Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-05 00:00:00

В квітні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики та просив суд винести рішення, яким стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики від 17 квітня 2018 року у сумі 12 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 31 березня 2021 року становить 333 960 грн. 00 коп.; стягнути з [PERSON] 3% від суми основного боргу за кожен місяць користування грошовими коштами за період з 18 квітня 2018 року по 31 грудня 2019 року, яка складає 7 356 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 31 березня 2021 року становить 204 717 грн. 48 коп. та стягнути з [PERSON] 3% річних від простроченої суми за період з 01 січня 2020 року по 31 березня 2021 року, яка становить 12 489 грн. 19 коп. Представник позивача за ордером про надання правової допомоги [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без її участі; позовні вимоги підтримала (а.с.61). Відповідач [PERSON] про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку смс-повідомлення документу «Судова повістка»(а.с.41, 54, 56, 60)повідомленням про вручення поштового відправлення(а.с.46), особистою розпискою(а.с.50) однак відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Відповідач був присутнім у судовому засіданні 03 серпня 2021 року , частково визнав позовні вимоги, просив час для врегулювання спору мирним шляхом, якого на час розгляду справи не досягнуто. Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі та на підтвердження укладення договору та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Встановлено, що відповідно до розписки від 17 квітня 2018 року [PERSON] взяв в борг у [PERSON] грошові кошти у розмірі 12 000 доларів США та зобов`язався повернути грошові кошти в строк до 31 грудня 2019 року зі сплатою 3% за кожен місяць користування грошовими коштами, про що надав [PERSON] власноручно написану розписку (а.с.9). Відповідачем не виконувалися умови зобов`язання у зв`язку з чим позивачем на адресу [PERSON] 20 травня 2020 року та 02 червня 2020 року було направлено претензії щодо непогашення заборгованості за розпискою від 17 квітня 2018 року(а.с.10-11, 12-13). Після направлення претензій, [PERSON] не отримав повернення грошових коштів відповідно до розписки від 17 квітня 2018 року. Як слідує зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 527 ЦК України, передбачено зобов`язання боржника виконати свій обов`язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов`язанні вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Як вбачається з правової позиції, сформованої Верховним Судом України у Постанові від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. Таким чином, розписка про отримання в борг грошових коштів за своєю суттю є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей, а отже розписка є не лише фактом укладення договору, а й фактом передачі позикодавцем грошової суми позичальнику. Верховним Судом України у постанові від 18.09.2013 року у справі №6-63цс13, постанові від 11.11.2015 року у справі №6-1967цс15 та постанові від 18.01.2017 року в справі №6-2789цс16, Верховним Судом у постанові по справі №707/2606/16-ц провадження 61-28762св18 від 31.10.2018 року зроблений правовий висновок про те, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Крім того, відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргових документів у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Отже факт знаходження боргового документу - оригіналу розписки про грошове зобов`язання від 17 квітня 2018 року [PERSON] свідчить про невиконання із сторони [PERSON] своїх боргових зобов`язань. В постанові Верховного Суду від 06 серпня 2020 року по справі №607/13993/17 вказано, що досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування ст. 1046, 1047 ЦК України, повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Встановивши, що правовідносини сторін випливають з договору позики, позичальник свої зобов`язання в повному обсязі не виконав, в зазначені строки гроші не повернув, суд дійшов висновку, що виникла заборгованість за договором позики, яка підлягає стягненню в судовому порядку. Статтею 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Так, сторонами у розписці від 17 квітня 2018 року було досягнуто згоди щодо сплати позичальником [PERSON] 3% від суми заборгованості за кожен місяць користування грошовими коштами, тобто з 18 квітня 2018 року по 31 грудня 2019 року [PERSON] повинен сплатити [PERSON] суму , що становить 7 356 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 31 березня 2021 року становить 204 717 грн. 48 коп.(12 доларів США в день*613 дні). Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, оскільки сторонами було погоджено сплату 3% від суми заборгованості за кожен місяць користування грошовими коштами лише по 31 грудня 2019 року, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] 3 відсотків річних від простроченої суми в період з 01 січня 2020 року по 31 березня 2021 року, що складає 12 489 грн. 19 коп. та розраховується за формулою [Проценти] = [Сума боргу] ? [Процентна ставка (%)] / 100% ? [Кількість днів] / [Кількість днів у році]. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про доведений факт щодо наявності заборгованості по розписці про грошове зобов`язання від 17 квітня 2018 року зі сторони [PERSON] перед [PERSON] . Відповідач грошові кошти позивачу не повернув, а тому суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 12 000 доларів США основного боргу за розпискою від 17 квітня 2018 року, що за офіційним курсом НБУ станом на 31 березня 2021 року становить 333 960 грн. 00 коп.; 3% від суми основного боргу за кожен місяць користування грошовими коштами за період з 18 квітня 2018 року по 31 грудня 2019 року, яка складає 7 356 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 31 березня 2021 року становить 204 717 грн. 48 коп. та стягнення 3% річних від простроченої суми за період з 01 січня 2020 року по 31 березня 2021 року, яка становить 12 489 грн. 19 коп. Аналізуючи вищевикладені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами позики підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача повинно бути стягнено сплачений судовий збір в сумі 5 511 грн. 66 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved