Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-24 00:00:00

05 серпня 2021 року [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася до суду із позовом до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк», Банк), в якому просила суд розірвати договори банківського вкладу, стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] заборгованість за договором банківського вкладу №SAMDN10000715918281 в сумі 2003,86 євро, за договором банківського вкладу № SAMDN1000715920395 в сумі 1406,95 грн, заборгованість за договором банківського вкладу №SAMDN80000730041880 в сумі 20179,12 доларів США, заборгованість за договором банківського вкладу №SAMDN25000725254189 в сумі 24928,56 доларів США, заборгованість за договором банківського вкладу №SAMDN80000736322373 в сумі 20397,64 доларів США, заборгованість за договором банківського вкладу №SAMDN25000734957159 в сумі 518035,60 грн. Вирішити питання розподілу судових витрат. В обґрунтування позову, представник позивача указувала на те, що між позивачем та відповідачем укладено шість договорів банківських вкладів (депозити), з виплатою суми вкладу та суми процентів в кінці терміну дії договору. До 18 березня 2014 року банк належним чином виконував взяті на себе зобов`язання, однак згодом банком було заблоковано карткові рахунки та доступ до депозитних вкладів, які були оформлені у відділеннях АР Крим та м. Севастополі. На багаточисленні звернення позивача до банку з вимогою повернути грошові вклади, останнім дана вимога виконана не була. Наведені вище обставини стали підставою для звернення до суду із позовом про відновлення банківського обслуговування договорів банківських вкладів № SAMDN10000715918281, №SAMDN01000715920395, №SAMDN80000730041880, № SAMDN25000725254189, №SAMDN80000736322373, № SAMDN25000734957159, шляхом розблокування особистих рахунків; переведення обслуговування вищезазначених депозитних рахунків до м. Одеси; стягнення з відповідача на користь позивача суму процентів річних за фактичну кількість днів користування вкладами (з 18 березня 2014 року) протягом дії вищезазначених договорів. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2016 року зазначений позов було задоволено. Відновлено банківське обслуговування договорів банківських вкладів № SAMDN10000715918281, №SAMDN01000715920395, №SAMDN80000730041880, № SAMDN25000725254189, №SAMDN80000736322373, № SAMDN25000734957159, шляхом розблокування особистих рахунків та переведення обслуговування вищезазначених депозитних рахунків до м. Одеси. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] суму процентів річних за фактичну кількість днів користування вкладами (з 18 березня 2014 року) протягом дії вищезазначених договорів нараховану суму відсотків річних за договорами банківських вкладів: договору № SAMDN10000715918281- 157,82 євро;по карт/рахунку [NUMBER] - 10 144,27 дол. США; по карт/рахунку [NUMBER] - 38 391,92 грн; за рахунком «Бонус плюс» карт/рахунок [NUMBER] - 4 258,95 грн. Рішення набрало законно сили 23 лютого 2017 року. В той же час договори банківських вкладів не були розірвані та продовжували бути чинними до 07 травня 2021 року, тому банк має зобов`язання перед позивачем щодо сплати процентів за вказаними вкладами в період з 2016 року до 2021 року. 20 березня 2018 року на вимогу позивача банк надав довідку про нові номери рахунків депозитних договорів позивача та фактичну суму залишків на них на момент порушення, що є доказом того, що кошти позивача знаходяться на рахунках банку. 29 квітня 2021 року позивач звернулась до банку із заявою про розблокування банківських рахунків, розірвання договорів банківського вкладу та сплату їй заборгованості. Вказану заяву банк отримав 05 травня 2021 року, а 07 травня 2021 року банк повинен був виконати вимогу позивача у беззаперечному порядку. Однак, незважаючи на те, що національні суди всіх інстанцій неодноразово встановлювали наявність договірних відносин між сторонами, банк проігнорував вимоги позивача, надавши загальну відповідь. Станом на день звернення позивача до суду банк має перед позивачем заборгованість, яка складається з суми несплачених відсотків за договорами банківського вкладу № SAMDN10000715918281 за період з 18 березня 2014 року до 21 липня 2021 року та суми процентів річних за договорами банківських вкладів №SAMDN01000715920395, №SAMDN80000730041880, № [NUMBER] , № [NUMBER] , № SAMDN [NUMBER] за період з 18 жовтня 2016 року до 21 липня 2021 року, інфляційних втрат за зобов`язаннями у гривні, 3 % пені від вартості послуги за кожен день прострочення у разі, коди виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором за Законом України «Про захист прав споживачів». На підставі викладеного, представник позивача просила про задоволення позову. Ухвалою судді від 06 серпня 2021 року відкрито провадження у справі для розгляду за правилами загального позовного провадження. 08 жовтня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача вказує на те, що 17 листопада 2014 року банк виявив факт переведення боргу за договорами банківських вкладів № SAMDN10000715918281, №SAMDN01000715920395, №SAMDN80000730041880, № SAMDN25000725254189, №SAMDN80000736322373, № SAMDN 25000734957159 на нового боржника - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Фінілон» (далі - ТОВ «ФК «Фінілон») на підставі договору про переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року (з урахуванням додаткової угоди до договору від 18 листопада 2014 року), укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «ФК «Фінілон», та електронного додатку №1 до Договору про переведення боргу від 17 листопада 2014 року, тому ТОВ ФК «Фінілон» є новим боржником та належним відповідачем у вказаній справі. В той же час позивач неправильно розраховує відсотки за вказаними договорами, оскільки орієнтовний розрахунок відсотків да договором № SAMDN10000715918281 може бути здійснений виключно за період з 18 жовтня 2016 року до 20 квітня 2021 року в сумі 315,47 євро. Посилання позивача на невиконання судового рішення у справі №522/23036/15-ц в частині сплати відсотків за вказаним договором, як підставу для здійснення розрахунку за період з 18 березня 2014 року до 17 жовтня 2016 року не заслуговує на увагу, оскільки за спірний період вже існує судове рішення, яке набрало законної сили, а його невиконання не є підставою для повторного стягнення з банку відсотків за цей період. Що стосується інфляційних втрат, які позивач просить стягнути за період з 01 квітня 2014 року до 30 червня 2021 року, то слід зазначити, що судовим рішенням в справі №522/23036/15-ц встановлено, що позивач станом на дату розгляду справи не зверталась до відповідача із заявою про розірвання договорів банківського вкладу та повернення коштів, тому з урахуванням вимог позивача про повернення коштів 29 квітня 2021 року, яка отримана банком 05 травня 2021 року договір є розірваним через два банківських дні після отримання заяви вкладника, що відповідає також ч. 3 ст. 651 ЦК України. Таким чином, розірваними є правовідносини лише 07 травня 2021 року. Що стосується інфляційних втрат, то позивач надала їх розрахунок поза межами позовної давності, а саме з 01 квітня 2014 року до 30 червня 2021 року, тобто за 7 років та три місяці. Крім того, стягнення пені на підставі ч. 5 статті 10 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ«Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-ХІІ), то слід зазначити про те, що спосіб визначення обсягу відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді сплати пені в розмірі 3% від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі не лише не відповідає положенням ч. 5 ст. 10 Закону № 1023-ХІІ, а й порушує засади справедливості, добросовісності, розумності та створює суттєві ризики стабільності функціонування банківської системи держави і можливості незаконного збагачення значної кількості осіб- споживачів банківських послуг. З урахування наведеного, представник відповідача просив відмовити [PERSON] у задоволенні позову до АТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі. До позовної заяви представник позивача додала заяву про залучення у якості третьої особи ТОВ «ФК «Фінілон». 10 листопада 2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вказано про те, що відповідач є загальнонаціональним банком та укладання договору з ТОВ ФК «Фінілон» не може вплинути на обов`язок банку щодо виплати відсотків та вкладів клієнту. Крім того, позивач не надав згоди на переведення боргу за договором, який є предметом спору у даній справі, тому відсутні підстави вважати, що переведення боргу відбулось за згодою позивача. Що стосується вимог відповідача про застосування позовної давності, то слід зазначити про те, що стаття 625 ЦК України не містить жодних відсилаючих норм, які б за своїм змістом вказували на якість часові обмеження щодо нарахування інфляційних втрат. Крім того, твердження відповідача про нарахування процентів за договором банківського вкладу № SAMDN10000715918281, починаючи лише з 18 жовтня 2016 року, однак формула нарахування відсотків, на якій наполягає відповідач не відповідає змісту договору, який позивач уклала з банком. Так, позивач неодноразово зверталась до банку з вимогами надати реквізити рахунку IBAN, на якому обліковуються кошти за депозитним договором № SAMDN10000715918281, однак звернення позивача були проігноровані, що не дозволи виконавчій службі перерахувати належні позивачу за судовим рішенням проценти у євро, яка зазначена в рішенні у справі №522/23036/15-ц. На підставі наведеного, позивач просила про задоволення позову. 11 листопада 2021 року від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат за період з 15 травня 2014 року до 14 липня 2021 року є необґрунтованим, оскільки виходить поза межами позовної давності. Крім того, чинне законодавство не регламентує чіткої та однозначної форми, у якій надається згода кредитора на переведення боргу. Ухвалою суду від 21 листопада 2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон». 21 грудня 2021 року від представника позивача надійшли пояснення, в яких зазначено про те, що договори банківських вкладів, що укладені сторонами на сьогодні є діючими, вони не були розірвані банком, оскільки кошти на депозитних рахунках до сьогоднішнього часу не були повернуті позивачу. Ухвалою суду від 23 грудня 2021 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 21 лютого 2022 року від відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких вказало про те, що договори банківських вкладів, що укладені сторонами вважаються розірваними з 07 травня 2021 року, у зв`язку з чим нарахування відсотків на вклад після дати розірвання договору відповідно до ст. ст. 1061, 1070 ЦК України не проводиться. Що стосується пені, то Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 09 листопада 2021 року у справі 320/5115/17 зазначила про те, що після розірвання договору банківського вкладу між сторонами припинились договірні правовідносини, що виключає можливість нарахування пені з дати розірвання договору банківського вкладу. Цього ж дня представник відповідача подала клопотання про зупинення провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку справи №199/3152/20 у подібних правовідносинах. Ухвалою суду від 25 травня 2022 року у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі - відмовлено. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, позов просила задовольнити з викладених у позові підстав. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, просила врахувати пояснення, надані у відзиві на позовну заяву та відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, у порядку загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Позивач по справі є вкладником ПАТ « КБ «Приватбанк». 20 квітня 2011 року сторони уклали договір № SAMDN10000715918281 (вклад «Копілка дітям»), відповідно до умов якого Банк прийняв від позивача, як вкладника, грошову суму (вклад) у розмірі 1 000 євро для чого відкрив особовий рахунок (далі - о/р) № [NUMBER] . Банк зобов`язався виплатити проценти на банківський вклад у розмірі 7% річних та відкрив електронну ощадкнижку № [NUMBER] . Строк дії договору - 12 місяців. 20 квітня 2012 року та 20 квітня 2013 року договір, відповідно до п.7, було автоматично пролонговано. 20 квітня 2011 року сторони уклали договір № SAMDN01000715920395 (вклад «Приват-вклад»), відповідно до умов якого банк прийняв від позивача, як вкладника, грошову суму (вклад) у розмірі 12 426 грн для чого відкрив о/р [NUMBER] . Банк зобов`язався щомісячно виплачувати проценти на банківський вклад у розмірі 7% річних та відкрив електронну ощадкнижку № [NUMBER] . 20 квітня 2012 року та 20 квітня 2013 року договір, відповідно до п.9, було автоматично пролонговано. 26 жовтня 2012 року сторони уклали договір № SAMDN80000730041880 (вклад «Стандарт 6 міс.»), відповідно до умов якого банк прийняв від позивача, як вкладника, грошову суму у розмірі 15000 доларів США для чого відкрив о/р [NUMBER] з виплатою 9 % річних на карту/рахунок № [NUMBER] . 26 жовтня 2013 року, відповідно до п.6, договір було автоматично пролонговано. 24 квітня 2012 року сторони уклали договір № SAMDN25000725254189 (вклад «Стандарт 12 міс.»), відповідно до умов якого Банк прийняв від позивача, як вкладника, грошову суму (вклад) у розмірі 15000 доларів США, для чого відкрив о/р [NUMBER] зі сплатою 8,5% річних на карту/рахунок № [NUMBER] . 24 квітня 2013 року, відповідно до п.6, Договір було автоматично пролонговано. 09 липня 2013 року сторони уклали договір № SAMDN80000736322373 (вклад «Стандарт 3 міс.»), відповідно до умов якого Банк прийняв від позивача, як вкладника, грошову суму у розмірі 15000 доларів США, для чого відкрив о/р [NUMBER] зі сплатою 6,5% річних на карту/рахунок № [NUMBER] . Умовами договору було передбачено автоматичне продовження його дії за неявки вкладника. 30 квітня 2013 року сторони уклали договір № SAMDN5000734957159 (вклад «Депозит плюс на 12 міс.»), відповідно до умов якого Банк прийняв від позивача, як вкладника, грошову суму у розмірі 85006,98 грн, для чого відкрив о/р [NUMBER] . Банк зобов`язався виплатити проценти на банківський вклад у розмірі 18% річних на карту/рахунок № [NUMBER] . Умовами договору була передбачена автоматична пролонгація. 18 березня 2014 року АТ КБ «Приватбанк» кошти на рахунках позивача було заблоковано у зв`язку з агресією РФ на території України. У середині 2015 року позивач звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», в якому просила відновити банківське обслуговування Договорів банківських вкладів № SAMDN10000715918281, №SAMDN01000715920395, №SAMDN80000730041880, № SAMDN25000725254189, № [NUMBER] , № SAMDN [NUMBER] , № SAMDN01000715920395 шляхом розблокування особистих рахунків; перевести обслуговування вищезазначених депозитних рахунків до м. Одеси; стягнути з відповідача на користь позивача суму процентів річних за фактичну кількість днів користування вкладами (з 18 березня 2014 року) протягом дії вищезазначених договорів; нараховану суму відсотків річних за Договорами банківських вкладів № SAMDN01000715920395 (вклад «Приват-вклад») та № SAMDN25000734957159 (вклад «Депозит плюс на 12 міс.») зарахувати на карт/рахунок [NUMBER] ; нараховану суму відсотків річних за Договорами банківських вкладів № SAMDN80000730041880 (вклад «Стандарт 6 міс»), № [NUMBER] (вклад «Стандарт 12 міс.»), № SAMDN80000736322373 (вклад «Стандарт 3 міс.») зарахувати на карт/ рахунок [NUMBER] ; нараховану суму відсотків річних за договором банківського вкладу № SAMDN10000715918281 (вклад «Копилка дітям») зарахувати на основний рахунок цього вкладу ( за умовами зазначеного Договору). Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 23 лютого 2017 року та постановою Верховного Суду від 10 липня 2019 року позов задоволено. Відновлено банківське обслуговування договорів банківських вкладів №SAMDN10000715918281, №SAMDN01000715920395, №SAMDN80000730041880, № [NUMBER] , № [NUMBER] , № SAMDN [NUMBER] , № SAMDN01000715920395 шляхом розблокування особистих рахунків та переведення обслуговування вищезазначених депозитних рахунків до м. Одеси.Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] проценти річних за фактичну кількість днів користування вкладами (з 18 березня 2014 року і до ухвалення судового рішення) протягом дії вищезазначених договорів нараховану суму відсотків річних за Договорами банківських вкладів:договору№ SAMDN10000715918281 - 157,82 євро; -по карт/рахунку [NUMBER] - 10 144,27 дол. США;по карт/рахунку [NUMBER] - 38 391,92 грн; -за рахунком «Бонус плюс» карт/рахунок [NUMBER] - 4 258,95 грн. 29 квітня 2021 року позивач звернулась до АТ КБ «Приватбанк» із заявою про розблокування банківських рахунків та розірвання договорів банківських вкладів, повернення їй коштів за вкладами та процентів, сплати пені відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», нарахування та виплати відповідно до ст. 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат. Відповідно до частини першої статті 1058 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з частиною першою статті 1060 Цивільного кодексу України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За правиламистатті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За частиною першою статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Відповідно достатті 1075 ЦК України, договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами. Зважаючи на вищевикладене та враховуючи, що відповідач є функціонуючим загальнонаціональним банком та закриття його відділення не може вплинути на обов`язок банку щодо виплати відсотків та вкладів клієнтам банку, слід дійшли висновку про наявність правових підстав для стягнення з банку на користь позивача суми вкладів. Згідно з частиною першоюстатті 1061 ЦК Українибанк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Частинами 5, 6 статті 1061 ЦК України передбачено, що проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу.У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Таким чином, повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на всій розсуд. До такого висновку дійшов Верховний Суд України у своїй постанові від 28 січня 2015 року в справі № 6-247цс14. Разом з тим, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому належним виконанням зобов`язання з боку боржника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Відповідно до умов укладених сторонами договорів банківського вкладу передбачене нарахування процентів на суму вкладу по процентній ставці для вкладів даного найменування та строку, що діє в Банку до закінчення попереднього строку вкладу, без укладення додаткових угод за договором. Крім того, умовами договорів передбачено право сторін дострокового розірвання вказаного договору з повідомленням сторони за 2 банківські дні до дати розірвання договору. Суд установив, що [PERSON] звернулася до банку із заявою про повернення банківських вкладів та повернення коштів 29 квітня 2021 року, яку відповідач отримав 05 травня 2021 року. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже строком вимоги позивача в даному випадку є дата отримання відповідачем заяви про розірвання договорів банківських вкладів плюс 2 банківські дні, що передбачено укладеними сторонами договорами банківських вкладів, а саме 07 травня 2021 року. Саме з цієї дати договори вважаються розірваними. Таким чином, відсутні підстави для задоволення позову в частині позовних вимог [PERSON] про розірвання укладених сторонами договорів банківських вкладів. Так, суд вважає за можливе прийняти розрахунок позивача щодо процентів за договорами банківських вкладів №SAMDN01000715920395, №SAMDN80000730041880, №SAMDN25000725254189, № [NUMBER] , № SAMDN [NUMBER] . Що стосується вимог позивача про стягнення процентів за договором від 20 квітня 2011 року №SAMDN10000715918281 за період з 20 квітня 2014 року до 20 квітня 2021 року, то слід зазначити, що проценти за вказаним договором за період з 18 березня 2014 року до 17 жовтня 2016 року вже були стягнуті судовим рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2016 року за її позовом до ПАТ КБ «Приватбанк». Посилання позивача про неможливість стягнення процентів за вказаний період за рішення суду у зв`язку з ненаданням банком IBAN, не можуть бути підставою для повторного ухвалення рішення щодо стягнення процентів за цей період, оскільки таке стягнення буде вважатись подвійним, що суперечить вимогам чинного законодавства та принципам розумності й справедливості. Отже, нарахування процентів за вказаним договором банківського вкладу слід розраховувати за період з 18 жовтня 2016 року до 20 квітня 2021 року в межах заявлених позовних вимог. Так, до стягнення підлягають проценти за договором № SAMDN10000715918281 за період з 18 жовтня 2016 року до 20 квітня 2021 року в розмірі 368,15 доларів США = 1166,27 доларів США х 7%/100 х 1646 днів/365. Відповідно до частини третьої статті 651 Цивільного кодексу України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Укладені сторонами договорибули строковими, не передбачали зобов`язання банка повідомляти клієнта про пролонгацію договору банківського вкладу, або погодження будь-яким способом розірвання договорів, тому факт розірвання договорів не пов`язується із зустрічними діями другої сторони. Ураховуючи те, що між позивачем та банком припинено правовідносини з договорів банківського вкладу, то частина п`ята статті 10 Закону № 1023-ХІІ не розповсюджується на спірні правовідносини. Зазначений висновок узгоджується з висновком, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року в справі №320/5115/17. Звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідача інфляційних втрат за неналежне виконання зобов`язання за договорами №SAMDN01000715920395 від 20 квітня 2011 року та № SAMDN 25000734957159 від 30 квітня 2013 року за період з 01 квітня 2014 року (день припинення банком обслуговування рахунків позивача) до 30 червня 2021 року (день проведення розрахунку позивачем). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1061 ЦК Україниі охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексуне можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми вкладу відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1061 ЦК України, а за період після такого прострочення підлягають стягненню інфляційні втрати на суму боргу відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК Українияк грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Ураховуючи те, що договір банківського вкладу вважається розірваними з дати отримання банком заяви позивача про розірвання договору банківського вкладуабо позовної заяви про стягнення коштів за договорами банківських вкладів, плюс 2 банківські дні, то лише з цієї дати у позивача виникає право на отримання інфляційних втрат відповідно до положень ст. 625 ЦК України щодо невиплати основних сум вкладів за договорами, оскільки прострочення виконання зобов`язань за договорами банківського вкладу почалось з дати розірвання договорів. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат з 01 квітня 2014 року є необґрунтованим. Отже, стягненню підлягають інфляційні втрати з дати отримання відповідачем заяви [PERSON] від 29 квітня року плюс два банківські дні, тобто з 07 травня 2021 року. Таким чином, інфляційні втрати за договором №SAMDN01000715920395 від 20 квітня 2011 року розраховуються за формулою [Інфляційні нарахування] = [Сума боргу] ? [Сукупний індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу], де:[Сума боргу] - сума простроченого боргу.[Сукупний індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період, що становить 45,78 грн = 278,68 грн х 116,426% / 100 - 278,68 грн; за договором № SAMDN25000734957159 від 30квітня 2013 року 14 169,85 грн = 86264,61 грн х 116,426% /100 - 86264,61 грн. При цьому, суд зазначає, що суми коштів, які підлягають стягненню з АТ КБ «Приватбанк» на користь позивача, зазначені без відрахування податків та зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку. Суд дійшов даного висновку, виходячи з наступного. Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (ст. 164 Податкового кодексу України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного ст. 165 Податкового кодексу України). Перелік доходів, що включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначено ст. 164 Податкового кодексу України. Відповідно до пп. 164.2.8 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку на доходи фізичних осіб (далі - ПДФО) включаються, зокрема пасивні доходи (крім зазначених у підпункті 165.1.41 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України). До пасивних доходів, які оподатковуються ПДФО, належать, зокрема проценти на поточний або депозитний (вкладний) банківський рахунок і проценти на вклад (депозит) у кредитних спілках. Доходи у вигляді процентів, нараховані на суми банківських вкладних (депозитних) або поточних рахунків, ощадних (депозитних) сертифікатів, вкладів (депозитів) членів кредитної спілки у кредитній спілці оподатковуються відповідно до норм п. 170.4 ст. 170 Податкового кодексу України. Згідно з п.п. «а» пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім:а) сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю;б) відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов`язання; Згідно з пп. 174.4.1 п. 170.4 ст. 170 Податкового кодексу України податковим агентом платника ПДФО під час нарахування на його користь доходів у вигляді процентів є особа, яка здійснює таке нарахування, тобто банківська установа. Отже, податковий агент, згідно п.п. 14.1.180 Податкового кодексу України зобов`язаний нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV Податкового кодексу України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються їй, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм у порядку, передбаченому ст. 18 та розділом IV Податкового кодексу України. При цьому, відповідно до пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст. 167 Податкового кодексу України. Відповідно абз. «а» п. 176.2 ст. 176 особи, які відповідно до Податкового кодексу України мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок. Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми нарахованих банком відсотків на депозитні кошти та неустойка (пеня, штрафи), стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку та, відповідно, підлягають оподаткуванню на загальних підставах за ставками, визначеними Податковим Кодексом України. Тому, з метою недопущення неоднозначного тлумачення судового рішення під час його виконання, з огляду на те, що при виконанні судового рішення та при наявності відкритого виконавчого провадження з приводу виконання такого рішення, виникатимуть питання щодо порядку виконання судових рішень в частині сплати боржником грошових коштів стягувачу, які повинні бути оподатковані у встановленому законом порядку, слід дійти висновку про зазначення у резолютивній частині рішення про те, що сума коштів, яка підлягає стягненню з відповідача, зазначена без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку. Оскільки позивач при зверненні до суду з позовом був звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ст. 141 ЦПК України та з урахуванням положень ст. 4 Закону України «Про судовий збір» він підлягає стягненню з відповідача на користь держави пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 11350 грн (5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб). Крім того, позивач просила стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. До позовної заяви представник позивача додала договір про надання правничої допомогивід 08 липня 2021 року, попередній розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та очікує понести під час розгляду справи та дублікат квитанції від 09 липня 2021 року на суму 7000 грн. За таких обставин, вимоги представника відповідача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованими та є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: partial