Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ в натурі частини будинковолодіння. Поданий позов обґрунтовує тим, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.09.2015 року належить 9/16 частин будинковолодіння з надвірними будівлями по [ADDRESS] . Власником інших 4/16 частин вказаного будинковолодіння на підставі рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області від 17.12.2008 року є [PERSON] . Окрім того, [PERSON] також належить 3/16 частини вказаного будинковолодіння, як обов`язкова частка у спадковому майні після смерті [PERSON] , проте свідоцтва про право на спадщину вона не отримувала. Оскільки їхні частки в натурі не виділені, між ними виникають спори щодо користування спадковим майном, просить суд провести поділ будинковолодіння, виділивши їй в натурі 9/16 частин спірного майна. Ухвалою суду від 08 лютого 2016 року відкрито провадження у справі та призначено попереднє судове засідання. Ухвалою суду від 18 березня 2016 року справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 13 травня 2016 задоволено клопотання позивача та призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу. 18 травня 2017 року ухвала суду була виконана та до суду направлено висновок №7518-7520 судової інженерно-технічної експертизи. За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями року справу передано для розгляду судді Радивилівського районного суду Панчук М.В. Ухвалою від 27 грудня 2018 року справа прийнята до провадження та призначено судове засідання. За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями року справу передано для розгляду судді Радивилівського районного суду Троцюк В.О. Ухвалою від 02 квітня 2021 року справа прийнята до свого провадження, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено судове засідання. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Полюхович О.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позовній заяві. Додатково надали пояснення, що оскільки рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області від 17.12.2008 року було проведено розподіл будинковолодіння з надвірними будівлями по [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] . При проведенні судової інженерно-технічної експертизи щодо варіантів розподілу було запропоновано два варіанти. Однак, оскільки по варіанту 2 співвласнику 9/16 частини пропонується виділити житлову кімнату 1-7, яка виділена відповідачу за рішенням суду, просить при поділі спірного майна застосувати варіант поділу №2. Також просить вирішити питання розподілу судових витрат. Відповідач [PERSON] в судове засідання 07.06.2022 року не з`явилася. Її представник адвокат Бірук Т.Б. визнала право позивача на частину будинковолодіння з надвірними будівлями в розмірі 9/16 частини та погодилась на запропонований варіант розподілу спірного домоволодіння. Також заявила клопотання про розподіл судових витрат між сторонами відповідно до їх часток у спірному майні, вказуючи що експертиза була проведена за клопотанням позивача. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (стаття 12 ЦПК України). Згідно із ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 08 вересня 2015 року державним нотаріусом Радивилівської районної державної нотаріальної контори Забожною Л.Л., р. №97/2014, позивачеві [PERSON] належить 3/4 частини спадкового майна житлового будинку житловою площею 56,0 кв.м., загальною площею 79,5 кв.м., в тому числі коридор 1-1, 1-3. ванна 1-2, жила кімната 1-5, 1-6, 1-8, комора 1-4, кухня 1-9, а також приналежні до нього будівлі та споруди: сарай в будівлі «Б», частина колонки «К», частина огорожі №1, огорожа №2 з воротами №3, що знаходиться в [ADDRESS] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності [PERSON] належить 9/16 частин житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] . Відповідно до рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області від 17.12.2008 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання свідоцтва про права на спадщину частково недійсним та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку, за [PERSON] визнано право власності на 1/4 частину будинку по [ADDRESS] та виділено у власність: жилу кімнату 1-7, літню кухню в будівлі «Б» з погрібом «Пг/Б», гараж (навіс) «Н», частину огорожі №1, №2, з воротами №3, частину колонки «К», що становить 25/100 частини від всього будинку. Як пояснила в судовому засіданні державний нотаріус Радивилівської районної державної нотаріальної контори Забожна Л.Л., [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] [PERSON] із заявою про прийняття спадщини не зверталась. [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] на 3/4 частини спадкового майна, оскільки було встановлено, що [PERSON] має право на обов`язкову частку у спадщині. На даний час свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частину спадкового майна не видано. Вказані обставини визнаються сторонами, підтверджуються матеріалами цивільної справи. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Поняття спільної часткової власності викладено в частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності (частина перша статті 364 ЦК України). Положенням статті 364 ЦК України закріплено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Частиною третьою статті 364 цього Кодексу визначено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Разом з тим, статтею 367 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. За таких обставин, оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про поділ спільного майна та/або виділ у натурі частки із спільного майна, що призвело до не можливості вчинити укладення відповідного правочину в порядку передбаченому статей 364, 367 ЦК України, позивач має право на звернення до суду за захистом свого права, шляхом виділу у натурі своєї частки із майна, що є у спільній частковій власності. Подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (стаття 183 ЦК України). Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Тому визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок. Такий правовий висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 03.04.2013 у справі № 6-12цс13. Крім того, суд враховує роз`яснення, що містяться у пункті 6 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", згідно з яким при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Статтею 152 ЖК України врегульовано, що виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується. У постанові Верховного Суду України 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16 зроблено висновок, що "виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України, можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно". Судом встановлено та учасниками справи визнано, що виник спір з приводу користування належними частками будинковолодіння, а тому позивач змушена була звернутись до суду з позовом про поділ майна в натурі. Оскільки згоди щодо виділу такого майна в натурі між сторонами не досягнуто, тому спір має бути вирішений судом. Так, положеннями ст.364 ЦК України закріплено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Частиною 3 ст.364 цього Кодексу визначено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до абз.1 п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 року, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Виходячи з аналізу змісту норм ст.ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України, слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові від 03 квітня 2013 року, справа № 6-12цс13, а також постанові від 23 січня 2019 року у справі № 757/24164/17-ц. Отже, оскільки право власності [PERSON] на 9/16 частин будинковолодіння підтверджено відповідними документами, кожен із співвласників, зокрема позивач, має право на виділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності. Згідно абз. 3, 4 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 року при неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. Відповідно до положень частини 1 статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками, за домовленістю між ними. Проте, згоди щодо поділу такого спадкового майна між сторонами не досягнуто, права позивача є порушеними та підлягають судовому захисту. Під час розгляду справи проведено судову інженерно-технічну експертизу від 31 березня 2017 року № 7518-7520 та експертом запропоновано два варіанти поділу спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, відповідно до часток співвласників (9/16 та 7/16). Згідно висновку судової інженерно-технічної експертизи №7518-7520 від 13 березня 2017 року, складеного судовим експертом Якимюк В.М., ринкова вартість будинковолодіння по [ADDRESS] становить 641472,007 грн.; наявна технічна можливість розділити житловий будинок між співвласниками у відповідності до їх часток 9/16 та 7/16 будинковолодіння. Відповідно до висновків вказаної експертизи поділу будинковолодіння (за варіантом №2 на який погодились сторони), виділити співвласнику 9/16 ідеальної частки житлового будинку з надвірними будівлями в житловому будинку (А-1) та прибудові (а-1), а саме: коридор (1-1) площею 7,1 кв.м., ванна (1-2), площею 3,6 кв.м., коридор (1-3), площею 2,8 кв.м., кладова (1-4), площею 2,2 кв.м., житлова (1-5), площею 12,3 кв.м., житлова (1-6), площею 17,0 кв.м., в будівлі сарай-літня кухня (Б-1) лише сарай, 1/2 частину огорожі (№1), 1/2 частину огорожі (№2), виділити співвласнику 7/16 ідеальної частки житлового будинку з надвірними будівлями в житловому будинку (А-1) та прибудові (а-1), а саме: житлова (1-7), площею 14,6 кв.м., житлова (1-8), площею 12,1 кв.м., кухня (1-9) площею 7,8 кв.м., в будівлі сарай-літня кухня (Б-1) лише кухня, погріб під частиною будівлі (ПГ/Б), навіс (Н), 1/2 частину огорожі (№1), 1/2 частину огорожі (№2), ворота (№3), колонку питну «К» залишити в спільному користуванні. Також необхідно виконати ремонтні роботи щодо розподілу часток, розробити проектну документацію, погодити її відповідними органами виконавчої влади та відповідними службами, влаштувати автономні інженерні мережі електропостачання, водопостачання, водовідведення та опалення. Другий співвласник (частки 7/16) сплачує першому співвласнику (частки 9/16) грошову компенсацію за відхилення від ідеальної частки в розмірі 1683,50 грн. За змістом роз`яснень Пленуму Верховного Суду України наведених в пункті 14 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", об`єкт нерухомого майна, який є спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі (виділу частки з нього), якщо можливо виділити сторонам ізольовані приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі приміщення або які можна переобладнати в такі. У відповідності до пункту 1.2. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (додаток 1) або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (додаток 2). Виходячи з положень статей 183, 367 ЦК України та роз`яснень, викладених в пунктах 6, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок" зазначено, що виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. В пункті 8 Постанови № 7 визначено, що різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Тому при відчуженні жилого будинку вони переходять до нового власника разом з будинком, якщо при укладенні договору про відчуження не було обумовлено їх знесення або перенос попереднім власником. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). Позивач має право на виділ у натурі його частки із спільного майна та обираючи варіант поділу будинку з господарськими будівлями та спорудами, як зазначено на схемі поділу житлового будинку №2 (додаток №3) та схемі поділу господарських будівель та споруд (варіант №2 додаток №4), відповідно до судової інженерно-технічної експертизи №7518-7520 від 13 березня 2017 року. Крім того, суд враховує, що вказаний варіант буде найсправедливішим варіантом розподілу спірного житлового будинку та господарських споруд, та враховує рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області від 17.12.2008 року. За таких обставин, суд знаходить доцільним позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, розподілити будинковолодіння з господарськими будівлями згідно запропонованого експертом варіанту поділу (варіант №2), який не порушує прав сторін та вищезазначеним виділом частки з майна будуть реалізовані відповідні права позивача як співвласника вказаного майна. Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Позивачем [PERSON] при поданні до суду позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 1965,05 гривень, який підлягає стягненню з відповідача на їх користь. Також, позивачем здійснено оплату витрат на проведення експертизи, а саме: - проведення судової будівельної технічної експертизи в розмірі 5286,00 гривень, які на підставі пункту 2 частини другої статті 133 ЦПК України відносяться до витрат пов`язаних із проведенням експертизи та підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі на користь позивача. На підставі ст.ст. 356, 358, 364 ЦК України,

Outcome: approved