Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 4232448132 від 13.02.2018 року. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що 13 лютого 2018 року [PERSON] подала до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ" заяву про приєднання до умов отримання кредитiв та інших послуг від ТОВ "ФК "ЦФР" (ідентифікаційний код: 35725063) та заяву № 4232448132 від 13 лютого 2018 року на отримання кредиту від ТОВ "ФК "ЦФР", підписанням якої підтвердила згоду, що ця заява разом з умовами отримання кредитiв та інших послуг вiд ТОВ "ФК "ЦФР" та паспортом кредиту становлять кредитний договiр мiж ТОВ "ФК "ЦФР" та відповідачем, як позичальником, а також, що отримала примірник Кредитного договору та погодив отримати шляхом роздрукування з веб-сайту кредитодавця www.kreditmarket.ua умови отримання кредитiв вiд ТОВ" ФК "ЦФР". Вiдповiдно до Умов отримання кредитів та інших послуг вiд ТОВ "ФК "ЦФР" умови разом із заявою про приєднання, паспортом кредиту і заявою на отримання кредиту становлять кредитний договір. 09.12.2019 року мiж ТОВ "ФК "ЦФР" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги № 20191209, у відповiдностi до умов якого ТОВ "ФК "ЦФР" передає (відступає) ТОВ "ФК "ЄАПБ" за плату, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" приймає належні ТОВ "ФК "ЦФР" права грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників за кредитним договором позивач набув право вимоги до відповідача на суму 52 060 грн. 51 коп., з яких: 21 937 грн. 23 коп. - сума заборгованості за основною сумую боргу; 3865 грн. 04 коп. - сума заборгованості за відсотками; 14 590 грн. 72 коп. - сума заборгованості за щомісячними процентами; 11 667 грн. 52 коп. - сума заборгованості за пенею. Зважаючи на вищевикладене, просить суд позов задовольнити та стягнути з відповідача 52 060 грн. 51 коп. заборгованості за кредитним договором. Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 08.02.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено проведення судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце його проведення був повідомлений належним чином. До суду надійшло клопотання, згідно якого представник позивача позовні вимоги підтримав, просив розглядати справу за його відсутності. Також представник позивача не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення у разі неявки відповідача, про що зазначив у позовній заяві. Відповідач у судові засідання не з`являлася, про час і місце їх проведень повідомлялася неодноразово належним чином. Причини неявки суду не повідомила, відзиву, заяв або клопотань від неї не надходило. Судом вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи, як шляхом надсилання судових повісток засобами поштового зв`язку, так і розміщенням таких повісток на офіційному веб-сайті судової влади України. Згідно з відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області зареєстрованим місцем проживання відповідача [PERSON] є: [ADDRESS] . За цією адресою відповідачу неодноразово надсилалася судові повістки про виклик до суду, однак, такі повернуті на адресу суду із зазначенням причини повернення "адресат відсутній за вказаною адресою". Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно з п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. З урахуванням наведеного та беручи до уваги положення п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому, відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою представника позивача, вважає за можливе розглянути справу за відсутності належно повідомленого про судове засідання відповідача з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що 13.02.2018 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] укладено кредитний договір № 4232448132 шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» та заяви № 4232448132 від 13.02.2018 року на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР». Відповідач зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами та виконати інші грошові зобов`язання у строки і на умовах, передбачених цим договором. Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином відповідно до умов кредитного договору не виконувала. Внаслідок порушення договірних зобов`язань у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором, яка згідно розрахунку заборгованості станом на 09.12.2019 року становить 52 060 грн. 51 коп., з яких: 21 937 грн. 23 коп. - сума заборгованості за основною сумую боргу; 3865 грн. 04 коп. - сума заборгованості за відсотками; 14 590 грн. 72 коп. - сума заборгованості за щомісячними процентами; 11 667 грн. 52 коп. - сума заборгованості за пенею. 09.12.2019 року між ТОВ «ФК «ЦФР» (кредитором) і ТОВ «ФК «ЄАПБ» (новим кредитором) було укладено договір про відступлення прав вимоги № 20191209. Відповідно до п.п. 1.1 договору, на умовах, встановлених цим договором, кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості). Згідно Витягу з Реєстру боржників до договору про відступлення прав вимоги № 20191209 від 09.12.2019 року до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги за кредитним договором № 4232448132 від 13.02.2018 року, укладеним з позичальником [PERSON] . Розмір заборгованості становить 52 060 грн. 51 коп. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою. Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За змістом ст.ст. 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст. 1048 ЦК України). Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом частини 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У судовому засіданні було встановлено, що між сторонами виникли кредитні правовідносини на підставі кредитного договору № 4232448132 від 13.02.2018 року, укладеного між відповідачем [PERSON] та первісним кредитором - ТОВ «ФК «ЦФР», правонаступником якого є позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ». Зазначеним договором були визначені його предмет, розмір кредиту, строки та умови повернення кредиту, розміри плати за користування кредитними коштами, пені та інші умови правовідношення. Спір стосується стягнення заборгованості за договором, а саме заборгованості за кредитом, процентами за користування кредитними коштами, щомісячними процентами (платою за управління кредитом) та пенею. Відповідачем [PERSON] були порушені зобов`язання стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту, сплати нарахованих за користування кредитними коштами процентів, внаслідок чого, станом на 09.12.2019 відповідач має заборгованість за вказаним вище кредитним договором у загальному розмірі 52060,51 грн. Беручи до уваги, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» як новий кредитор набуло права вимоги до відповідача [PERSON] замість первісного кредитора - ТОВ «ФК «ЦФР» за кредитним договором № 4232448132 від 13.02.2018 року, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають задоволенню в повному обсязі. Як убачається з матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено 2270,00 грн. судового збору. У зв`язку із задоволенням позову суд відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України присуджує з відповідача на користь позивача вказані судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved