Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить скасувати наказ про відсторонення від роботи від 09.12.2021 №ВЧДР-7-03/244, допустити позивача до роботи, зобов`язати відповідача виплатити йому невиплачену заробітну плату за час відсторонення від роботи, стягнути моральну шкоду в розмірі 50000 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн. Свої вимоги мотивував тим, що він працює електрогазосварником з ремонту рухомого складу виробничого підрозділу «Ремонтне вагонне депо Знам`янка». 09 грудня 2021 року йому повідомлено та надано наказ № ВЧДР-7-03/244 виробничого підрозділу «Ремонтне вагонне депо Знам`янка» служби вагонного господарства регіональної філії Одеська залізниця АТ «Укрзалізниця» про відсторонення від роботи з 09.12.2021 до моменту усунення причин відсторонення. В наказі вказано про припинення виплати заробітної плати та вказано на обов`язкове профілактичне щеплення проти гострої респіраторної хвороби СОVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Позивач повідомив керівництво про те, що 03.12.2021 він зробив першу дозу щеплення від СОVID-19. Вважає відсторонення його від роботи є грубим порушенням його конституційних прав та чинного трудового законодавства. Вважає, що роботодавець не має права наполягати на насильницькій вакцинації вакциною, необхідність якої науково не доведена, та через це відстороняти від роботи. Також вказав, що дії з боку відповідача завдали йому моральних страждань. Відповідач позбавив його гарантованого Конституцією права на працю та можливості заробляти для себе та своєї сім`ї, що призвело до моральних переживань, він втратив душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані. Позивачу важко було забезпечувати себе та своїх близьких, за що він дуже хвилювався. Моральну шкоду він оцінює в 50000 гривень, яку просить стягнути з відповідача. Відповідач надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову. Заперечення обґрунтував тим, що згідно наказу МОЗ України від 01.11.2021 № 2393 розширено перелік професій, для яких щеплення проти COVID-19 є обов`язковим та додані, зокрема, співробітники підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою KMУ від 04.03.2015 № 83. До зазначеного Переліку, затвердженого КМУ, входить АТ «Укрзалізниця», тому, дія вищезазначеного наказу МОЗ України поширюється на всіх співробітників товариства. З огляду на наведене, на виконання вимог законодавства, Відповідачем завчасно було ознайомлено Позивача під особистий підпис зі змістом: пункту 41-6 постанови КМУ від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення, карантину га запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобіганні поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19., спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2» з додатком; наказу МОЗ України від 01.11.2021 № 2393 «Про затвердження Змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» з додатком; постанови КМУ від 04.03.20 5 № 83 «Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне Значення для економіки та безпеки держави» з додатком (в частині, що стосується АТ «Укрзалізниця») та з наслідками відмови або ухилення від щеплення. При цьому, працівникам відповідача, в тому числі і позивачу, було доведено список пунктів щеплень та центрів масової вакцинації, зазначено про необхідність отримання ними обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, та про необхідність пред`явлення безпосередньому керівнику не пізніше 08.12.2021 документу, який підтверджує вакцинацію від COVID-19 однією чи кількома дозами вакцини, або висновку лікаря щодо наявності протипоказань до проведення профілактичних щеплень проти COVID-19, виданого закладом охорони здоров`я. В наведеному листі-ознайомлення попереджено працівників відповідача про те, що відмова або ухилення від обов`язкового проведення профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 може бути підставою для відсторонення від роботи з 09.12.2021. Стаття 46 КЗпП України передбачає можливість відсторонення працівників від роботи лише у випадках, прямо передбачених законодавством. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та статтею 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» в Україні обов`язковими є профілактичні щеплення проти туберкульозу, поліомієліту, дифтерії, кашлюка, правця та кору. При цьому передбачається, що працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт (стаття 12 .Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»). Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється МОЗ України (стаття 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»). Наразі наказом МОЗ України 04.10.2021 № 2153, зі змінами, обов`язковій вакцинації проти COVID-19, зокрема, підлягають працівник AT «Укрзалізниця». Таким чином, Відповідач видавши оспорюваний наказ застосував відсторонення Позивача від роботи, оскілки це прямо передбачено на рівні чинного законодавства України. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі, підтримав вимоги позову. Представник відповідача також в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав клопотання про перенесення розгляду справи через введення воєнного стану на території України. Враховуючи, що в справі є достатньо матеріалів, які вказують на права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін та не відкладати його розгляд через запобігання необґрунтованого затягування розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.11.2021 позивачеві запропоновано ознайомитися та підписати лист ознайомлення про обов`язкову вакцинацію проти СОVID-19 на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України всіма працівниками АТ «Укрзалізниця» на підставі наказу Міністерства охорони здоров`я України № 2393 від 01.11.2021, яким розширено перелік організацій, співробітники яких мають обов`язково щепитися проти СОVID-19. У листі зазначається, що працівники, які не пройдуть щеплення проти СОVID-19 до 09 грудня 2021 року, можуть бути відсторонені від роботи без збереження заробітної плати. [PERSON] ознайомлений із вказаним листом під особистий підпис. Позивач надав результати лабораторних досліджень від 09.12.2021 на антитіла IgG на коронавірус СОVID-19. 09.12.2021 заступником начальника, майстром дільниці та помічником начальника з кадрових питань складено акт № 8 про те, що 09.12.2021 [PERSON] не надав до виробничого підрозділу служби вагонного господарства «Ремонтне вагонне депо Знам`янка» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» документ, який підтверджує вакцинацію проти СОVID-19 однією чи двома дозами вакцини або висновок лікаря про наявність протипоказань до обов`язкових профілактичних щеплень проти СОVID-19 (форма 028-1/о) через відмову від проходження обов`язкового профілактичного щеплення. На підставі вказаного акту 09.12.2021 начальником вагонного депо видано наказ № ВЧДР-7-03/244 «Про відсторонення від роботи», яким позивача відсторонено від роботи з 09.12.2021 до моменту усунення причин відсторонення, на час відсторонення нарахування заробітної плати не здійснювати. При видачі наказу начальник депо керувався ст. 46 КзпПУ, ч.2 ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 № 2153, пунктом 41-6 Постанови КМУ від 09.12.2020 № 1236. Наказом начальника депо від 01.03.2022 № 31/ОС [PERSON] допущено до роботи із 01.03.2022 до закінчення оголошеного воєнного стану на підставі наказу Міністерства охорони здоров`я України від 25.02.2022 № 380 «Про зупинення дії наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153 та особистих заяв працівників. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Зміст права на працю, закріпленого положеннями частин першої і другої статті 43 Конституції України, крім вільного вибору праці, включає також відповідні гарантії реалізації цього права. Трудові відносини в Україні врегульовані статтею 1 КЗпП України. Статтею 21 КЗпП України проголошена рівність трудових прав громадян та заборонена будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема обмеження прав працівників залежно від стану їхнього здоров`я. Згідно ст. 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про Основи законодавства України про охорону здоров`я» встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я, серед яких зокрема передбачено: а) піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; б) у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення. Згідно ч. 1,2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 року N 2153, відповідно до ст. 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», п. 8 Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року N 267, та з метою забезпечення епідемічного благополуччя населення України, попередження інфекцій, керованих засобами специфічної профілактики, затверджено «Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням». Сам наказ Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 року N 2153 зі змінами від 01.11.2021, не містить положень про обов`язковість профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, а лише затверджує «Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням». Обов`язковість профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, визначено відповідним Переліком, який підписаний Генеральним директором Директорату громадського здоров`я та профілактики захворюваності, і який відповідно не уповноважений визначати окремі професії, виробництва та організації, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб. Тобто, фактично обов`язковість профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 року N 2153 для певних професій, виробництв та організацій не визначена, а затверджено лише «Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням». Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» визначено, що лише профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Отже, фактично з прийняттям відповідного наказу правове регулювання та визначення тих профілактичних щеплень, які є обов`язковими, не змінилось, а відтак відсторонення працівника, який входить до переліку, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 року N 2153, є незаконним, оскільки саме до компетенції Міністерства охорони здоров`я України входять повноваження визначати Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, які встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, що відповідно і зобов`язує Міністерство охорони здоров`я України самостійно визначати відповідні хвороби та інфекції. Відповідно до п. 4 Положення про організацію і проведення профілактичних щеплень, яке затверджене наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16.09.2011 року N 595, щеплення дозволяється проводити тільки зареєстрованими в Україні вакцинами/анатоксинами, згідно з Календарем профілактичних щеплень в Україні, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16.09.2011 року N 595, та інструкціями із застосування вакцини або анатоксину, затвердженими в установленому порядку. Профілактичні щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, до вказаного Календаря профілактичних щеплень в Україні не включені, а відтак посилання та обґрунтування стороною відповідача необхідності наявності доказів щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, станом на 10.12.2021 року є незаконним. Сама й по собі вимога відповідача надання позивачем доказів проведення відносно неї якихось медичних маніпуляцій, тобто проведення щеплень, є неправомірною. Вказаний висновок суду ґрунтується та тому, що згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Згідно ч. 1 ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Відповідно до ч. 1,2 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Згідно положень ст. 286 ЦК України фізична особа має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при її медичному обстеженні. Забороняється вимагати та подавати за місцем роботи або навчання інформацію про діагноз та методи лікування фізичної особи. Фізична особа зобов`язана утримуватися від поширення інформації, зазначеної у частині першій цієї статті, яка стала їй відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків або з інших джерел. Фізична особа може бути зобов`язана до проходження медичного огляду у випадках, встановлених законодавством. Тобто, вимога відповідача до позивача щодо надання конфіденційної інформації без її згоди була незаконною, а відтак правомірно відхилена позивачем. Положення п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» зобов`язують, а не надають право підприємствам, установам і організаціям усувати за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби від роботи, навчання, відвідування дошкільних закладів осіб, які ухиляються від обов`язкового медичного огляду або щеплення проти інфекцій, перелік яких встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Враховуючи відсутність в оспорюваному наказі посилання, як на підставу його винесення, подання відповідної посадової особи державної санітарно-епідеміологічної служби про відсторонення позивача від роботи, він безумовно є безпідставним та протиправним. Крім того, вказана норма права передбачає таку можливість щодо осіб, які ухиляються від обов`язкового медичного огляду або щеплення проти інфекцій, перелік яких встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. При цьому, Міністерством охорони здоров`я України наразі не затверджено переліку інфекцій, ухилення від щеплення проти яких може бути підставою для відсторонення від роботи. Так, преамбула оскаржуваного наказу відповідача від 09.12.2021, окрім наведеного вище переліку положень нормативно правових актів, не містить вказівки про певні неправомірні дії/бездіяльність власне [PERSON] , а також не має чіткого визначення причин, що зумовили винесення даного наказу, надто з огляду на визначення строку його дії саме до усунення цих причин. Разом з тим, суд не приймає ствердження позивача про здійснення ним вакцинації першою дозою проти гострої респіраторної хвороби СОVID-19, яку він не підтвердив жодним документом. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивача про скасування наказу від 09.12.2021 року N ВЧДР-7-03/244 про відсторонення його від роботи, як незаконного, є обґрунтованими, не спростовані ні в який спосіб відповідачем, відтак підлягають до задоволення. При цьому суд вважає за необхідне окремо відзначити, що в умовах пандемії, викликаної в Україні захворюванням COVID-19, щеплення проти цієї хвороби є раціональним заходом стримування розповсюдження хвороби і зменшення смертності від неї. Однак, запровадження вказаного щеплення в якості обов`язкового та наступне запровадження широкого обмеження прав осіб у зв`язку із відсутністю такого щеплення має відбуватися у порядку, встановленому Конституцією та законами України. В даному випадку такий порядок дотриманий не був. Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Суд вважає, що з виробничого підрозділу «Ремонтне вагонне депо Знам`янка» служби вагонного господарства регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» на користь [PERSON] підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу при незаконному відстороненні від роботи з 09 грудня 2021 року по день, що передує дню поновлення на роботі - 28 лютого 2022 року, за наступних підстав. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Виплати нараховуються шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на кількість робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на кількість відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених законодавством, - на кількість календарних днів за цей період. Якщо протягом періоду вимушеного прогулу на підприємстві було підвищено посадові оклади й тарифні ставки (у т. ч. за посадою працівника, якого було незаконно звільнено), то згідно з пунктом 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100 проводиться коригування заробітної плати, включаючи премії та інші виплати, що враховуються під час обчислення середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення на коефіцієнт підвищення посадових окладів і тарифних ставок. Відповідно до наданої позивачем довідки про доходи від 25.05.2022, заробітна плата позивача за фактично відпрацьовані протягом двох останніх місяців робочих днів з врахуванням платежів у вигляді податку з доходів фізичних осіб (жовтень 2021 року 20 робочих днів та листопад 2021 року 20 робочих днів) складає 19297,55 грн. Отже, середньоденний заробіток позивача складає 19297,55:40 = 482,43 грн. Таким чином, заробітна плата за час вимушеною прогулу при незаконному відстороненні від роботи з 09 грудня 2021 року по 28 лютого 2021 року при п`ятиденному робочому тижні має складати 482,43 грн. за 1 робочий день х 58 днів = 27981,45 грн. Крім того, у відповідності до вимог п.2 ч.1 ст.367 КЗпП України, суд вважає за необхідне рішення в частині присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, допустити до негайного виконання. Що стосується вимоги про відшкодування моральної шкоди, то суд з виходить з наступного. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, та із врахуванням критеріїв, встановлених Пленумом Верховного Суду України № 4 від 31.03.05. Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд прийшов до переконання в тому, що саме з вини відповідача відсторонення було незаконним. Отже, суд вважає, що порушення законних прав позивача призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, відсутність інших джерел заробітку. Приймаючи до уваги ступінь вини відповідача, характер моральних страждань, яких зазнав позивач, а також вимоги розумності та справедливості, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 1000 грн. Відповідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Витрати на правничу допомогу позивачем та його представником не підтверджені. На підставі викладеного та

Outcome: partial