Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

29 листопада 2021 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить: позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно його малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 26 травня 2002 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу у них є донька [PERSON] , [INFO] . Одруження з відповідачем виявилося невдалим та 26 серпня 2010 року шлюб між ними був розірваний. Ще до розірвання шлюбу, відповідач [PERSON] став проживати окремо. З 2010 року по теперішній час ніякого зв`язку з дитиною не підтримує та участі у вихованні доньки не приймає. Відповідач не піклується про фізичний стан і духовний розвиток доньки, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Донька не отримує від батька жодного подарунку на день народження. Згідно рішення Саратського районного суду Одеської області від 18 січня 2012 року, відповідач [PERSON] зобов`язаний сплачувати кошти на утримання (аліменти) доньки, [PERSON] , [INFO] , в сумі 600 гривень щомісячно, починаючи з 01 грудня 2011 року і до повноліття дитини, тобто до [INFO] . З 01 листопада 2018 року по 01 вересня 2021 року, відповідач жодного разу не сплатив аліменти. Станом на 01 вересня 2021 рік заборгованість по аліментам складає 60004,20 гривень. Служба у справах дітей Успенівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області надала висновок №3 від 26 жовтня 2021 року, згідно якого вважає що підстави для позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо його доньки [PERSON] , [INFO] . Виконавчий комітет Успенівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області виніс рішення №3 від 28 жовтня 2021 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його доньки [PERSON] , [INFO] . Все вищезазначене свідчить виключно про те, що [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських прав. Під час розгляду справи позивачка [PERSON] позов підтримала, просила його задовольнити. Малолітня [PERSON] позов підтримала, та пояснила що рішення про позбавлення батька батьківських прав є її рішенням, прийнятим самостійно. Батько взагалі не цікавиться її життям, не допомагає, не спілкується з нею. Один одному вони не телефонують. Батько приїздив до неї привітати її з днем народження, коли їй виповнилося чотирнадцять років. З татом спілкуватися не бажає, і пояснює це тим, що він завжди бреше. Коли вона звертається до нього про допомогу, він спочатку обіцяє її допомогти, а потім зникає, не відповідає на телефоні дзвінки. Представник органу опіки та піклування Успенівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області та служби у справах дітей Успенівської сільської Білгород-Дністровського району Одеської області Байда Т.В., позов підтримала, просила його задовольнити, мотивуючи тим, що відповідач участі у вихованні доньки не приймає, матеріально не забезпечує, не піклується про неї. В розмові з малолітньою [PERSON] , дитина зазначила про те, що зовсім не вважає відповідача татом. З будь якою заявою про перешкоджання позивачкою зустрічам з донькою, [PERSON] до них не звертався жодного разу. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, та пояснив що він не вбачає жодних підстав для позбавлення його батьківських прав. З дитиною він не спілкується та зазначає, що саме позивачка налаштовує проти нього дитину. Коли він приїздив до них додому, донька вийшла до нього на п`ять хвилин і пішла в дім, пояснюючи це тим, що вона зайнята. Також відповідач зазначив, що він би хотів щоб донька могла приїздити до нього на декілька днів, але ж позивачка проти цього. Аліменти він сплачував, але наразі він не працює і не має змоги сплачувати аліменти. Звідки взялася така заборгованість по аліментам, не розуміє. В нього є також ще одна дитина, яку він виховує. На даний час він не приймає участі у вихованні дитини. Вислухавши позивачку, особу в інтересах якої заявлено позов [PERSON] , відповідача, представника органу опіки та піклування Успенівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області та служби у справах дітей Успенівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Байда Т.В., дослідивши та оцінивши докази, суд дійшов до такого висновку. Частиною 1 ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.1 ст. 9 Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. У абзаці 4 ст.1 Закону України Про охорону дитинства № 2402-III від 26 квітня 2001 року визначено, що забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Відповідно до ст. 12 цього ж Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 8 ст.7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно положень ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні. ЄСПЛ у справі Хант проти України від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У рішенні по справі Мамчур проти України від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. Стаття 51 Конституції України та ст. ст.151, 180 СК України встановлюють для батьків обов`язок виховувати та утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 09 січня 2007 року вбачається, що батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8, 9). Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 26 серпня 2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.10). Виконавчим листом виданим Саратським районним судом Одеської області 03 лютого 2012 року у справі №2-133/12, з [PERSON] , [INFO] стягнуто аліменти на користь [PERSON] , [INFO] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в сумі шістсот гривень щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 грудня 2011 року і до повноліття дитини, тобто до [INFO] (а.с.11). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам виданим державним виконавцем Саратського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лінивим С.І., заборгованість відповідача [PERSON] з виплати аліментів станом з 01 листопада 2018 року по 01 вересня 2021 року становить 60004,20 гривень (а.с.12). Позивачка [PERSON] 07 листопада 2015 року уклала шлюб з [PERSON] , та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 07 листопада 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Саратського районного управління юстиції в Одеській області (а.с.18). Відповідно до довідки виданою Успенівським закладом загальної середньої освіти I-III ступенів Успенівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, [PERSON] , [INFO] , являється ученицею 9 класу Успенівського закладу загальної середньої освіти I-III ступенів Успенівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, її батько [PERSON] контакту зі школою не підтримує, успішністю дитини не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківськи збори не відвідує (а.с.13). Згідно рішення виконавчого комітету Успенівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 28 жовтня 2021 року № 3 надано згоду про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] по відношенню до його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.17). Згідно письмового висновку служби у справах дітей Успенівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , від 26 жовтня 2021 року №3, служба вважає, що є всі підстави для позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , по відношенню до його малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] . Згідно характеристики на мешканця с.Крива Балка Білгород-Дністровськго району Одеської області, [PERSON] , [INFO] , яка надана Успенівською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області, [PERSON] народився та постійно проживає в с.Крива Балка, Білгород-Дністровського району, Одеської області. По місцю постійного проживання характеризується добре. На території сільської ради постійної роботи не має. Працює по найму. З односельцями та сусідами підтримує добрі стосунки. Скарг на його адресу до сільської ради не було. По характеру врівноважений, не конфліктний. До адміністративної відповідальності не притягувався. Приводів до поліції не було. У шлюбі не перебуває. На його утриманні знаходиться неповнолітня донька. Частинами 4 та 5 статті 19 Сімейного кодексу України визначено, що при розгляді судом спорів, зокрема щодо позбавлення та поновлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Водночас у частині 6 зазначеної статті зазначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Отже висновок та рішення органу опіки та піклування, є дорадчими та не тягнуть за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав та визначення способів участі у вихованні дитини оскільки такий не порушує прав та обов`язків жодного з батьків. При цьому правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку та рішення органу опіки та піклування, який не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про позбавлення батьківських прав. Надавши належну оцінку висновку служби у справах дітей про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, суд вважає, що цей висновок не може бути прийнятий до уваги, як такий що є недостатньо обґрунтованим з огляду на те, що складений виключно з пояснень матері та документів долучених останньою, без зазначення проведеної службою роботи з відповідачем щодо врегулювання конфлікту, без викладення обставини про навмисне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, про його винну поведінку у цьому чи про свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками. Вказаний висновок має рекомендаційний характер не є обов`язковим для суду та суперечить інтересам дитини. Відповідач та його донька проживають окремо, в різних сім`ях, можливості щодо участі відповідача у вихованні дитини є обмеженими. Як зазначав відповідач, він приїздив до дитини та намагається з нею спілкуватись, однак дитина налаштована проти нього. Також, позивачка зазначила, що забороняла відповідачу спілкуватись із дитиною до досягнення нею 6 років. Крім того, в ході розгляду даної справи було встановлено наявність неприязних відносин з боку позивачки до відповідача, що в свою чергу також може вплинути на формування у дитини негативного відношення до батька. Суд у відповідності до положення ч. 3 ст.171 СК України враховує, що бажання дитини про позбавлення її батька батьківських прав не може бути абсолютним для суду, так як позбавлення відповідача батьківських прав не відповідатиме інтересам самої дитини, що узгоджується з правовими висновками викладеними в постанові Верховного Суду від 12 серпня 2021 року у справі № 263/401/20 (провадження № 61-8118ск21). Аргументи позивачки, що відповідач має заборгованість по аліментам за період з 01 листопада 2018 року по 01 вересня 2021 року у розмірі 60004,20 грн, не мають вирішального значення при встановленні підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] та оцінюється у сукупності з іншими доказами. Натомість, несплата одним з батьків аліментів на утримання дитини та наявність заборгованості зі сплати аліментів тягне за собою відповідальність цієї особи, встановлену законом, та є підставою для стягнення такої заборгованості, а також штрафних санкцій у судовому порядку. Доказів, що відповідач має негативні характеристики за місцем працевлаштування чи проживання, притягувався до адміністративної чи кримінальної відповідальності, застосовував насилля або погрози до дитини, позивачем не надано. Як вже зазначалось, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Враховуючи бажання відповідача спілкуватися з донькою, а також, з огляду на недоведеність позивачем виключних підстав, з якими закон пов`язує можливість позбавлення особи батьківських прав та виходячи з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про позбавлення [PERSON] батьківських прав. Разом з тим, суд вважає за доцільне попередити відповідача [PERSON] про необхідність змінити його ставлення до виховання доньки [PERSON] , [INFO] . Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанції (а.с.1) вбачається, що при пред`явленні позову [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 908 гривень 00 копійок. Зважаючи на те, що у задоволенні пред`явленого нею позову відмовлено у повному обсязі, то підстави для відшкодування понесених судових витрат, відсутні. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed