Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Служби у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав. Позов мотивовано тим, що сторони 01.09.2019 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Протягом всього подружнього життя позивач знаходилась під впливом психологічного та матеріального насильства зі сторони відповідача. Після того як вона завагітніла, а саме з листопада 2019 року відповідач покинув сім`ю і з того часу перестав приймати участь у матеріальному забезпеченні родини. До липня 2020 року позивач намагалась спілкуватись з ним у телефонному режимі, а після цього спілкування припинилось. Відповідач відмовився забрати позивача та дитину з пологового будинку та прийти на реєстрацію їхнього сина, заблокував її номер телефону. Останній раз позивач бачила відповідача у залі Вінницького міського суду Вінницької області 20.10.2020 року, коли розглядались справи про призначення аліментів на утримання малолітнього сина та позивача. З того часу як відповідач покинув їхню сім`ю будь-якого інтересу до виховання сина не виявляє, не цікавиться його життям, розвитком, станом здоров`я, жодної матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Має заборгованість із сплати аліментів. Тому позивач звернутись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо сина [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві. Відповідач позов не визнав, просив не позбавляти його батьківських прав відносно сина, вказавши, що позивач не дає йому бачити дитину, просив повернути йому його майно : обручку та гітару. Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради просила справу розглядати без її участі, підтримує висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина. В судовому засіданні були допитані свідки. Свідок [PERSON] повідомив суду про те, що він є батьком позивача, а відповідач - його бувший зять. Вони мешкали за адресою : [ADDRESS] , у квартирі, яка належить дружині свідка. Свідок характеризує [PERSON] як нормального хлопця, але бувало, що він кидав ключі і залишав квартиру. На четвертому місяці вагітності [PERSON] [PERSON] пішов з квартири і свідок забрав дочку до себе в смт. Стрижавку Вінницького району, де вона і мешкала до пологів. Після пологів батько [PERSON] забрав дочку з онуком в смт. Стрижавку, де вотни і мешкають до нині. [PERSON] знав про те, що [PERSON] з сином мешкають у свідка в смт. Стрижавка, але жодного разу після народження сина до нього не приїздив. До укладення шлюбу він був у гостях у батьків [PERSON] в селі 2 чи 3 рази. Свідок [PERSON] дала показання про те, що позивач її сусідка, а відповідача вона бачить вперше на судовому засіданні. Свідок товаришує з [PERSON] та її батьками. Син свідка є хрещеним батьком [PERSON] - сина позивача. Свідок часто, принаймні один раз в 2-3 дні бачить на подвір`ї, чи на вулиці по сусідству. Задовго до пологів [PERSON] переїхала мешкати до батьків в смт. Стрижавка. Свідок [PERSON] дав показання про те, що він хрещений батько [PERSON] , [INFO] , - сина позивача. Відповідача він не знає, побачив вперше у суді при розгляді цієї справи. Коли народилась дитина [PERSON] , свідок приймав участь в антитерористичній операції. Коли дитині виповнилось три місяці свідок став її хрещеним батьком. [PERSON] часто бачився і спілкувався з [PERSON] , але ніколи не бачив в будинку її батьків в смт. Стрижавка відповідача [PERSON] . Свідок [PERSON] дав суду показання про те, що позивач [PERSON] - його цивільна дружина, а відповідача він бачить вперше в приміщенні суду. Свідок з дружиною [PERSON] та її сином [PERSON] мешкають однією сім`єю в смт. Стрижавка. Свідок познайомився з [PERSON] навесні 2021 р. спілкувався з нею по Інтернету, декілька разів бачилися, познайомились їхні батьки. З серпня 2021 р. свідок з [PERSON] та дитиною мешкають разом по [ADDRESS] . Свідок забезпечує матеріально дружину та її сина [PERSON] . Крім свідка матеріальну допомогу [PERSON] також надають її батьки. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини та її матері - позивача не надає. [PERSON] має намір укласти офіційний шлюб з [PERSON] та усиновити малолітню дитину [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Тому, при оцінці показань свідків судом проаналізовано процес формування, збереження і передачі відомостей свідками. Судом прийнято до уваги, що свідки надавали показання, посилаючись на інформацію, якою володіють особисто. Показання свідків узгоджуються з поясненнями позивача і не суперечать матеріалам справи. Тому показання свідків прийнято до уваги судом. Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши письмові докази, та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані положеннями ст. ст. 19, 150, 151-154, 164-166, 171 СК України та ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Згідно із свідоцтвом про шлюб сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 01.09.2019року. Згідно із свідоцтвом про народження батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Згідно з довідкою Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області від 17.08.2021 року [PERSON] разом із сином [PERSON] , [INFO], проживає без реєстрації за адресою : [ADDRESS] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20.10.2020 у справі №127/18111/20 було вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.08.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили 20.11.2022. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20.10.2020 у справі № 127/18106/20 було вирішено стягувати з [PERSON] аліменти на користь та утримання [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн., щомісячно до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, починаючи з 20.08.2020року. Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №65947296 за період з 20.08.2020 року по 31.07.2021 року (виконавчий лист №127/18111/20 від 03.12.2020 року, виданий Вінницьким міським судом Вінницької області), станом на 31.07.2021 року розмір заборгованості становить 38056 грн. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні, відповідно до ч. 1 ст. 157 СК України. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Згідно з законодавством України позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який застосовується лише тоді, коли усі інші не дають позитивних результатів. Відповідно до Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю 20.11.1959 року, яка знайшла своє відображення і в Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ) дитина внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Відповідно до п. 16 зазначеної постанови ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до висновку від 09.11.2021 р. виконавчого комітету Вінницької міської ради про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дитини [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає недоцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] , [INFO] . Суд не погоджується із зазначеним рішенням органу опіки та піклування, визнаючи це рішення поверховим та неналежно обґрунтованим, яке не відповідає якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому суд зазначає, що вказане рішення органу опіки та піклування прийняте лише на поясненнях відповідача, що він любить свого сина та бажає брати участь у його вихованні, однак належних доказів ні органу опіки та піклування, ні суду відповідач не надав. Судом встановлено, що з листопада 2019 року відповідач залишив сім`ю і з того часу перестав приймати участь у матеріальному забезпеченні родини. З того часу як відповідач залишив сім`ю будь-якого інтересу до виховання сина не виявляє, не цікавиться його життям, розвитком, станом здоров`я, жодної матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Має заборгованість із сплати аліментів. Протягом майже усього часу, та в період після відкриття провадження в справі включно, тобто біля восьми місяців, відповідач не змінив свого ставлення до сина та ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Батько покинув вагітну дружину на четвертому місяці вагітності, з народження сина не цікавився його здоров`ям, не приймав участі у його вихованні, не прагне зустрічі та спілкування з сином, хоча не був позбавлений такої можливості, що підтверджується поясненнями позивача та показаннями свідків, допитаних у судовому засіданні. В судове засідання відповідач не надав жодного доказу або ж свої заперечення щодо недоцільності позбавлення його батьківських прав та відсутності його вини у невиконанні своїх обов`язків по догляду та вихованню дитини, тому суд враховує лише ті докази, які містяться в матеріалах справи та вважає, що позивачем повністю доведено необхідність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його дитини, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у п. 16 постанови №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами) ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16.07.2015 року). Згідно з частинами п`ятою, шостою статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Судом прийнято до уваги, що висновок органу опіки та піклування Вінницької міської ради має рекомендаційний характер для суду і не є обов`язковим та повинен оцінюватись судом за правилами, встановленими ст. 89 ЦПК України. Отже, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Зокрема враховано, що держава повинна надати батькам сприяння у виконанні ними своїх батьківських обов`язків і відновити або зміцнити здатність сім`ї піклуватися про свою дитину. Проте, у правовідносинах, що склались між сторонами суд не знаходить підстав для попередження [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання сина і покладення на органи опіки та піклування контролю за виконанням батьківських обов`язків. Судом встановлено, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, їх підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. За час перебування на розгляді даної справи в суді, судом не встановлено наявність будь-яких дій з боку [PERSON] , спрямованих на хоч якесь піклування відносно сина. Тому, підстав вважати, що [PERSON] забезпечить своєму сину належне виховання - відсутні. Зазначені вище обставини переконують суд у наявності підстав для задоволення позову щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 6 ст. 164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили підлягає направленню до державного органу реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Суд вважає за необхідне роз`яснити [PERSON] те, що відповідно до ст. 169 СК України особам, позбавленим батьківських прав, надано право звернутися до суду з позовом про їх поновлення. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Судові витрати в справі складаються із сплаченого судового збору, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved