Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до військової частини [NUMBER] про скасування рішення, наказу в частині та зобов`язання поновити на квартирному обліку, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. [PERSON] проходив службу в Збройних Силах України та був звільнений з військової служби наказом першого заступника Міністра оборони України від 09 грудня 2004 року №23-ПМ із залишенням на квартирному обліку для позачергового отримання житла за рахунок житлового фонду Міністерства оборони України, оскільки чинним законодавством передбачено залишення на квартирному обліку колишніх військовослужбовців, які на час звільнення мають вислугу військової служби не менше 20 років незалежно від підстав звільнення, а його вислуга років (календарна) складає 25 років 03 місяці Також він перебував на обліку як особа, яка потребує поліпшення житлових умов. Однак, рішенням житлової комісії військової частини [NUMBER] , оформленого протоколом №12 від 16.07.2021, його зі складом сім`ї дві особи, знято з черги обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання та з черги обліку осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень. На підставі даного рішення командиром військової частини [NUMBER] (з основної діяльності) видано наказ від 19.07.2021 №1247 «Про зняття військовослужбовців, а також осіб, звільнених в запас або відставку військової частини [NUMBER] та членів їх сімей з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання у військовій частині [NUMBER] », яким його зі складом сім`ї дві особи, знято з черги обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання та з черги обліку осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень. Рішення житлової\~комісії,\~що оскаржується,\~та аналогічним\~за змістом\~наказ прийнято\~з посиланням\~на лист\~-\~роз`яснення\~начальника Центрального\~управління інженерно\~-\~інфраструктурного забезпечення\~Командування Сил\~логістики Збройних\~Сил України\~від 14.06.2021\~№370/2/5240,\~в якому\~зокрема зазначено,\~що «особи,\~які забезпеченні\~житлом для\~постійного користування,\~яке відповідає\~встановленим санітарно-технічним\~вимогам,\~втрачають право\~на перебування\~на обліку\~осіб,\~які потребують покращення житлових умов» (за текстом оригіналу). Посилання на будь-які норми чинного законодавства, які б мотивували прийняття такого рішення житлової комісії - взагалі відсутні. Також відсутні посилання на умови та будь-які власні роз`яснення житлової комісії чому позивача та членів його сім`ї знято з черги обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання. Представником відповідача подано відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі посилаючись на те, що оскаржуване позивачем рішення житлової комісії прийнято з посиланням на лист-роз`яснення начальника Центрального управління інженерно-інфраструктурного забезпечення Командування Сил логістики Збройних Сил України від 14.06.2021 №370/2/5240. Зазначений лист повністю відповідає низці нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері забезпечення військовослужбовців службовими жилими приміщеннями, а також роз`яснює, що житлові приміщення для постійного проживання та грошова компенсація за належне військовослужбовцям для отримання жиле приміщення, надаються один раз протягом усього часу проходження військової служби. На сьогоднішній день житловий фонд військового містечка № [NUMBER] перебуває у державній власності в особі МОУ та в оперативному управлінні квартирно-експлуатаційного відділу м.Кропивницький, складається з одного гуртожитку на 11 кімнат та 17 житлових будинків на 173 квартири, з яких лише 19 квартирам рішенням органів виконавчої влади надано статус житлового житла, у зв`язку з чим житловий фонд містечка №3, в якому не визначено статус службового житла, відноситься до категорії житла, що надається для постійного користування і може бути приватизоване у встановленому порядку. Тобто, питання щодо забезпечення постійним житлом військослужбовців запасу мешканців військового містечка № [NUMBER] , які зареєстровані та проживають у квартирах, що відповідають санітарно-технічним нормам, слід вирішувати шляхом реалізації права громадян в порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Також зазначеним листом встановлено, що особи, які забезпечені житлом для постійного користування, яке відповідає встановленим санітарно-технічним вимогам, втрачають право на перебування на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов. Так, позивач зі складом сім`ї дві особи зареєстрований та проживає в квартирі, що відноситься до фонду житлового містечка №3. Зазначена квартира має три кімнати загальною площею 56,10 м?, житлова площа складає 38,6 м?, тобто зазначене житло повністю відповідало санітарно-технінчим вимогам відповідно до постанови виконкому обласної Ради народних депутатів і президії обласної ради профспілки від 29.12.1984 №626. Квартира, в якій зареєстрований та проживає позивач, підпадає під категорію житла, що надається для постійного користування і за бажанням могла бути приватизована. Оскільки позивач забезпечувався житлом для постійного користування, проживання за рахунок Міністерства оборони України, яка відповідає як санітарно-технічним нормам, так і нормам, що встановлюють розмір мінімальної житлової площі на одну особу, тому оскаржувані рішення житлової комісії та наказ командира військової частини [NUMBER] відповідають вимогам чинного законодавства. Представником позивача подано відповідь на відзив, згідно з якою вказав, що ордер на вселення до приміщення не надавався, договір найму житла не укладався. При цьому відповідач нехтує Рішенням Конституційного Суду України Справа №1-37/2000 №10-рп/2000 яким визнано, що відповідають Конституції України (є конституційними), положення пункту 2 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», згідно з якими «не підлягають приватизації квартири (будинки), розташовані на територіях військових поселень до яких також відноситься житлове містечко № [NUMBER] розташоване на території військової частини [NUMBER] яка має статус потенційно небезпечного об`єкта. Тобто житловий фонд військового містечка № [NUMBER] призначений виключно для розміщення військовослужбовців і працівників ЗСУ які здійснюють охорону га забезпечують життєдіяльність об`єкта та не може надаватися як житло для постійного проживання військовослужбовцям та особам звільненим з військової служби. Також відповідач не бере до уваги відповідь начальника Центрального управління інженерно-інфраструктурного забезпечення Командування Сил логістики Збройних сил України (далі ЦУІІЗ) командиру військової частини [NUMBER] , в якій вказано, що житлові приміщення військового містечка № [NUMBER] можуть бути приватизовані мешканцями лише при наявності згоди на безоплатну передачу у комунальну власність територіальної громади житлового фонду військового містечка та підготовки встановленим порядком відповідного наказу Міністерства оборони України. Викладене унеможливлювало приватизацію вказаної квартири. Жодна з підстав для отримання житла, передбачена п.2 Розділу І Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, що затверджена Наказом Міністра оборони України №380 від 31.07.2018, а саме забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями від Міністерства оборони України за рахунок: новозбудованого, вивільненого або придбаного житла; надання грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення (за згодою військовослужбовця); переобладнання нежилих приміщень фонду Міноборони у жилі (крім приміщень, розташованих на територіях, які використовуються за призначенням військовими частинами), не була реалізована. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позов. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та матеріали облікової справи [PERSON] з`ясувавши всі обставини справи та дослідивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до послужного списку, [PERSON] проходив службу з 05.05.1977, звільнений у запас за віком 09.12.2004. Згідно з витягом з протоколу №3 від 17.08.2003 [PERSON] та його сім`ю (чотири чоловіки), які проживають по [ADDRESS] , поставлено на квартирний облік. Відповідно до витягу з наказу №23-пм від 09.12.2004 [PERSON] звільнений з військової служби із залишенням на квартирному обліку для позачергового отримання житла за рахунок Міністерства оборони України. Згідно з паспортом, [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] з 20.03.1996. Довідка Богданівського старостинського округу Суботцівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області свідчить про те, що [PERSON] , до складу сім`ї якого входить дружина [PERSON] зареєстровані та фактично проживають по [ADDRESS] .. Рішенням житлової комісії військової частини [NUMBER] \~від 16.07.2021,яке оформлене протоколом №12 (п.22), позивача зі складом сім`ї дві особи знято з черги обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, та з черги обліку осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень на підставі листа-роз`яснення начальника Центрального управління інженерно-інфраструктурного забезпечення Командування Сил логістики Збройних Сил України від 14.06.2021 №370/2/5240. На підставі даного рішення житлової комісії командиром військової частини [NUMBER] видано наказ №1247 від 19.07.2021 (п.17), яким на підставі листа-роз`яснення начальника Центрального управління інженерно-інфраструктурного забезпечення Командування Сил логістики Збройних Сил України від 14.06.2021 №370/2/5240, позивачазі складом сім`ї дві особи знято з черги обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, та з черги обліку осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. За період військової служби позивач постійним житлом не забезпечувався, грошову компенсацію за належне для отримання жиле приміщення не отримував. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч.1, 2 ст.12 ЦПК України). Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Відповідно до абз. 1 п. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У абзаці 4 пункту 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті. Механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського (у тому числі осіб, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу),старшинського і сержантського, рядового складу(крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях після звільнення та членів їх сімей визначає Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081. У пункті 3 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081 (далі\~Порядок № 1081), визначено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла. Позивач\~\~має вислугу на військовій службі більше 20 років. Пунктом 30 Порядку №1081 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що військовослужбовці знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством. При цьому вказаний пункт Порядку №1081 не містить вичерпних підстав для зняття військовослужбовця з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, оскільки передбачає можливість зняття особи з обліку й в інших передбачених законодавством випадках. Відповідно до п.21 розділу VI Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 №380 (далі Інструкція №380) (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), зняття військовослужбовців з обліку проводиться у разі: поліпшення житлових умов до встановлених норм забезпечення житловою площею громадян у відповідному населеному пункті; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на квартирний облік, включення до списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання житлових приміщень, або неправомірних дій посадових (службових) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік; в інших випадках, передбачених законодавством. Згідно з ч.1, п.1 ч.2 ст.40 ЖК УРСР громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання житлового приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другої цієї статті. Громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадку поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення. Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач, як військовослужбовець, разом із сім`єю перебував на квартирному обліку для поліпшення житлових умов з 17.08.2003, а з 09.12.2004 на обліку осіб, які користуються правом позачергового отримання житла. Був знятий з квартирного обліку рішенням житлової комісії військової частини [NUMBER] ,оформленим протоколом №12 від 16.07.2021, та виданим на підставі цього рішення наказом командира військової частини [NUMBER] №1247 від 19.07.2021. Аналіз зазначених обставин по справі з урахуванням положень викладеного вище законодавства свідчить про те, що підстави для зняття позивача з квартирного обліку відсутні, а право позивача на отримання житла, гарантоване державою, є порушеним. Доводи представника відповідача щодо правомірності зняття позивача разом із сім`єю з обліку судом відхиляються з наступних підстав. Так, представник відповідача вказує, що позивач був забезпечений житлом за рахунок Міністерства оборони України, яке відповідає як санітарно-технічним нормам, так і нормам, що встановлюють розмір мінімальної житлової площі на одну особу, що і стало підставою для зняття позивача з обліку відповідно до листа-роз`яснення начальника Центрального управління інженерно-інфраструктурного забезпечення Командування Сил логістики Збройних Сил України від 14.06.2021 №370/2/5240. Крім того, представник відповідача з урахуванням цього листа-роз`яснення, посилається на те, що квартира, в якій був зареєстрований та проживає позивач, підпадає під категорію житла, що надається для постійного користування і за бажанням може бути приватизована, і це дає підстави стверджувати, що позивач забезпечений житлом. Разом з цим суд констатує, що згідно зі ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. У правовій системі України нормативно-правовий акт є основним джерелом права. Нормативно-правові акти поділяють на закони та підзаконні нормативно-правові акти. Оскільки зазначений вище лист-роз`яснення начальника Центрального управління інженерно-інфраструктурного забезпечення Командування Сил логістики Збройних Сил України від 14.06.2021 №370/2/5240 не є нормативно-правовим актом, обставини, викладені в такому листі та які стали підставою для видання оскаржуваних рішення та наказу, повністю суперечать положенням Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ЖК УРСР, Закону України ««Про приватизацію державного житлового фонду»» та Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, а також іншим нормативно-правовим актам, виданим на виконання цих норм Закону, тому вказані у цьому листі роз`яснення не підлягають застосуванню при вирішенні цього спору. Також суд зазначає, що відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» це є правом громадянина, а не його обов`язком. Як встановлено судом, позивач правом на приватизацію вищевказаної квартири не скористався і такого бажання не виявляв, тому відсутні підстави вважати, що маючи право на приватизацію, особа забезпечена житлом. Крім того, згідно з ч.3 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Таким чином, відсутність відповідного рішення органу приватизації дає підстави вважати, що позивач не забезпечений житлом. Будь-яких законних підстав для зняття позивача з квартирного обліку під час розгляду вказаної справи судом не встановлено. При цьому, прийнятими нормативно-правовими актами держава взяла на себе обов`язок забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями, і зокрема, військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених житловим законодавством і в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Суд відзначає, що забезпечення військовослужбовців належним житлом за безперервну тривалу військову службу є певною соціальною допомогою, підтримкою, додатком до основних джерел існування і спрямоване на реалізацію конституційного права кожного громадянина на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло (стаття 48 Конституції України). Таким чином, при вступі на службу та під час її проходження, позивачу державою було гарантоване певне забезпечення і компенсації, які фінансуються із бюджету. Зупинення або звуження змісту і обсягу гарантованих Конституційних соціальних прав є недопустимим і не повинні погіршувати становище особи, а тому позивач має право на поліпшення житлових умов за рахунок фондів Міністерства оборони України. Оскільки при зарахуванні позивача на квартирний облік на отримання житла та перебування його на квартирному обліку порушень позивачем допущено не було, під час проходження військової служби він перебував на обліку для поліпшення житлових умов як у загальній черзі, так і у першочерговій, календарна вислуга років у Збройних Силах України становить понад 20 років, підстави, визначені законом для зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов відсутні, тому суд дійшов висновку про незаконність дій відповідача щодо зняття позивача разом із сім`єю з квартирного обліку та про наявність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір в сумі 908 грн., сплачений ним за подання даного позову до суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved