Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-24 00:00:00

У жовтні 2021 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, на обґрунтування якої зазначив, що 30.01.2008 року між ЗАТ «Хоум Кредіт Банк», що є правонаступником ЗАТ «Агробанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №5.980.08.40, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 103500,00 грн. строком до 29.01.2018 року зі сплатою 15,5%. В якості забезпечення виконання зобов`язання між банком та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було укладено договори поруки №5.980.08.40.2, №5.980.08.40.3, №5.980.08.40.4 від 30.01.2008 року. Зазначав, що 04 вересня 2020 року між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір №401 про відступлення прав вимоги за кредитним договорами, договорами поруки, договорами застави, відповідно до якого ПАТ «Платинум Банк» відступило, а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги за вищевказаним кредитним договором до позичальника та вищевказаними договорами поруки. Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал», як позивач, наділений правом грошової вимоги до відповідачів. Вказував, що станом на 10 вересня 2021 року за вказаним кредитним договором виникла заборгованість, яка становить 171468,48 грн. та включає в себе: тіло кредиту 86110,55 грн., відсотки на дату відступлення права вимоги 69313,83 грн., 3 % річних - 7764,10 грн., комісію - 8280,00 грн. Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № 5.980.08.40 від 30 січня 2008 року в розмірі 171468,48 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 20 000,00 грн. та судовий збір. Ухвалою від 05.11.2021 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження, з викликом сторін. 12 січня 2022 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Дорошенко С.М. подав відзив на позовну заяву у якому просив відмовити у задоволенні позову, у зв`язку зі спливом строку позовної давності, виходячи з тих підстав, що з розрахунку заборгованості вбачається , що востаннє щомісячний платіж у сумі 2000 грн. відповідач здійснив 17.10.2017 року і вказані кошти були зараховані в якості погашення відсотків за кредитом. Таким чином, не отримавши 17.11.2017 року чергового щомісячного платежу від відповідача в погашення кредитних зобов`язань первісний кредитор ПАТ «Платинум Банк» отримав всі необхідні відомості про порушення свого майнового права. За таких обставин саме з 17.11.2017 року слід рахувати початок перебігу строку позовної давності. Протягом подальших 3 років, а саме до 04.09.2020 року банк мав можливість реалізувати своє процесуальне право на звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості, однак цим правом та можливістю не скористався, а натомість переуступив за плату право вимоги до відповідачів уклавши із позивачем договір цесії. В свою чергу позивач, як новий кредитор отримав від первісного кредитора всі необхідні дані як про заборгованість відповідачів, так і про дату припинення ними виконання зобов`язання, однак до суду не звернувся у межах строку позовної давності. 23 лютого 2022 року представник відповідача [PERSON] , адвокат Дорошенко С.М. подав письмові пояснення у яких просив відмовити у задоволенні позову, у зв`язку зі спливом строку позовної давності та безпідставністю вимог, обґрунтовуючи тим, що первісний кредитор ПАТ «ХОУМ Кредіт Банк» ще 08.11.2010 року скористався своїм правом на висунення до відповідачів вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором №5.980.08.40 та отримав виконавчий напис нотаріуса, який перебував на виконанні у виконавчій службі. Таким чином, оскільки за вимогою первісного кредитора ПАТ «ХОУМ Кредіт Банк» вже 08.11.2010 року був вчинений виконавчий напис, то саме з цього часу слід відраховувати початок перебігу строку позовної давності, який сплив 08.11.2013 року. Після спливу строку позовної давності відповідачами не здійснювалось жодних платежів по погашенню заборгованості за кредитом. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним доказом, так як не містить інформації щодо умов договору та обставин його укладання, та детального розрахунку штрафних санкцій та процентів, які нараховані позивачем. Ухвалою суду від 25 травня 2022 року провадження у справі відносно [PERSON] та [PERSON] закрито. В іншій частині вимог розгляд справи продовжено. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. В подальшому в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Дорошенко С.М. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, виходячи із підстав, викладених у відзиві на позов та письмових запереченнях. В подальшому надав заяву про закінчення розгляду справи в його відсутності та відповідачів. відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 30 січня 2008 року між ЗАТ «Хоум Кредіт Банк», що є правонаступником ЗАТ «Агробанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №5.980.08.40, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 103 500,00 грн. строком до 29.01.2018 року зі сплатою 15,5%. 30 січня 2008 року між ЗАТ «Хоум Кредіт Банк», що є правонаступником ЗАТ «Агробанк» та [PERSON] укладено договір поруки № 5.980.08.40.4, за умовами якого поручитель зобов`язалася відповідати за виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором №5.980.08.40. 29 червня 2011 року між ПАТ «Хоум Кредіт Банк» та ПАТ «Платинум Банк» було укладено договір про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави, відповідно до якого ПАТ «Хоум Кредіт Банк» відступило, а ПАТ «Платинум Банк» набуло права вимоги до позичальника за вищевказаним кредитним договором та вищевказаним договором поруки. 04 вересня 2020 року між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір №401 про відступлення прав вимоги за кредитним договорами, договорами поруки, договорами застави, відповідно до якого ПАТ «Платинум Банк» відступило, а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги до позичальника за вищевказаним кредитним договором та вищевказаним договором поруки. За період користування кредитними коштами, позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість позичальника за Кредитним договором в повному обсязі не погашена. Загальний розмір заборгованості [PERSON] по поверненню кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом станом на 10 вересня 2021року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 171468,48 грн. та включає в себе: тіло кредиту 86110,55 грн., відсотки на дату відступлення права вимоги 69313,83 грн., 3 % річних у сумі 7764,10 грн., комісію - 8280,00 грн. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст.1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідач [PERSON] не заперечує, що між ним та ПАТ «Хоум Кредіт Банк» було укладено кредитний договір. Проте вказує, що вимоги позивача по стягненню заборгованості за кредитним договором заявлені зі спливом строку позовної давності, тому у їх задоволенні слід відмовити. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст. 257 ЦК України), а позовна давність до вимог про стягнення неустойки - один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). Частиною 1ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Пунктом 2.2.Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» роз`яснено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна\~давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Згідно із\~ст. 266 ЦК України\~зі спливом позовної давності до основної вимоги, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Згідно ч. 1\~ст. 262 ЦК України\~заміна сторони у зобов`язання не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. Відповідно до абз. 3 п. 11постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року N 14 "Про судове рішення у цивільній справі"судам роз`яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Отже, правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги. Суд вважає, що позивачем доведено існування самого суб`єктивного цивільного права і факт його порушення відповідачем, оскільки зобов`язання за кредитним договором №5.980.08.40 від 30.01.2008 року належним чином не виконане. Разом із тим, суд не може лишити поза увагою заяву відповідача про застосування строку позовної давності. Відповідно до умов Кредитного договору, зокрема п.1.2 строк дії кредитного договору встановлено по 29 січня 2018 року. Останній платіж у межах строку дії кредитного договору був здійснений 17.10.2017 року, що підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунком заборгованості. Позовна заява ТОВ «Вердикт Капітал» подана лише 06 жовтня 2021 року, тобто зі спливом строку позовної давності. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Отже, встановивши, що останній платіж на погашення кредитної заборгованості [PERSON] вніс у жовтні 2017 року, а строк дії кредитного договору був встановлений по 29 січня 2018 року, тоді як із позовом до суду позивач звернувся 06 жовтня 2021 року, суд дійшов висновку про пропуск позивачем позовної давності та відмову за цих підстав у стягненні з відповідача заборгованості за тілом кредиту, відсотками на дату відступлення права вимоги та комісії. Що стосується вимоги про стягнення 3% річних, то суд також не вбачає підстав для її задоволення, оскільки у відмова у позові кредитора про стягнення кредитної заборгованості у зв`язку з пропуском строку позовної давності унеможливлює застосування до спірних правовідносин\~статті 625 ЦК України, оскільки вказана норма підлягає застосуванню лише у разі\~\~грошового зобов`язання, яке підлягає виконанню. Вказаний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах: від 03 квітня 2019 року у справі № 756/9094/15 (провадження № 61-47455св18), від 20 лютого 2019 року у справі\~№910/19565/17. Щодо позовних вимог до поручителя [PERSON] , то суд виходить із наступного. Відповідно до\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 цього Кодексу). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Частиною першою\~статті 530 ЦК України\~встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 546 ЦК України\~встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 цього Кодексу). Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч. 1\~ст. 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 1, 2\~ст. 554 ЦК України). Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Згідно з п. 1.4 вищевказаного Договору поруки відповідальність поручителя і боржника є солідарною . Відповідно до пунктів 2.2-2.3 Договору поруки, у разі невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором кредитор має право пред`явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов`язковими до виконання через п`ять банківських днів з дня отримання повідомлення банку про невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором. Поручитель зобов`язаний виконати свої зобов`язання перед кредитором в строк, указаний у п.2.2 цього договору шляхом внесення суми заборгованості позичальника на рахунок кредитора. За змістом ч. 4\~ст. 559 ЦК України\~ порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що законодавець передбачив три способи визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги). Зважаючи на наведене, строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4\~ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі спливом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не вправі. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію такого виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні ч. 4\~ст. 559 ЦК України\~словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак й в такому разі кредитор може звернутися з названою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Outcome: dismissed