (за годинниковою стрілкою): з боку земельної ділянки № 1 довжиною 2,41 м (по зовнішній стіні сараю літ.«Б»); поворот направо довжиною 4,92 м (по лінії розподілу сараю літ.«Б»); поворот направо довжиною 2,41 м (по зовнішній стіні сараю літ.«Б»); поворот направо довжиною 5,00 м (по зовнішній стіні сараю літ.«Б»). Графічне зображення меж земельної ділянки № 2 приведене на схемі в додатку №3 до висновку №16/11 червоною лінією, земельна ділянка № 2 зображена зеленим кольором. Запропонований варіант порядку користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , не перешкоджає співвласникам житлового будинку в користуванні своїм майном. Дослідженням встановлено, що при запропонованому варіанті порядку користування земельною ділянкою, виділити в натурі [PERSON] належні їй 14/25 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , з спільної часткової власності об`єкта нерухомого майна, які складаються з житлового будинку літ.«А», загальною площею - 42,9 кв.м., житловою площею - 30,1 кв.м., в складі приміщень: 1-1 - кухня, площею - 7,3 кв.м.; 1-2 - житлова, площею - 15,2 кв.м.; 1-3 - житлова, площею - 14,9 кв.м.; літ.«а» - прибудова в складі приміщень: 1-4 - коридор, площею - 2,6 кв.м.; 1-5 - санвузол, площею - 2,9 кв.м.; літ.«а5» - ганок; 2/3 частки сараю - літ.«Б», вбиральня - літ.«В»; сарай - літ.«Г»; сарай - літ.«Д»; альтанка - літ.«К», Ѕ частка №1 - ворота з хвірткою; №4 - водопровід; №5 - каналізація, технічно можливо, оскільки вони складаються із ізольованої квартири зсамостійним виходом, та мають в своєму складі житлові та підсобні приміщення, щорегламентуються державними будівельними нормами України. З врахуванням фактичного користування, на рішення суду пропонується один найбільш доцільний та технічно можливий варіант виділу в натурі [PERSON] 14/25 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , з спільної часткової власності об`єкта нерухомого майна: [PERSON] (14/25 частки) виділити: житловий будинок літ. «А» в складі приміщень: 1-1 - кухня, площею - 7,3 кв.м., 1-2 - житлова, площею - 15,2 кв.м., 1-3 - житлова, площею - 14,9 кв.м., прибудова літ.«а» в складі приміщень: 1-4 - коридор, площею - 2,6 кв.м., 1-5 - санвузол, площею - 2,9 кв.м., загальною площею по літ.«А» - 42,9 кв.м., житловою площею - 30,1 кв.м., ганок - літ.«а5», 2/3 частки сараю літ.«Б», вбиральня - літ.«В», сарай - літ.«Г», сарай - літ.«Д», альтанка - літ.«К», Ѕ частка №1 ворота з хвірткою, №4 водопровід, №5 каналізація. Вхід в квартиру [PERSON] зберегти існуючий в приміщенні 1-4 прибудови літ.«а» (див. додаток № 4 до висновку №16/11). При запропонованому варіанті виділу 14/25 часток житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , будівельні роботи по переобладнанню та переплануванню приміщень житлового будинку проводити не потрібно, так як виділені приміщення є окремою квартирою із самостійним виходом. Отже, на думку позивача, позовні вимоги є обгрунтовані та підлягають задоволенню. У позивача є бажання виділити в натурі свою частку зі спільної часткової власності, так як така технічна можливість реально існує. Виділення частки зі спільної часткової власності позивачу потрібно для того щоб окремо від іншого співвласника укласти договір із ПАТ «Одесобленерго» на підключення до електромережі, вільно розпоряджатися своєю часткою, не залежачи при цьому від іншого співвласника. Як вбачається із вище викладеного, позивач не може укласти договір про виділ частки в натурі (поділ) будівлі або споруди у зв`язку із непогодженням про виділення із спільної часткової власності іншого співвласника - відповідача по справі. Стислий виклад позиції відповідача Відповідач скористалась своїм правом та на адресу суду надіслала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що категорично заперечує проти задоволення позову, вказуючи на його безпідставність. Позивач просить виділити в натурі частку зі спільної часткової власності на об`єкти, які не були придбані нею за договором купівлі-продажу, що унеможливлює визнання за нею права власності. Відповідно до договору купівлі-продажу від 11.11.2015 року [PERSON] купила 14/25 часток житлового будинку [ADDRESS] , які складаються з: житлового будинку - літ.«А» 1-1 коридор, 1-2 житлова, 1-3 житлова; прибудова - літ.«а», житловою площею 30,1.кв.м., загальною площею 42,9 кв.м., убиральні - літ.«В»; сараїв - літ.«Г», «Д», 2/3 сараю літ.«Б», 1/2 воріт №1. Вказаний вище список об`єктів нерухомого майна повторюється у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.11.2015 року. Натомість, в позовній заяві [PERSON] просить визнати за нею право власності на житловий будинок - літ.«А» в складі приміщень наступні об`єкти: 1-1 кухня, 1-2 житлова, 1-3 житлова, прибудова - літ.«а», 1-4 коридор, 1- 5 санвузол, ганок літ. «а5», 2/3 частки сараю літ.«Б», сарай -літ. «Г», сарай - літ.«Д», альтанка - літ.«К», Ѕ частка №1 ворота з хвірткою, №4 водопровід, №5 каналізація. Проте, в договорі купівлі-продажу [PERSON] придбала частину будинку, до складу якої входило приміщення 1-1 коридор, але позивачка просить визнати право власності на приміщення 1-1 кухню, яка не входила до об`єктів продажу відповідно до договору купівлі-продажу від 11.11.2015 року. Крім того, ганок, альтанка, приміщення 1-4, 1-5, водопровід та каналізація - до складу купівлі-продажу не входили. Отже, позивач намагається з рахунок судового рішення отримати право власності на об`єкти, які не входять до 14/25 часток житлового будинку. Будь-яких доказів переобладнання, реконструкції, узаконення перебудови позивачем не надано, тому вимога в такій редакції не підлягає задоволенню взагалі. В технічних паспортах, як позивачки так й відповідачки вказано про наявність сараю - літ.«І», який відповідно до штампу КГІ «Білгород-Дністровське БТІ» від 22.02.2010 року є об`єктами самочинного будівництва. Таким чином, невизначеність із об`єктом самочинного будівництва у вигляді сараю - літ.«І» унеможливлює поділ будинку - літ.«А», оскільки вказаний сарай входить до складу усього об`єкту нерухомості. Судовий експерт Шевчук А.М. під час виготовлення експертного звіту, описує склад об`єкту дослідження та посилається на приведену таблицю, яка відповідно до вказівки експерта, відображена у відповідності з копією технічного паспорту, виготовленого станом на 09.07.2020 рік. Так, у вказаному списку складу обєкту, експертом не повним чином відображено усі складові, що зазначені у приведеному нею технічному паспорті. Експертом не зазначено у складі будинку - сарай - літ.«І», підвал - літ.«а4», літ.«а2» - прибудова, прибудова - літ.«а3», №2 - каналізація, №3 - водопровід. На арк.12 звіту також під позначкою 1-1 зазначено кухня, натомість в договорі купівлі-продажу під позначкою 1-1 ніякої кухні не зазначено. На арк.21, 22 звіту експертом самостійно визначено, що до 14/25 часток житлового будинку входять господарські споруди: 2/3 часток сараю літ.«В», убиральня - літ.«В», сараї літ.«Г», «Д», альтанка літ.«К», Ѕ частка воріт з хвірткою, водопровід - №4, каналізація - №5. Однак, відповідно до неодноразового посилання на договір купівлі-продажу від 11.11.2015 року нотаріусом чітко визначено, які саме об`єкти входять до 14/25 часток житлового будинку. Втім, ані альтанки, ані водопроводу, ані каналізації не зазначено. Під час готування звіту не було враховані вказані вимоги п.2.5, 2.6 Інструкції, затвердженої наказом від 18 червня 2007 року №55, експерт не використовував дані правовстановдювального документу (договорур купівлі-продажу) для з`ясування питань, які ставились в експертизі. Отже, звіт підготовлений за даними, які суперечать офіційним даним в договорі купівлі-продажу.Отже, експертом зібрано самостійно дані, які не кореспондуються із даними правовстановлювального документу, фактично з`ясовано питання права. Також в технічному паспорті позивача в експлікації до схеми розташування будівель та споруд у графі «під будинком» площа земельної ділянки зазначено 188 кв.м. «усього під забудовою літ.«А» житлового будинку та «під двором 395 кв.м.. В технічному паспорті відповідача усього під будинком зазначено 179 кв.м., що на 9 кв.м. менше ніж вказано у технічному паспорті позивачки за одним й тим самим будинком, «під двором» вказано 141 кв.м., що значно відрізняється від даних позивача. Обидва технічні паспорти виготовлені установами, які мають право на проведення технічної інвентаризації КП «Білгород-Дністровське БТІ», проте, експертом використовувалась інформація, що зазначена у документах позивача, що є наданням переваги її документам, які мають однакову силу із матеріалами технічної інвентаризаціїїю виготовленої на замовлення відповідачки [PERSON] . Оскільки вказані розбіжності не усунуті, то це викликає питання щодо достовірності звіту, якій не може бути взято судом за основу задля задоволення позову. Позивач обґрунтовує вимоги необхідністю самостійного підключення до електромережі належні її частки будинку. Насправді, кожне відокремлене житло в даному випадку має вже автономне підключення, яке не залежить від іншої сторони. Вказане підтверджується копією договорів та квитанціями, наданих відповідаче разом із заявою про витребування доказів. Крім того, дана теза позивача спростовується звітом експерта, на арк.2 і звіту чітко вказано про те, що «приміщення 14/25 часток... забезпечені окреміш інженерним устаткуванням:автономною системою електропостачання від центральної мережі». Таким чином, обставини, на які посилається позивач щодо укладення договору із електропостачальною компанією окремо від відповідача, для чого потрібно виділення, є надуманими та неправдивими. Відповідач [PERSON] ніколи не заперечувала щодо укладання договору про поділ та виділення часток будинку, але жодного разу до неї позивач не зверталась. Відповідач сама просила укласти вказаний договір, який буде засновано на реальних та офіційних даних. У випадку, коли позивачем не наведено доказів позасудового вирішення проблеми, суди відмовляють у задоволенні позову. Позивач не використала свого права у позасудовому порядку вирішити вказаний спір та звернулася до суду, щоб спростити чи уникнути встановленої законодавством досить тривалої в часі та фінансово затратної процедури оформлення прав на реконструйоване майно. Оскільки набуття права власності регулюється окремими нормами і зазначений вище позов заявлений формально не для визнання, а для набуття права власності, задоволений він бути не може. У зв`язку з відсутністю правових підстав для поділу домоволодіння та виділу в натурі його частин з подальшим визнанням права власності відсутні і підстави для виділення у власність земельної ділянки, оскільки сторони у справі не позбавлені можливості на підставі рішення міської ради, яким їм було виділено земельну ділянку у спільну сумісну власність, отримати відповідний державний акт на земельну ділянку. Позивач просить виділити в особисте користування земельну ділянку, власником якої є Білгород-Дністровська міська рада. Крім того, право користування у вигляді договору оренди або договору постійного користування позивачем не надано. Верховний суд забороняє встановлення користуванням земельної ділянки в таких випадках, оскільки це є дискреційними правами міської ради та суд не може підміняти своїм рішенням розпорядження органів місцевого самоврядування. При вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. В експертному звіті зазначено, що вихідними даними для проведення експертного дослідження, окрім інших є «технічний звіт з кадастрової зйомки земельної ділянки для будівництва і обслуговування споруд, виготовлений ФОП [PERSON] у 2022 році. Однак, вказаний інженер-землевпорядник вилучений з відповідного Реєстру та позбавлений свідоцтва, що унеможливлює використання його звіту експертом. На підтвердження надано витяг з реєстру інженерів-землевпорядників, в якому не значиться [PERSON] .. Таким чином, оскільки серед доказів, на які посилається позивач є висновок експерта №16/11 від 22.02.2022 року, а невід`ємною частиною звіту є звіт ФОП [PERSON] , то суд не може використовувати докази, складені неналежним фахівцем. Судовим експертом на арк.36 звіту зазначено, що «на земельній ділянці № 1 , яка виділяється [PERSON] , пропонується встановити сервітут ІІІ площею 14 кв.м... для проходу [PERSON] на свою частину присадибної ділянки №2-2». Втім, встановлення сервітуту це окремий інститут права користування чужою земельною ділянкою. Позивачем не зазначено серед вимог - встановлення сервітуту. Право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками) відповідно до статті 98 ЗК України. Згідно зі статтею 401 ЦК України право користування чужим майном встановлюється щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Згідно статті 402 ЦК України, земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки або особою, яка використовує земельну ділянку на праві емфітевзису, сунерфіцію. Отже, зазначення про сервітут земельної ділянки, власником якої є Білгород-Дністровська міська рада Одеської області в позовному провадженні про виділення в натурі часток будинку та виділення в особисте користування земельної ділянки - не відповідає засадам цивільного законодавства. Позивач просить визнати право власності на інженерні споруди, які є в користуванні обох співвласників. Позивачем вказано, що серед об`єктів, які він просить виділити в окрему одиницю нерухомості зазначено: споруди №4 водопровід, № 5 каналізацію. Однак, у вищевказаному договорі купівлі-продажу не вказано, що наведені об`єкти входять до складу 14/25 часток будинку, що належить позивачу. Крім того, в технічному звіті, (арк.10) експертом зазначено, що «водопостачання - від центральної мережі», «каналізація - у центральну мережу». Отже, інженерне забезпечення використовується обома співвласниками для власних потреб: отримання води, відведення каналізації тощо. Визнання права власності одноособово за певною особою може призвести до зловживання позивачем своїх прав: перекривати водопостачання та водовідведення тощо. Стислий виклад позиції третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору Білгород-Дністровської міської ради Одеської області Представником третьої особи до суду надані письмові пояснення, відповідно до яких в задоволені позовних вимог щодо виділення в особисте користування земельної ділянки № 1 площею 294 кв.м (0,0394 га.) просив відмовити та зазначив наступне. Порядок виділення та передачі земельних ділянок у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з безоплатною передачею земельних ділянок із земель державної або комунальної власності є Земельний Кодекс України. Статтею 12 ЗК України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить: розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; організація землеустрою тощо. Комунальною власністю є землі, які належать на праві власності територіальним громадам. У комунальній власності перебувають: усі землі в межах населених пунктів (ст.83 ЗК України). Згідно п.б ч.1 ст.81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Відповідно до ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Отже з наведених норм спеціального законодавства вбачається, що повноваження щодо виділення земельної ділянки в особисте користування із земель комунальної власності належить виключно органам місцевого самоврядування, судова влада такими повноваженнями не наділена, у зв`язку з чим суд не може виділити [PERSON] в особисте користування земельну ділянку № 1 площею 294 кв.м (0,0294 га.) для будівництва і обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), межі якої визначаються за годинковою стрілкою. Також [PERSON] не надала доказів звернення до Білгород-Дністровської міської ради стосовно виділення земельної ділянки в особисте користування. що дає змогу вирішити спір в судовому порядку. Рух справи у суді Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.11.2021 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.05.2022 року за клопотанням представника відповідача до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про виділення в натурі частки нерухомого майна зі спільної часткової власності, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору залучено Білгород-Дністровську міську раду Одеської області. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.05.2022 року за заявою представника відповідача - адвоката Каланжова Владислава Івановича в підготовче судове засідання призначене на 09.30 год. 30.05.2022 року була викликана для надання пояснень судовий експерт Шевчук Алла Михайлівна, в іншій частині заяви представника відповідача - адвоката Каланжова Владислава Івановича - відмовлено. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.05.2022 року в задоволенні заяви представника відповідача - адвоката Каланжова Владислава Івановича про витребування доказів по справі - відмовлено. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.05.2021 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача - адвокат Гафійчук С.Д. повністю підтримав подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини та просив задовольнити. Представник відповідача - адвокат Каланжов В.І. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві та просив відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи - Жуковська О.О. в судовому засіданні підтримала надані письмові пояснення. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, докази, висновок експерта, суд приходить до наступного висновку. Фактичні обставини справи, встановлені судом Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частинами 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Щодо виділу в натурі частки зі спільної часткової власності. Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Указана норма встановлює об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушені, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 2 цієї статті суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст.319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] являються співвласниками садибного (індивідуального) житлового будинку [ADDRESS] . Позивач [PERSON] являється власником 14/25 часток садибного (індивідуального) житлового будинку [ADDRESS] , які складаються з: літ.«А» - житловий будинок, загальною площею - 42,9 кв.м., житловою площею - 30,1 кв.м., в складі приміщень: 1-1 - коридор; 1-2 - житлова; 1-3 - житлова; літ.«В» - вбиральня; літ.«Г» - сарай; літ.«Д» - сарай; 2/3 частки сараю - літ.«Б»; Ѕ воріт №1, що підтверджується договором купівлі-продажу від 11.11.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Чухрай Т.Ю., зареєстрований в реєстрі за №1967 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №47403967 від 11.11.2015 року. Відповідач [PERSON] являється власником 11/25 садибного (індивідуального) житлового будинку [ADDRESS] , які складаються з: літ.«А» - житловий будинок, в складі приміщень: 2-2 - житлова; 2-3 - житлова, житловою площею - 22,3 кв.м., літ.«а1» - прибудова; літ.«а2» - прибудова; літ.«а3» - прибудова, загальною площею - 35,0 кв.м., 1/3 сараю літ.«Б»; Ѕ воріт №1, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 18.08.2010 року, посвідчене державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області Кушнір І.В., зареєстроване в реєстрі за №2264 та витягом про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно №27367916 від 20.09.2010 року. Позивач [PERSON] виявила бажання виділити в натурі свою частку із спільної часткової власності. Виділення частки із спільної часткової власності позивачу потрібно для того щоб окремо від іншого співвласника укласти договір із ПАТ «Одесаобленерго» на підключення до електромережі, вільно розпоряджатися своєю часткою, не залежачи від іншого співвласника. Вирішити питання шляхом укладання нотаріально посвідченого договору про виділ у натурі частки з нерухомого майна позивач не має можливості, оскільки відповідач на вчинення вказаної дії не погоджується. Відповідно до висновку експерта №16/11 від 22.02.2022 року за результатами судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи та оціночно-будівельного дослідження пропонується один найбільш доцільний та технічно можливий варіант виділу в натурі [PERSON] 14/25 частки садибного (індивідуального) житлового будинку [ADDRESS] , з спільної часткової власності об`єкта нерухомого майна, а саме: житловий будинок літ. «А» в складі приміщень: 1-1 - кухня, площею - 7,3 кв.м., 1-2 - житлова, площею - 15,2 кв.м., 1-3 - житлова, площею - 14,9 кв.м., прибудова літ.«а» в складі приміщень: 1-4 - коридор, площею - 2,6 кв.м., 1-5 - санвузол, площею - 2,9 кв.м., загальною площею по літ.«А» - 42,9 кв.м., житловою площею - 30,1 кв.м., ганок - літ.«а5», 2/3 частки сараю літ.«Б», вбиральня - літ.«В», сарай - літ.«Г», сарай - літ.«Д», альтанка - літ.«К», Ѕ частка №1 ворота з хвірткою, №4 водопровід, №5 каналізація. Вхід в квартиру [PERSON] зберегти існуючий в приміщенні 1-4 прибудови літ.«а». При запропонованому варіанті виділу 14/25 часток житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , будівельні роботи по переобладнанню та переплануванню приміщень житлового будинку проводити не потрібно, так як виділені приміщення є окремою квартирою із самостійним виходом. Пропонується єдиний варіант порядку користування земельною ділянкою площею 0,0583 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] у відповідності з ідеальними частками співвласників на житловий будинок (по 14/25 та 11/25 частки). Для в`їзду, входу, проходу та для обслуговування своїх частин житлового будинку в користування співвласників виділити земельну ділянку загального користування: І площею 61 кв.м. (0,0061 га) та II площею 3 кв.м. (0,0003 га). [PERSON] (14/25 частки) виділити в особисте користування земельну ділянку № 1 площею 294 м2 (0,0294 га). На земельній ділянці № 1 , яка виділяється [PERSON] , пропонується встановити сервітут III площею 14 м2 (розмірами 1,23 м; 0,41 м; 9,83 м, 1,10 м; 0,78 м; 0,90 м; 1,33 м; 8,34 м; 1,78 м; 0,83 м) для проходу [PERSON] на свою частину присадибної ділянки №2-2. На земельній ділянці № 1 , яка виділяється [PERSON] , пропонується встановити сервітут IV площею 25 м2 (розмірами 1,50 м; 17,79 м, 1,37 м; 17,69 м) для проходу [PERSON] до її частини сараю літ.«Б». [PERSON] (11/25 частки) виділити в особисте користування земельну ділянку № 2 площею 225 м2 (0,0225 га), яка складається із: земельної ділянки №2-1, площею 53 кв.м., земельної ділянки №2-2, площею 160 кв.м., земельної ділянки №2-3, площею 12кв.м.. Запропонований варіант порядку користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , не перешкоджає співвласникам житлового будинку в користування своїм майном. У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Згідно ч.1ст.356 ЦК Українивласність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За приписами ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина другастатті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Указана норма матеріального права, яка підлягає застосуванню до правовідносин між сторонами у справі щодо виділу у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, регулює вказані правовідносини саме між співвласниками цього майна. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.6, 7постанови від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» (з наступними змінами та доповненнями), виділ у натурі часток жилого будинку можливий, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом. При вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що виходячи зі змісту ст.115ЦК України, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при цьому власнику, що виділяється, та власнику, що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого співвласника, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року №1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них». Відповідно до Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007 року №55 поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна. Відповідно до Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 № 55, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.07.2007 за N 774/14041 пункт 2.6 яка передбачає, що висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (додаток 1), який містить такі дані: а) кому належить об`єкт нерухомого майна; б) на підставі яких правовстановлювальних документів; в) повну технічну характеристику об`єкта нерухомого майна; г) фактичне користування будинками (приміщеннями), будівлями та спорудами між співвласниками; ґ) який документ підтверджує право власності (користування) земельною ділянкою; д) склад новоутворених об`єктів нерухомого майна і їх адреси; е) пропозиції щодо можливих розмірів земельних ділянок, що закріплюються за новими (виділеними) об`єктами з урахуванням обмежень (обтяжень) на використання земельних ділянок відповідно до затвердженої містобудівної документації та земельного законодавства (варіанти поділу додаються). Виходячи з аналізу змісту норм ст.ст.183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові від 03 квітня 2013 року, справа № 6-12цс13. Позивач просить виділити в натурі 14/25 частки садибного (індивідуального) житлового будинку [ADDRESS] , з спільної часткової власності об`єкт нерухомого майна по літ.«А» в складі приміщень: 1-1 - кухня, 1-2 - житлова, 1-3 - житлова. Проте, аналізуючи договір купівлі-продажу від 11.11.2015 року та витяг Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №47403967 від 11.11.2015 року, суд приходить до висновку, що на час звернення позивача з позовом до суду належні позивачеві 14/25 частки садибного (індивідуального) житлового будинку [ADDRESS] по літ.«А», не знаходиться у такому стані, що описаний у вказаному вище договорі купівлі-продажу та витягу з Державного реєстру речових прав, а саме: 1-1 - коридор; 1-2 - житлова; 1-3 - житлова та має інший технічний склад приміщень, В звязку з чим, суд позбавлений можливості визначити дійснив склад приміщень по літ.«А», з яких складається 14/25 частки садибного (індивідуального) житлового будинку [ADDRESS] , які належать позивачу. Крім того, за данними технічного паспорта вбачається наявність відмітки про самочинне будівництво, а саме: сарай - літ.«І» та підвал - літ.«а4». Експерту для проведення дослідження надавався технічний паспорт на 14/25 частки позивача виготовлений 09.07.2020 року, а технічний паспорт відповідача виготовлений 13.07.2010 року з відмітками про наявність самочинного будівництва експерту не надався, що в свою чергу могло вплинути на висновки експерта. Суд не приймає до уваги висновки судової будівельно-технічної експертизи №16/11, оскільки даний висновок був складений без урахування самочинного будівництва, а саме: сарай - літ.«І» та підвал - літ.«а4». Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року №55. Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону. Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти не є об`єктами права власності (частина друга статті 376 ЦК України), а тому не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно із нормами статей 364, 367 ЦК України. Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду України викладеними у постановах від 04.12.2013 у справі № 6-130цс13 та від 30.09.2015 у справі № 6-286цс15, з якими погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.03.2020 у справі № 307/3957/14-ц (провадження № 14-43цс20) у частині тлумачення норми частини першої статті 376, частини другої статті 376 ЦК України про те, що не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно зі статтями 364, 367 ЦК України - самочинно збудовані (конструйовані, переплановані) об`єкти. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону. Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 у справі № 344/8200/14-ц (провадження № 14-302цс19). Позивачем не надано доказів введення сараю - літ.«І» та підвалу - літ.«а4», які входять до складу спірного житлового будинку до експлуатації в установленому порядку і набуття цим майном статусу об`єкта нерухомого майна як об`єкта цивільного права. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статі 89 ЦПК України). Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, враховуючи відсутність належних та допустимих доказів здачі двох обєктів, які входять до складу спірного житлового будинку, в експлуатацію та проведення державної реєстрації права власності на них, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог щодо виділу частини спірного житлового будинку, господарських будівель та споруд, оскільки об`єкт нерухомого майна, до складу якого входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти не є об`єктами права власності й не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно із нормою статей 364, 367 ЦК України. Такий висновок узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 03.06.2020 у справі № 722/1882/16-ц (провадження № 61-39287св18); від 16.09.2020 у справі 630/491/17 (провадження № 61-2239св19). Крім того, позивач просить виділити в окрему одиницю нерухомості інженерні споруди, а саме: №4 - водопровід, №5 - каналізацію. Проте, судом встановлено, що вказані споруди перебувають в користуванні обох співвласників, що є перешкодою для виділу частки зі спільної часткової власності та призведе до порушення прав іншого співвласника. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Щодо позовних вимог в частині виділення в особисте користування земельної ділянки, суд дійшов наступних висновків. Позивач просить виділити в особисте користування земельну ділянку відповідно до висновку експерта №16/11. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4, 5 ст.79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Винесення в натурі (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою її формування. Згідно п.б ч.1 ст.81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Відповідно до ч.ч.1, 2 п.а ст.83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Частиною першою статті 86 Земельного кодексу України визначено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до ст.87 ЗК України, право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає: а) при добровільному об`єднанні власниками належних їм земельних ділянок; б) при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; в) при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами; г) за рішенням суду. Згідно ч.1 ст.88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Так, відповідно до п.25 Постанови №7 від 16.04.2004 року Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», сторони зобов`язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання, зокрема: у справах про встановлення порядку користування земельною ділянкою співвласників житлового будинку: документи про надання її для будівництва та обслуговування житлового будинку й господарських будівель та споруд; план земельної ділянки, відведеної в натурі (на місцевості); план цієї ділянки із зазначенням її частин, що перебувають у фактичному користуванні кожного із співвласників житлового будинку, а також розташованих на ній будівель, плодоягідних насаджень; правовстановлюючі документи на будинок із зазначенням розміру часток кожного із співвласників; угоду чи рішення суду про поділ будинку в натурі або визначення порядку користування ним і угоду про порядок користування земельною ділянкою, якщо вона мала місце. Із матеріалів справи суд не встановив про набуття спірної земельної ділянки у користування чи у власність сторонами у справі у відповідності до ст.ст.116, 118 ЗК України. Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Отже з наведених норм спеціального законодавства вбачається, що повноваження щодо виділення земельної ділянки в особисте користування із земель комунальної власності належить виключно органам місцевого самоврядування, в свою чергу судова влада такими повноваженнями не наділена. у зв`язку з чим суд не може виділити [PERSON] в особисте користування земельну ділянку № 1 площею 294 кв.м (0,0294 га.) для будівництва і обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), межі якої визначаються за годинковою стрілкою. Також [PERSON] не надала доказів звернення до Білгород-Дністровської міської ради стосовно виділення земельної ділянки в особисте користування, що дає змогу вирішити спір в судовому порядку. У відповідності до ч.4 ст.364 ЦК України, договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Право власності на нерухоме майно, набуте за таким договором, підлягає реєстрації у органах, що здійснюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно і виникає з моменту державної реєстрації (ч.1 ст.182, ч.2 ст.331 ЦК, ст.4 Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно"). Згідно з п.п. 6.6, п.п. 6.8-6.11 ст.6 ІІ Розділу Глави І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, учасники спільної часткової власності вправі укладати договори про визначення розміру часток, зміну розміру часток, а також виділення часткив натурі(поділу). Договори про виділ часткив натурімайна (поділ), право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються нотаріусом на підставі документів, що посвідчують право власності на таке майно, або на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, якщо державну реєстрацію права власності на нерухоме майно проведено без видачі документа, що посвідчує таке право. Укладення договору про виділ часткив натуріприпиняє спільну часткову власність для особи (осіб), частка якої виділяється за цим договором. Укладення договору про поділ спільного майна припиняє спільну власність для усіх співвласників. Якщо між учасниками спільної часткової власності виникають спори щодо визначення, зміни розміру часток, а також виділу часткиспільного майна в натурі(поділу), нотаріус відмовляє у вчиненні такої нотаріальної дії і роз`яснює заінтересованим особам їх право звернутися до суду для вирішення цих спорів. Відповідно до вимог ч.4 ст.49 Закону України «Про нотаріат», на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Проте, матеріали справи не містять доказів звернення до нотаріуса, а посилання у позовній заяві позивача на факт ухилення відповідача у відвіданні нотаріуса не знайшло свого підтвердження в ході розгляду справи. Висновки за результатами розгляду справи На підставі вищевикладеного, на основі повно та всебічно досліджених доказів, з урахуванням вимог чинного законодавства та його застосування до фактичних обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору Білгород-Дністровська міська рада Одеської області про виділення в натурі частки нерухомого майна зі спільної часткової власності є недоведеними, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed