Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог [PERSON] звернулася до суду з указаним позовом, у якому просить визнати [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач являється співнаймачем квартири за адресою: [ADDRESS] . У зазначеній квартирі зареєстрована бабуся позивача [PERSON] , [INFO] , яка в ній не проживає з 2015 року та брат позивачки [PERSON] , [INFO] .. Відповідач не бере участь в утриманні житла, не сплачує комунальні послуги, більше п`яти років не з`являється та не проживає за вказаною адресою. Подальша реєстрація місця проживання відповідача створює перешкоди позивачу у користуваннні майном, призводить до появи боргу за житлово-комунальні послуги та до відмови в отриманні субсидії на оплату житлово-комунальних послуг. З урахуванням зазначених обставин, позивач просить задовольнити позовні вимоги. ІІ. Процедура та позиції сторін Ухвалою суду від 07.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, витребувано документи за клопотанням позивача. 03.02.2021 на виконання ухвали суду надійшов витяг від 12.01.2022 за №414. Учасники провадження у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач у судові засідання не з`являлась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, судові повістки направлялись за зареєстрованим місцем проживання відповідача. Окрім того, судом у порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України було здійснено виклик відповідача через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Представник третьої особи Бердичівської міської ради, подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника, розглянути справу згідно з вимогами чинного законодавства України. Третя особа [PERSON] позицію з приводу заявленого позову не висловив. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін і ухвалити заочне рішення. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 163 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане житлове приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. За положеннями ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: 1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п`яти років перебування на військовій службі; 2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; 3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. 4) виїзду у зв`язку з виконанням обов`язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов`язків; 5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них; 6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом всього часу перебування в ньому; 7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї. У випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. У відповідності до ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Як роз`яснено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156, ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник (наймач) має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Право на реєстрацію у житловому приміщенні є похідним від наявності права на користування житлом. Крім того, згідно із статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, (рішення у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року). Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року). Втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою (пункт 56 рішення у справі «Зехентнер проти Австрії» 2009 року). Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, оцінка та мотиви суду. Судом встановлено, що позивач зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту МКВЖРЕП №7 б/н від 20.08.2021 [PERSON] , [INFO] , зареєстрована, але не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2015 року. Згідно витягу №414 від 12.01.2022, наданому відділом з питань державної реєстрації виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області, за адресою [ADDRESS] зареєстровані: з 06.11.1998 [PERSON] , [INFO] ; з 08.09.1986 [PERSON] , [INFO] , з 05.09.1996 [PERSON] , [INFO] та донька позивачки [PERSON] , [INFO] ,, зареєстрована з 07.03.2008. Як встановлено судом, відповідач немає ніяких домовленостей з іншими користувачами щодо права користування житлом, вона втратила інтерес до житла, не проживає у квартирі тривалий час, факт реєстрації місця проживання відповідача спричиняє позивачу перешкоди у користуванні житловим приміщенням, а відтак, суд вважає за можливе ухвалити рішення про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved