Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-17 00:00:00

У травні 2021 року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська із позовною заявою до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, відповідно до якого просив визнати виконавчий напис від 20 лютого 2019 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрованого в реєстрі за №423, про звернення стягнення на нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , здійсненого на підставі Договору іпотеки №DNP0GK00000060, таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову позивач в своїй позовній заяві зазначив, що 19 травня 2021 року [PERSON] отримав вимогу приватного виконавця з приводу виконавчого напису №423 від 20.02.2019 року, з якого йому стало відомо про ВП №65376818 від 11.05.2021 року. Вказав, що [PERSON] не отримував жодних інших документів по зазначеному виконавчому провадженню, зокрема постанову про відкриття виконавчого провадження, у зв`язку з чим він звернувся до приватного нотаріуса із заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження позивачу стало відомо, що 20 лютого 2019 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., на підставі статей 34, 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат», п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №423. Вважає, що виконавчий напис №423 від 20.02.2019 року здійснено з порушенням вимог чинного законодавства, а тому повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Так зазначена у ньому заборгованість є спірною, розмір боргу за тим самим кредитним договором було визнано за рішенням суду у загальній сумі 51992,42 дол. США, натомість, як у виконавчому написі борг визначено у сумі 192109,41 доларів США. Зауважив, що постановою Верховного Суду було визнано незаконним нарахування комісії, водночас, як за Виконавчим написом стягується комісія у розмірі 7182,00 доларів США, що є незаконним. Також зі змісту виконавчого напису вбачається те, що строк, за який проводиться стягнення дванадцять років двадцять три дні, а саме з 12.09.2006 року по 05.10.2018 року, а за приписами ст.88 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Оскільки відповідач нарахував заборгованість з 2006 року, виходить, що й заборгованість за Кредитним договором та право вимоги виникло у відповідача у 2006 році, а тому нотаріус не міг вчинити виконавчий напис, оскільки з дня виникнення права минуло більше трьох років. До того ж відповідач звернувся із позовом про стягнення заборгованості до позивача ще у 2014 році (справа №202/1555/14-ц), тобто таким чином, змінивши достроково строк виконання зобов`язань за кредитним договором. Зазначив, що наявність одночасно судового рішення про стягнення заборгованості та звернення стягнення за виконавчим написом за одним й тим самим кредитним договором призводить до подвоєння суми заборгованості та подвійної відповідальності позивача, що є недопустимим та суперечить Конституції України. Позивач не отримував жодних листів від відповідача, а отже можна зробити висновок, що відповідач не направляв вимогу про усунення порушень, що призвело до порушення процедури вчинення напису, передбаченої п.2.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Вищенаведене зумовило позивача звернутись до суду з відповідною позовною заявою. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 травня 2021 року, головуючим суддею у розгляді вказаної позовної заяви визначено суддю Ткаченко Н.В. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 червня 2021 року позовна заява передана на розгляд до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська. Справа надійшла до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська 25 червня 2021 року. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 червня 2021 року, головуючим суддею у розгляді вказаної позовної заяви визначено суддю Слюсар Л.П. ухвалою якої від 29 червня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду в порядку загального позовного провадження. 17.08.2021 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до якого представник відповідача вказав про те, що відповідно до укладеного договору №DNP0GK00000060 від 12.09.2006 року [PERSON] 12.09.2006 року отримав кредит у розмірі 38000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13.09.2021 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] 12.09.2006 року уклали договір іпотеки №DNP0GK00000060. Згідно з договором іпотеки позивач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 63,00 кв.м., житловою площею 43,10 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Майно належить позивачу на праві власності на підставі договору купівлі продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки становить 227 250 грн. Позивач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував та не повернув в межах строку, встановленого Договором, суму кредиту й не сплатив проценти за користування лімітом, що підтверджується випискою-розрахунком боргу. Для виконання виконавчого напису нотаріусу були надані всі необхідні документи, відповідно до вимог п.1 Постанови КМУ від 29 червня 1999р. №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів та виконавчий напис вчинено відповідно до норм діючого законодавства. Стосовно безспірності заборгованості пояснив наступне, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 року № 1172. Безспірність вимог відповідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат» є не доведеність боргу, що є елементом судового процесу, а факт існування між кредитором та боржником правовідносин, при яких вважається (презумпція) наявність боргу, а документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому КМУ не письмові докази наявності боргу, а докази наявності вказаних вище правовідносин, та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. АТ КБ «ПриватБанк» надав усі необхідні документи відповідно до Переліку, а тому підстав вважати незаконність дій нотаріуса немає, тим більше неподання документів, що не підтверджують безспірність вимог до позивача. Звернули увагу на те, що позивач помилково вважає відсутність безспірності через відсутність права Банку нараховувати проценти поза межами кредитного договору, й відповідно Банком неправомірного збільшення суми боргу на відміну від суми, зазначеної у рішенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська по справі №202/155/14-ц, з урахуванням змін внесених постановою Верховного Суду від 24.03.2021 року, проте з таким висновком погодитись не можна. Як вбачається із матеріалів справи, сторони окремо не визначили строк кредитного договору №DNP0GK00000060 від 12.09.2006 р., а погодили строк кредитування (погашення кредиту з розстроченням платежу), термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання та остаточне повернення кредиту до 13.09.2021 р. Як зазначив позивач, після звернення до суду з позовом про стягнення боргу у вересні 2015 року Банк змінив строк договору, а тому продовження нарахування банком відсотків за користування кредитом до моменту звернення до приватного нотаріуса, є безпідставним, з огляду на висновки, що викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12. Банк має право на задоволення вимог про стягнення процентів, котрі заявлені до стягнення в заяві до приватного нотаріуса й нараховані за процентною ставкою 2,57% на місяць (п.3.2 Кредитного договору), нарахованих на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом, за період з 12.09.2006 р. по 05.10.2018, з урахуванням погодженої сторонами підвищеної процентної ставки за неправомірне користування кредитом, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією частини 2 ст.625 ЦК України. Додатково повідомили про те, що пункт договору про недійсність нарахування комісії визнано недійсним лише 24.03.2021 року, а виконавчий напис вчинено 20.02.2019 р., й на момент вчинення приватний нотаріус не міг знати про результат розгляду справи №202/1555/14-ц, й на підставі умов кредитного договору вчинив виконавчий напис. Також позивач помилково дійшов висновку, що наявність невиконаного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська по справі №202/1555/14-ц, з урахуванням змін внесених постановою Верховного Суду від 24.03.2021 року про стягнення заборгованості є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, проте поза увагою позивача залишились висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в Постанові від 15.01.2020 р. по справі №305/2082/14-ц, провадження 14-557цс19, оскільки наявність невиконаного судового рішення, й за відсутності доказів часткового чи повного погашення заборгованості відсутні підстави для задоволення позову. Щодо строку, за котрий здійснюється стягнення за виконавчим написом, то якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності то виконавчий напис видається в межах цього строку. Просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 серпня 2021 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів по справі. 06.09.2021 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якому вказано про те, що виконавчий напис №423 від 20.02.2019 року був вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу незаконно з підстав наведених у відзиві на позов. Крім того, зазначив про те, що посилання відповідача на те, що рішення суду про визнання незаконним нарахування комісії, було ухвалено пізніше, ніж вчинено виконавчий напис є необґрунтованим, оскільки відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, отже розрахунок заборгованості, зазначений у Виконавчому написі є незаконним. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з наведених в позові підстав. Просив суд позов задовольнити. Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Натомість відповідно до заяви викладеній у відзиві на позовну заяву просили суд здійснювати розгляд справи без участі представника відповідача та відмовити в задоволенні позовних вимог. Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином. Відповідно до заяви просила суд розглядати справу без її участі. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 вересня 2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNP0GK00000060, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 38000 доларів США для придбання нерухомості зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 13.09.2021 року. Згідно з п.1.1 Договору, банк зобов`язується надати «Позичальникові» кредитні кошти шляхом: надання готівкою через касу на строк з 12.09.2006 р. по 13.09.2021р. включно, у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 38 000,00 доларів США на наступні цілі: купівля нерухомості, а також у розмірі 5605,50 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,21% ввід суми виданого кредиту, відсотків за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 Договору. Періодом сплати вважається період з «10» по «17» число кожного місяця. Щомісяця в період сплати Позичальник повинен надати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 539,95 дол. США для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії (а.с.130-132). В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №DNP0GK00000060 від 12.09.2006 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір іпотеки № DNP0GK00000060 від 12.09.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Олійник С.В., зареєстрований в реєстрі за №3288, де предметом іпотеки є квартира, загальною площею 63,0 кв. м., житловою площею 43,1 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Сторони домовились, що вартість предмета іпотеки складає 227250,00 грн. (п.11 Договору). На підставах, передбачених чинним законодавством, на предмет іпотеки, може бути звернено стягнення (п.12.3). Згідно до п.22 Договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п.п.16.7.1, 16.7.2, 16.9 цього договору, відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі (а.с.126-129). Відповідно до п.16.7 Договору іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на Предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов`язань, передбачених Кредитним договором, вони не будуть виконані. 20 лютого 2019 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, за реєстровим № 423, вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно-квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] , адреса реєстрації: [ADDRESS] . Зазначене нерухоме майно на підставі договору іпотеки №DNP0GK00000060, посвідченого 12.09.2006 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Олійник С.В., за реєстровим №3288, передане в іпотеку Акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» (ЄДРПОУ14360570), яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк». За рахунок коштів отриманих від реалізації нерухомого майна, пропонує задовольнити вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», шляхом перерахування коштів на рахунок № [NUMBER] в АТ КБ «ПриватБанк», МФО 305299, у розмірі: заборгованість за кредитом - 34 398,68 дол. США; заборгованість за відсотками 47319,68 дол. США; комісія 7182,00 долари США; пеня 103209,05 доларів США, що всього становить 192109 доларів США 41 цент, що за курсом НБУ на 05.10.2018 року (один долар США дорівнює 28,1750550 гривень) становить 5\~412 693 гривні 19 копійок, витрати пов`язані із вчиненням виконавчого напису 3500,00 гривень. Всього з урахуванням витрат пов`язаних з вчиненням виконавчого напису, становить 5 416 193 гривні 19 коп. Строк, за який провадиться стягнення дванадцять років двадцять три дні, а саме з 12.09.2006 року по 05.10.2018 року. 11.05.2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим О.М. відкрито виконавче провадження №65376818 з примусового виконання виконавчого напису №423, виданого 20.02.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною про звернення стягнення на нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . Звертаючись з позовом про визнання зазначеного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, позивач посилається, зокрема, на те, що виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом з порушенням вимог ст. ст. 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» та п. п. 1, 3 гл. 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства\~юстиції 22.02.2012\~року №\~296/5 та зареєстрованого у Мінюсті 22.02.2012 року за № 282/20595, оскільки з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, позивач звернувшись до суду із позовом у 2014 році (справа №202/155/14-ц) змінив достроково строк виконання зобов`язань за кредитним договором, відповідачем не було направлено вимогу про усунення порушень, що призвело до порушення процедури вчинення виконавчого напису, крім того, нотаріус не перевірив безспірність заборгованості. Згідно зі ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Вирішуючи позовні вимоги, суд враховує, що згідно зі ст. ст. ст. 15, 16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18\~ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України\~«Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Вчинення нотаріусом виконавчого напису регулюється главою 14\~Закону України\~«Про нотаріат» та главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87\~Закону України\~«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88\~Закону України\~«Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України\~«Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). Отже, за змістом наведених норм вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Можливість звернення стягнення на предмет іпотеки передбачена як загальним Законом України «Про нотаріат», так і спеціальним Законом України «Про іпотеку». Стаття 33\~Закону України\~«Про іпотеку» передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Частинами першою, другою статті 35\~цього Закону визначено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Відповідно до підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржник, якщо він є відмінний від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо він є відмінним, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 23 червня 2020 року по справі № 645/1979/15-ц, наведена норма спрямована на фактичне повідомлення іпотекодавця, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на його майно. Тому повідомлення іпотекодавця слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення. Як убачається з матеріалів справи, відповідачем - АТ «ПриватБанк» на адресу [PERSON] були направлені повідомлення про порушення основного зобов`язання з попередженням, що у випадку невиконання зобов`язання буде розпочато процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку, визначеному законом або договором. Так, таке повідомлення було направлено [PERSON] 19 листопада 2018 року за місцем його реєстрації за [ADDRESS] . Після цього аналогічне повідомлення було направлено 19 січня 2019 року за адресою предмета іпотеки: [ADDRESS] . Як стверджує позивач у своїх письмових поясненнях письмові вимоги він не отримував. Суд бере до уваги, що матеріали справи не містять належних доказів вручення позивачу вищезазначених повідомлень відповідно до статті 35 Закону України «Про іпотеку», пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Банком не надано доказів вручення позивачу повідомлень від 19 листопада 2018 року, 19 січня 2019 року або, що позивач їх не одержав з власної вини. Слід відзначити, що долучені до матеріалів справи документи, на підставі яких нотаріусом був вчинений виконавчий напис, містять лише відомості про направлення позивачу відповідних повідомлень, але даних щодо причин, з яких повідомлення банку не були вручені безпосередньо позивачу немає. Відповідач не надав суду докази, що позивач не одержав направлені йому повідомлення з власної вини, відповідна відмітка поштового зв`язку із зазначенням причин невручення відправлення (наприклад, відсутність адресата, відмова адресата від одержання, закінчення терміну зберігання, за заявою відправника, у зв`язку неправильно зазначеною адресою, пошкодженням чи забрудненням упаковки, неоплатою чи оплатою не в повному обсязі тощо) відсутня. Таким чином, відповідачем не було довело належними та допустимими доказами повідомлення позивача як іпотекодавця про необхідність усунення порушень договору, а відтак і виконання вимог підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій та договору іпотеки. На переконання суду, зазначене свідчить про порушення законодавчої вимоги щодо належного повідомлення іпотекодавця та є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Також в судовому засіданні встановлено, що в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебувала справа № 202/1555/14-ц, провадження №2/202/8/2018 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2018 року, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № DNP0GK00000060 від 12.09.2006 року у розмірі 64110,89 доларів США, що за курсом 22,09 відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.08.2015 року складає 1416209,56 грн., що складається з: 34398,68 доларів США заборгованість за кредитом, 25185,65 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4525,56 доларів США пеня, та судові витрати у розмірі 3654,00 грн. в іншій частині позову відмовити. У задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] відмовлено у повному обсязі. Постановою Дніпровського апеляційного суду ід 25 вересня 2019 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2018 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 24 березня 2021 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року в частині задоволення первісного позову змінено, визначивши, що до стягнення із [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 12 вересня 2006 року № DNP0GK00000060 підлягає 51 992,42 дол. США, яка складається з: 34 398,68 дол. США - заборгованість за кредитом, 13 068,18 дол. США - заборгованість за процентами за користування кредитом, 4 525,56 дол. США - пеня. Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову [PERSON] скасовано і ухвалено нове рішення. Зустрічний позов [PERSON] задоволено частково. Визнано недійсним пункт 1.1 кредитного договору від 12 вересня 2006 року № DNP0GK00000060 щодо встановлення щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в період сплати у розмірі 0,21 % від суми виданого кредиту. У іншій частині рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року залишено без змін. Отже із зазначеного вбачається, що на час вчинення виконавчого напису нотаріуса в провадженні суду перебувала цивільна справа щодо стягнення заборгованості з [PERSON] яка ним оспорювалася, та розмір боргу за кредитним договором № DNP0GK00000060 від 12 вересня 2006 року було визнано рішенням суду у загальній сумі 51992,42 дол. США, натомість у виконавчому листі борг визначено у сумі 192 109,41 дол. США. Крім того, постановою Верховного Суду було визнано незаконним нарахування комісії, водночас, як за виконавчим написом стягується комісія у розмірі 7182,00 доларів США. Також із змісту виконавчого напису вбачається, що строк, за який провадиться стягнення дванадцять років двадцять три дні, а саме з 12.09.2006 року по 05.10.2018 року, що суперечить приписам ст.88 Закону України «Про нотаріат». Також суд приймає до уваги доводи позивача про те, що відповідач звернувшись до суду із позовом про стягнення заборгованості у 2014 році (справа 202/1555/14-ц) достроково змінив строк виконання зобов`язань за кредитним договором. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом наведені вище обставини, підтверджені доказами, які досліджені в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню та визнання виконавчого напису від 20 лютого 2019 року приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрований у реєстрі за № 423, про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та належить на праві власності [PERSON] , таким, що не підлягає виконанню. Крім того, при звернені до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1362 грн. 80 коп. У зв`язку із задоволенням позову відповідно до статті 141\~ЦПК України понесені позивачем витрати по сплаті судового збору необхідно стягнути з відповідача на його користь.

Outcome: approved