Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-02 00:00:00

в листопаді 2021 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про позбавлення останніх батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що вказані малолітні діти проживають разом з позивачкою та знаходяться на її повному утриманні. В той же час відповідачка [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] , [PERSON] , відповідач [PERSON] , який є батьком [PERSON] , тривалий час не цікавляться життям дітей, не підтримують з ними жодних зв`язків, не піклуються про стан їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не займаються вихованням, не надають матеріальної допомоги. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила позовні вимоги щодо позбавлення відповідачів батьківських прав задовольнити. Крім того, з огляду на положення ч.3 ст. 60 ЦК України, просила призначити її опікуном вищевказаних дітей. Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 30.11.2021 було прийнято позов до розгляду та відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. В підготовчому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала. Надала пояснення, аналогічні викладеним у позовні заяві. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в підготовче засідання не з`явилися. Надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги [PERSON] визнали в повному обсязі. Представник третьої особи без самостійних вимог - органу опіки та піклування виконавчого комітету Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області в підготовчому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] , зазначаючи, що обумовлене рішення буде відповідати інтересам дітей. Представник третьої особи без самостійних вимог - органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради в підготовче засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст.ст. 200, 206 ЦПК України наслідків визнання відповідачами позовних вимог у підготовчому засіданні, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. При цьому судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька [PERSON] записані, згідно ч. 1 ст. 135 СК України, за заявою матері (а.с.9-11). Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Діти проживають разом з позивачкою [PERSON] (а.с.32). Відповідачі не підтримують жодних зв`язків з ними, в тому числі не спілкуються, не займаються вихованням, не піклуються про стан здоров`я, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, тобто ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своїх малолітніх дітей (а.с.12-20,24-27). Не мають наміру виконувати свій обов`язок відповідачі й в майбутньому, про що свідчать подані ними до суду заяви (а.с.72,76). Так, відповідно до вимог ст. ст. 150, 155, 180 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, забезпечити здобуття нею освіти, що є найважливішими обов`язками матері і батька, а також повинні матеріально утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зазначене узгоджується з положеннями Закону України «Про охорону дитинства», ст. 12 якою передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. При цьому, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007). Вказані фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Водночас, згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ч. 1 ст. 9 Конвенції). В рішеннях Європейського Суду з прав людини у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року та у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року висловлено наступне: оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. За такого, враховуючи встановлені в підготовчому засіданні обставини, байдуже ставлення відповідачів до виконання своїх батьківських обов`язків, приймаючи до уваги письмові висновки органу опіки та піклування виконавчого комітету Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 22.04.2022, суд вважає доцільним позбавити відповідачів батьківських прав відносно їх малолітніх дітей (а.с.38, 101-102). При цьому судом, з урахуванням положень ч. 2 ст. 171 СК України при вирішенні спору враховано думку малолітніх дітей, яка була відображена в висновку психологічного дослідження (а.с.104). Відповідно до вимог ч.ч. 4-5 ст. 167 СК України в разі ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини, мають за їхньою заявою баба, дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Позивачка [PERSON] (прабаба) висловила бажання на передання їй дітей. Останні тривалий час проживають з позивачкою, яка створила необхідні умови для їх проживання, гармонійного розвитку (а.с. 32, 104). Отже, враховуючи викладене, подання органу опіки та піклування органу виконавчого комітету Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області про доцільність призначення позивачки опікуном відносно [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 38), дітей слід передати на опікування позивачці.

Outcome: approved