Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-15 00:00:00

У грудні 2020 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, свої вимоги мотивував тим, що 10.07.2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір оренди будинку. Положеннями підпункту 1.1 Договору оренди встановлено, що наймодавець дозволяє тимчасове проживання наймачу у житловому будинку загальною площею 704,2 кв. м., житлова площа 152,9 кв.м, за адресою: [ADDRESS] , без стягнення плати за користування житлом (окрім обов`язкових комунальних платежів відповідно до п. 4.5) на строк - до пред`явлення вимоги про звільнення приміщень. При цьому приміщення перебуває у приватній власності [PERSON] . Згідно умов пп. 1.3. Договору оренди визначено, що приміщення передається у користування [PERSON] . Положеннями пп. 1.2 Договору оренди встановлено, що приміщення надається в користування строком до моменту вимоги будь-яким співвласником приміщення або наймодавцем про звільнення тимчасовими мешканцями. У відповідності до вимог пп. 3.1. Договору оренди встановлено, що наймодавець має право вимагати звільнення приміщення тимчасовими мешканцями без пояснення причини. Згідно положень пп. 1.4 Договору оренди визначено, що тимчасові мешканці не мають самостійного права користування житлом. Крім того, положеннями пп. 4.6. Договору оренди встановлено, що у разі пред`явлення вимоги будь-яким із співвласників приміщення та наймодавцем про звільнення приміщення звільнити приміщення не пізніше семи днів від дня пред`явлення вимоги про звільнення помешкання. [PERSON] неодноразово направляв відповідачу [PERSON] вимоги про звільнення приміщення, а саме: 14.09.2020 року, від 22.09.2020 року, 04.11.2020 року та 11.11.2020 року. Проте [PERSON] наполегливо ігнорує відповідні прохання позивача, не вчиняє жодних дій щодо звільнення приміщення, в той час як [PERSON] фактично позбавлений можливості повноцінно користуватись належним йому майном. Наразі позивач має намір самостійно проживати у приміщенні, попередньо зробивши капітальний ремонт приміщення. При цьому відповідач має своє зареєстроване місце проживання за адресою, та фактично не позбавлена можливості звільнити приміщення. У відповідності до вимог пп. 6.1 Договору оренди визначено, що він набирає чинності з моменту підписання та діє до пред`явлення вимоги будь-яким із співвласників приміщення. За таких обставин, оренда наймачем приміщення вважається припиненою з моменту пред`явлення йому вимоги про звільнення приміщення. Всупереч вимогам пп. 4.5. Договору оренди наймач [PERSON] як наймач жодні зобов`язання зі сплати комунальних платежів не виконуються, тобто відповідач фактично не здійснює жодних видатків на утримання приміщення, що має наслідком цілком безкоштовне користування приміщенням. Просив суд виселити [PERSON] з житлового будинку загальною площею 704,2 кв.м, житловою площею 152,9 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1862623832224, земельна ділянка місця розташування: кадастровий номер: 3222485202:02:007:5089), що перебуває у власності [PERSON] . 04.12.2020 року ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Усатова Д.Д. по справі відкрито спрощене провадження в порядку загального позовного провадження. 31.05.2021 року ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Усатова Д.Д. по справі закрито підготовче провадження. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.09.2021 року, ухвалою від 15.09.2021 суддею Фінагеєвою І.О. прийнято справу до свого провадження та призначено справу до розгляду. У відкрите судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився, в матеріалах справи міститься заява, в якій останній просив суд в зв`язку з карантинними обмеженнями судове засідання проводити за відсутності позивача та його уповноваженого представника, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про виселення із приміщення задовольнити у повному обсязі. У відкрите судове засідання відповідач та її представник [PERSON] не з`явилися по невідомим для суду причинам, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Крім того, суд зазначає, що судові засідання систематично відкладаються, у зв`язку з тим, що представник відповідача та відповідач зловживають процесуальними правами, подають до суду необгрунтовані клопотання щодо відкладення справи за станом здоров`я, у зв`язку з зайнятістю адвоката та карантинними обмеженнями. А відтак, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та його представника. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок загальною площею 704,2 кв.м, житловою площею 152,9 кв.м, розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 230217165 від 29.10.2020 року. 10.07.2020 року між [PERSON] (наймодавець) та [PERSON] (наймач) був укладений Договір оренди будинку. За умовами п. 1.1., п. 1.2 зазначеного Договору позивач дозволив тимчасове проживання відповідачу у житловому будинку загальною площею 704,2 кв.м, житловою площею 152,9 кв.м, за адресою: [ADDRESS] , без стягнення плати за користування житлом (окрім обов`язкових комунальних платежів відповідно до п. 4.5) на строк - до пред`явлення вимоги про звільнення приміщень. Приміщення надається у користування строком до моменту вимоги будь-яким співвласником приміщення або наймодавцем про звільнення тимчасово помешкання. Відповідно до п. 4.6. Договору визначено обов`язок наймача у разі пред`явлення вимоги будь-яким із співвласників приміщення та наймодавцем про звільнення приміщення звільнити приміщення не пізніше семи днів від дня пред`явлення вимоги про звільнення помешкання. Згідно до п. 6.1 Договору цей договір набрав чинності з моменту підписання та діє до пред`явлення вимоги будь-яким із співвласників приміщення. Позивач зазначив у позовній заяві, що на даний час має намір самостійно проживати у своєму житловому будинку, попередньо зробивши капітальний ремонт в зв`язку з чим, з метою добровільного вирішення даного питання, неодноразово звертався до відповідача з вимогами про виселення з належного йому будинку від 22.09.2020 року, від 04.11.2020 року, від 11.11.2020 року, але відповідачем [PERSON] вони були проігноровані. Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду (частини перша, друга цієї статті). У статті 114 ЖК УРСР передбачено підстави виселення з наданням громадянам іншого жилого приміщення. Частиною третьою статті 116 ЖК УРСР передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. З наданих суду доказів вбачається, що власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , є позивач по даній справі [PERSON] , відповідачка проживає у спірному будинку не маючи на те належних правових підстав. Відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що вбачається з Довідки про реєстрацію місця проживання особи. Коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав, в даному випадку шляхом виселення відповідача. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved