Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~19 травня 2022 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису в порядку\~ст. 350-4 ЦПК України, в якій просить видати обмежувальний припис строком на шість місяців відносно свого племінника [PERSON] , заборонивши останньому перебувати в місці спільного проживання (перебування) за адресою: [ADDRESS] з постраждалою особою [PERSON] , заборонивши [PERSON] наближатися на сто метрів до місця постійного проживання [PERSON] . В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначала, що вона є власницею 13/25 часток житлового будинку [ADDRESS] . Іншим співвласником 12/25 часток житлового будинку за вищезазначеною адресою є її племінник [PERSON] . Також у їх спільній власності є земельна ділянка загальною площею 0,1336 га, кадастровий номер 0520655300:02:008:0124, на якій розміщений вказаний житловий будинок з господарськими будівлями. Після набуття у власність частини будинку та земельної ділянки [PERSON] систематично вчиняє по відношенні до неї домашнє насильство психологічного характеру, погрожує спричинити їй, її доньці та онуці тілесні ушкодження, залякує, ображає, принижує, висловлюється на її адресу нецензурною лайкою, чинить перешкоди в користуванні спільною земельною ділянкою тощо. Крім того, [PERSON] звернувся з позовом до суду з приводу виділення часток житлового будинку та земельної ділянки в натурі, не вчинивши жодних дій щодо досудового врегулювання спору. Посилаючись на вказані обставини [PERSON] просила заяву задовольнити та видати обмежувальний припис. В судовому засіданні заявниця та її представник заяву підтримали в повному обсязі. [PERSON] та його представник проти заяви категорично заперечували, посилаючись на її безпідставність. При цьому зазначали, що з 2020 року [PERSON] разом зі своєю родиною проживає за адресою: в [ADDRESS] . З моменту переїзду та по цей час, виключно на підгрунті спорів щодо права власності та користування земельною ділянкою, заявниця систематично провокує конфлікти. Житловий будинок, співвласниками якого вони є, за своїми технічними характеристиками є роздільним на дві окремі квартири, які не з`єднані між собою спільними приміщеннями. У будинку, в якому заявниця та заінтересована особа спільно проживають, міститься два окремі виходи та входи, а квартири розділені між собою неподільною стіною. Усі контакти між ними відбуваються лише на подвір`ї домоволодіння. З метою припинення психологічного та морального тиску зі сторони заявниці, що виражається у постійних безпідставних викликах поліції та соціальних служб, він, [PERSON] , намагався знайти компроміс та завершити тривалий спір щодо користування подвір`ям, пропонував вирішити це питання шляхом виділу часток будинку та подвір`я в окремі одиниці, що надало б змогу огородити подвір`я та відокремитися. Однак в досудовому порядку вирішити спір не вдалося, внаслідок чого він був змушений звернутися до суду з позовом. Суд, заслухавши пояснення учасників справи та їх представників, показання допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON] , дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власницею 13/25 часток житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності № [NUMBER] виданим Виконавчим комітетом Вінницької міської ради 30 травня 2007 року, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 75685640. Іншим співвласником 12/25 часток житлового будинку за вищезазначеною адресою є її племінник [PERSON] , що підтверджується договором дарування частини будинку від 23 січня 2020 року. Також у їх спільній власності є земельна ділянка загальною площею 0,1336 га, кадастровий номер 0520655300:02:008:0124, на якій розміщений вказаний житловий будинок з господарськими будівлями. [PERSON] та [PERSON] не можуть дійти згоди щодо порядку користування спільною земельною ділянкою. В провадженні Вінницького районного суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про виділ часток спільного житлового будинку та земельної ділянки в натурі. Свідок [PERSON] , яка є донькою заявниці, повідомила, що між заявницею та [PERSON] склалися неприязні стосунки, через спори щодо користування спільною земельною ділянкою. Свідок пояснила, що [PERSON] не хоче укладати мирову угоду у цивільній справі за його позовом до [PERSON] про виділ в натурі частини житлового будинку та земельної ділянки. Висловлюється на адресу заявниці нецензурною лайкою, паркує авто на спільній земельній ділянці таким чином, щоб заявниці чинити перешкоди в користуванні своєю частиною земельної ділянки. Фактично свідком підтверджено наявність неприязних стосунків між заявником та заінтересованою особою через відсутність взаєморозуміння в питанні користування спільною земельною ділянкою. Відповідно до термінового заборонного припису стосовно кривдника від 5 квітня 2022 року, складеного відносно [PERSON] , зі слів заявниці 4 квітня 2022 року [PERSON] о 21:55 годині за місцем спільного проживання погрожував та ображав заявницю. [PERSON] заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою на три доби з 15:00 5 квітня по 15:00 8 квітня 2022 року. Розділом\~IV\~глави\~13 ЦПК України\~визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Згідно з вимогами\~ст. 350-1 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу. Відповідно до ч.1\~ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є\~Закон України від 07.12.2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~(далі - Закон № 2229-VIII). Цей\~Закон\~визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до\~ст. 24 Закону № 2229-VIII\~до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Пунктами 6, 7 ч. 1\~ст. 1 Закону № 2229-VIII\~передбачено, що кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 2, 3\~ст. 26 Закону № 2229-VIII, обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. За п.9 ч.1\~ст.1 цього ж Закону\~оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Відповідно до пунктів 3, 14, 17 ч. 1\~ст. 1 Закону № 2229-VIII\~домашнє насильство\~-\~діяння (дії\~або бездіяльність)\~фізичного,\~сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із\~законом\~і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя. (див. пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»). Виходячи із загального обсягу доказів, які долучено заявником разом із заявою про видачу обмежувального припису, суд приходить до висновку, що заявник не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення домашнього насильства щодо неї особисто внаслідок протиправних дій [PERSON] , а також ризиків, які можуть настати у майбутньому у зв`язку із невчиненням щодо останнього обмежувального припису. Сам факт звернення заявника до органів поліції та видача термінового заборонного припису від 5 квітня 2022 року свідчить про наявність конфлікту між заявником та заінтересованою особою та не підтверджує факт вчинення [PERSON] домашнього насильства, оскільки зміст даного припису не містить як викладення обставин вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявника так і зазначення доказів такого насильства, а також ризиків, які можуть настати у майбутньому у зв`язку із невчиненням щодо останнього обмежувального припису, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені\~Законом № 2229-VIII. Інформація до припису внесена зі слів заявника. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 29.08.2019 року у справі № 640/23804/18, від 02.09.2020 року 3 справі № 635/4854/19-ц та від 10.02.2021 року у справі № 761/49109/19. Правилами\~глави 13 ЦПК України\~визначено, що розгляд справ про видачу і продовження обмежувального припису провадиться в порядку окремого провадження, а правилами\~ст. 294 цього Кодексу\~встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3\~ст. 77 ЦПК України\~визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 ЦПК України) Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за\~законом\~повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. За змістом ч.3 ст.\~12, ч.1 ст.\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч.6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що в порушення вимог статей\~12,\~81 ЦПК України\~заявник не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення [PERSON] психологічного та фізичного насильства відносно неї, а також ризиків настання насильства у майбутньому, тому заява про видачу обмежувального припису не підлягає задоволенню. Посилання заявниці про вчинення заінтересованою особою домашнього насильства відносно її доньки [PERSON] та онуки, суд не бере до уваги, оскільки [PERSON] , за наявності таких обставин, не позбавлена можливості звернутися до суду в загальному порядку в своїх інтересах та інтересах малолітньої доньки. Разом з цим, суд роз`яснює заявниці, що вона не позбавлена права повторно звернутись до суду із заявою про видачу обмежувального припису за наявності відповідних підстав. \~\~\~\~\~\~На підставі викладеного та

Outcome: dismissed