Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-24 00:00:00

Позивач, Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з цивільним позовом до [PERSON] , яким позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 04.12.2010 р. у розмірі 26871,94 грн. станом на 19.10.2021 р., а також судовий збір у розмірі 2270,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 04.12.2010 року. Позивач зазначає, що при укладанні договору сторони керувалися ч. 1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позивач вважає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява, разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення у письмовій формі. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, іншими витратами відповідно до умов договору, отже, належним чином зобов`язання за договором не виконував. Як зазначає позивач у позові, у відповідача станом на 19 жовтня 2021 року виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 26871,94 грн., яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту - 21566,26 грн. в т.ч. заборгованість за поточним тілом кредиту - 0,00 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту - 21566,26 грн, заборгованість за нарахованими відсотками - 0,00 грн, заборгованість за простроченими відсотками - 5305,68 грн., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України - 0,00 грн., нараховано пені - 0,00 грн, нараховано комісії - 0,00 грн. Тому представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 04.12.2010 р. в розмірі 26871,94 та судові витрати. Як на докази по справі позивач посилається на розрахунок заборгованості, копію заяви позичальника, виписку по рахунку, витяг з «Тарифів банку», витяг з «Умов та правил надання банківських послуг», довідку про видачу картки, довідку про зміну умов кредитування. Представник позивача Стребіж М.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] , згідно заяви, просить розглянути справу за його відсутності, позов не визнає. Суд, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.12.2010 року [PERSON] підписав з позивачем анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк». На підтвердження заявлених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надано Анкету-заяву від 04.12.2010 року про приєднання відповідача до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», яка підписана сторонами; розрахунок заборгованості за кредитним договором; Витяг з Умов та правил надання банківських послуг; Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»; Довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки; Довідку про надання відповідачу кредитних карток та виписку по рахунку відповідача. На підтвердження позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» надано суду «анкету-заяву № 0806040400188675174 про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку» підписану [PERSON] 04.12.2010, в якій зазначено особисту інформацію відповідача, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, серію та номер паспорта, адресу проживання та реєстрації, номери засобів зв`язку тощо, з якої слідує, що відповідач погодився з тим, що вказана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, однак яку саме карту виявив бажання оформити на своє ім`я [PERSON] взагалі не зазначено. Однак, як вбачається з Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, остання не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, розміру відсоткової ставки, даних про видачу кредитної картки та строку дії такої картки. Анкета-заява містить ідентифікуючі відомості про відповідача. При цьому слід зазначити, що до банківських послуг, окрім надання коштів у платне користування, відноситься і цілий перелік інших видів послуг, не пов`язаних із наданням банком у тимчасове, платне користування грошових коштів фізичним особам, як позичальникам. На підтвердження свого позову позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитним договором № б/н від 04.12.2010 року за період з 21.09.2017 р. по 19.10.2021 р. згідно якого, станом на 19.10.2021 банком нарахована заборгованість в загальному розмірі 26871,94 грн., яка складається з: заборгованість за тілом кредиту - 21566,26 грн. в т.ч. заборгованість за поточним тілом кредиту - 0,00 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту - 21566,26 грн, заборгованість за нарахованими відсотками - 0,00 грн, заборгованість за простроченими відсотками - 5305,68 грн., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України - 0,00 грн., нараховано пені - 0,00 грн, нараховано комісії - 0,00 грн., виписку за договором б/н станом на 21.10.2021 р. за період з 21.09.2017 р. по 01.10.2021 р., довідку до кредитного договору № б/н за яким [PERSON] було видано кредитну картку № [NUMBER] , дата відкриття 15.05.2017 р. з терміном дії - 05/21, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (договір б/н), відповідно до якої старт карткового рахунку № [NUMBER] - 15.05.2017 р., які суд не може прийняти як належні та допустимі докази. Жодних відомостей про оформлення картки у грудні 2010 року у наданій банком довідці не міститься, кредитний ліміт вперше встановлений 21.09.2017 року. Визначити коли саме АТ «КБ «ПриватБанк» відкрив відповідачеві картковий рахунок за договором від 04.12.2010 року, про укладення якого вказував позивач, встановити не виявилось можливим за відсутністю відповідних відомостей в матеріалах справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2 ст.207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Згідно із вимогами п. 2 ч. 1 ст.208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст.206 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст.ст. 3, 6, 11, 525, 627 ЦК України, підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із вимогами ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст.ст. 1054, 1055 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 2, ч. 3 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції. Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із вимогами ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували те, що між сторонами дійсно був укладений саме кредитний договір від 04.12.2010 року, оскільки Анкета-заява, що містить підпис відповідача про ознайомлення його із Умовами та правилами надання банківських послуг не містить відомостей про його бажання оформити на своє ім`я карту (яку саме карту), не містить визначення розміру кредитного ліміту, а також у ній відсутня інформація про те, який саме вид кредитної картки банком було видано відповідачу, її номеру, строку дії та який кредитний ліміт було встановлено; не містить істотних умов договору (базову відсоткову ставку, порядок погашення кредиту, пільговий період та інше). Позивачем, як кредитором, суду не надано будь-якого доказу, що підтверджує факт встановлення кредитного ліміту та видачі відповідачу саме кредитної картки. При цьому, долучений до позову витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», в залежності від виду кредитної карти «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD», містить різні умови та випадки, нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій у випадку порушення виконання зобов`язання за кредитним договором. Крім того, надані до позовної заяви Умови та Правил надання банківських послуг та Тарифів банку не містять підпису відповідача, а тому їх не можливо вважати належним, допустимим та достатнім доказом ознайомлення відповідача із вказаними Умовами та Тарифами, а також доказом погодження сторонами істотних умов кредитного договору в письмовій формі, як це передбачено нормами ст.ст. 207, 1055 ЦК України. Отже, в матеріалах справи відсутні докази того, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» розумів відповідач, ознайомився і погодився із ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи, на момент отримання їх відповідачем, взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Роздруківка із сайту банку належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено і постановою Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Таким чином, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті банку (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк». Кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Так, у постанові від 03 липня 2019 року, у справі № 14-131цс19, Верховним Судом сформульовано аналогічну правову позицію про неможливість застосування до вказаних правовідносин правил, викладених у частині першій статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті банку (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», як з моменту виникнення спірних правовідносин, так і до моменту звернення до суду із вказаним позовом. Внаслідок цього, кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих суду доказів про конкретні, запропоновані відповідачу, Умови та правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про надання кредиту, його розмір, сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Анкета-заява та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України). Надані позивачем докази на обґрунтування своїх позовних вимог в силу їх неконкретності, позбавляють суд не тільки можливості з`ясувати із якими саме тарифами погодився позичальник та перевірити обґрунтованість розрахунку заборгованості, а й взагалі перевірити факт укладання кредитного договору 04.12.2010 року, через відсутність доказів встановлення кредитного ліміту, зарахування на картковий рахунок кредитних коштів та їх використання відповідачем, а також документальних доказів волевиявлення відповідача на споживання банківської послуги у вигляді фінансового кредиту. Розрахунок заборгованості, сам по собі, без надання доказів отримання кредитних коштів відповідачем, не може бути належним та допустимим доказом її наявності та розміру, а також укладення кредитного договору, адже будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача позивачем не надано, і нічим іншим не підтверджується та його правильність неможливо перевірити. Внаслідок недоведеності факту укладення кредитного договору в силу неконкретності доказів, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», що спрямовані на захист права кредитора, задоволенню не підлягають. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи ( 23 рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року № 63566/00). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, відшкодування судових витрат, понесених позивачем на сплату судового збору при поданні позову до суду, не здійснюється.

Outcome: dismissed