Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-31 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. 1. 11 березня 2022 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) з вимогою про збільшення розміру аліментів та зміну способу їх стягнення. 2. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , який рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 07 жовтня 2019 року розірвано. Під час шлюбу у подружжя народилося двоє дітей: син - [PERSON] , [INFO] та дочка - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 07 жовтня 2019 року присуджено стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] та дочки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і проводити до досягнення дітьми повноліття. Однак на сьогоднішній день даний розмір аліментів є занадто низьким і не може забезпечити рівень життя необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей, а тому для забезпечення потреб дочки та сина позивач вважає за необхідне збільшення розміру аліментів, зважаючи на збільшення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на наведене позивач просить збільшити розмір аліментів, визначених рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 07 жовтня 2019 року та стягувати із [PERSON] , аліменти в користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON] , [INFO] та дочки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду. ІІ. Інші процесуальні дії у справі. 3. Ухвалою суду від 14 березня 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та призначено судове засідання на 12 квітня 2022 року. 4. Ухвалою суду від 12 квітня 2022 року судове засідання відкладено на 10 травня 2022 року 5. Ухвалою суду від 10 травня 2022 року судове засідання відкладено на 01 червня 2022 року 6. В судове засідання позивача не з`явилася, однак в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у її відсутності із повним підтриманням позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, заперечень проти позову суду не представив. Відповідно до вимог ст. 44 ЦПК України учасники судового розгляду повинні добросовісно користуватися своїми правами. Тому, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважаних причин. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя. В той же час, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Виходячи з вимог ст.280 ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача. 7. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 8. Як вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Шумбарською сільською радою Шумського району Тернопільської області 15.10.2013 р. [PERSON] народився [INFO] та в графі батьки вказано: [PERSON] - батько та [PERSON] - мати, а/з № 11. 9. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Шумбарською сільською радою Шумського району Тернопільської області 21.05.2015 р. [PERSON] народилися [INFO] та в графі батьки вказано: [PERSON] - батько та [PERSON] - мати, а/з № 7. 10. Рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 07 жовтня 2019 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів і розірвання шлюбу - задоволено частково. Постановлено стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] та дочки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і проводити до досягнення дітьми повноліття, починаючи із дня подання заяви до суду - 17.07.2019 р. Розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який укладений 02.10.2013 року та зареєстрований Шумбарською сільською радою Шумського району Тернопільської області, актовий запис № 3. В частині залишення неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] та дочку - [PERSON] , [INFO] , проживати із позивачем - відмовлено. Постановлено стягнути із [PERSON] в дохід держави судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. 11. Згідно довідки № 33 від 10.03.2022 р. виданої Шумською міською радою Тернопільської області, вбачається, що на підставі господарської книги № 8, особовий рахунок № [NUMBER] у с. Новостав Кременецького (Шумського) району Тернопільської області склад прописаних такий: [PERSON] , [INFO] - заявник, [PERSON] , [INFO] - дочка, [PERSON] , [INFO] - син, [PERSON] , [INFO] - дочка, [PERSON] , [INFO] - батько. 12. Згідно розрахунку заборгованості по аліментах [PERSON] згідно виконавчого листа № 609/891/19 від 22.11.2019 р. складеного старшим державним виконавцем Кременецького відділу державної виконавчої служби у Кременецькому районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) слідує, що заборгованість по аліментах станом на 01.05.2022 р. становить 39121 грн. 16 коп. ІV. Оцінка Суду. 13. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 14. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 15. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 16. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. 17. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. 18. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 19. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). 20. У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 21. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 22. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. 23. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 24. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. 25. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язання піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, та забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. 26. Згідно із частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. 27. Статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. 28. Відповідно до положень ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення дітьми повноліття. 29. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. 30. Згідно з положеннями ч.1 ст. 182 вказаного Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. 31. Відповідно до вимог ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 32. Згідно із ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. 33. У п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. 34. Необхідність збільшення розміру стягуваних аліментів позивач аргументує тим, що визначений до сплати попереднім рішенням суду розмір аліментів є недостатній для задоволення потреб дітей сторін та вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду. 35. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. 36. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів визначений у певній грошовій сумі та навпаки). Вказане відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 р. у справі № 6-143цс13. 37. Положення ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, ст.ст. 181, 182 СК України дають підстави для висновку про те, що суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. 38. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька дитини. Виконання передбачених статтею 150 СК обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини пов`язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Тому, визначений на законодавчому рівні прожитковий мінімум для дитини певного віку має забезпечуватись насамперед батьками дитини. 39. Згідно п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року за № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. 40. Відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум прожитковий мінімум» - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. 41. Згідно із Законом України «Про бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років, з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні;. 42. В силу вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. 43. Суд вважає, що після рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 07 жовтня 2019 року, у зв`язку із тим, що з віком збільшилися потреби неповнолітніх дітей, та враховуючи інфляційні процеси в державі, а також майновий стан дітей, які перебувають на утриманні матері, встановлений розмір аліментів є недостатнім, тому підлягає збільшенню. При вирішенні справи суд враховує майновий стан відповідача, а саме те, що відповідач є працездатним, відомості про незадовільний стан його здоров`я чи наявність на його утриманні непрацездатних осіб, відсутні. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про збільшення розміру аліментів та зміну способу їх стягнення підлягають до задоволення, оскільки позивачем доведено підстави для збільшення стягнення розміру аліментів на неповнолітніх дітей. При цьому, відповідач не надав жодних доказів, які б підтверджували відсутність у нього можливості сплачувати аліменти в зазначеному розмірі. Менший розмір аліментів є недостатнім для належного виховання та утримання неповнолітніх дітей. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Таким чином, з урахуванням викладеного та вимог ст.ст. 182, 192 СК України, приймаючи до уваги прожитковий мінімум для дитини відповідно віку, стан здоров`я дитини, матеріальне становище відповідача, виходить з рівності обов`язку батьків щодо утримання дітей, суд вважає, що позов підлягає до задоволення шляхом збільшення розміру аліментів та зміну способу їх стягнення, що стягуються з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей згідно рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 07 жовтня 2019 року, встановивши розмір аліментів в частці заробітку (доходу) батька, а саме 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. 44. Щодо стягнення аліментів в новому розмірі з дня подачі цієї позовної заяви, суд зазначає наступне. Згідно п. 23 Постанови пленуму ВСУ №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства,материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, тому в цій частині позовних вимог суд відмовляє та стягує аліменти в новому розмірі з моменту набрання цім рішенням законної сили. V. Розподіл судових витрат між сторонами. 45. Також, зважаючи на те, що позивач звільнена від сплати судового збору, на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а відтак, відповідно до ст. 141 ЦПК України, його слід стягнути з відповідача в дохід держави в розмірі 992 грн. 40 коп. судового збору. З цих підстав,

Outcome: dismissed