Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-17 00:00:00

Позивач, інтереси якого представляє адвокат, у січні 2022р. звернувся до суду з позовом до ТзОВ «Споживчий центр», третя особа, що не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна про визнання виконавчого напису нотаріуса №22992 від 08.12.2021р. таким, що не підлягає виконанню, стягнення судового збору (за подання позову та забезпечення) та витрат на правову допомогу у сумі 5500грн. В обґрунтування позову вказує, що 08.12.2021р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. вчинено виконавчий напис №22992 про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором від 30.03.2020р. в сумі 13030грн., з яких 8000грн. за кредитом, 4480грн. за процентами, за вчинення виконавчого напису 550грн., розпочато виконавче провадження. Вважає виконавчий напис протиправним, тобто таким, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню, оскільки жодний такий електронний договір №30.03.2020-010000406 не укладався, номер телефону на який ніби то мав бути надісланий код позивачу не зазначено, час заповнення пропозиції (оферта) із заявою, відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) та сам договір укладений о 11.26.57год., що унеможливлює логічно вчинення дій по укладенню такого договору. Жодних документів що посвідчують особу позивача також не зазначено в договорі, що свідчить про шахрайські дії сторони відповідача, а отже відповідне право на звернення відповідача як стягувача до приватного нотаріуса не існувало. Ухвалою від 29.12.2021р. (до подання позову) було забезпечено позов. 15.02.2022р. відповідач надав письмові пояснення по суті спору, в яких у задоволенні позовних вимог просив відмовити та звернув увагу на не співмірність витрат на правову допомогу. 21.02.2022р. представник позивача подав додаткові пояснення до поданих письмових пояснень відповідача. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про розгляд справи,однак скористався право подачі письмових пояснень. Третя особа до суду не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, клопотань чи заяв не подавала. Суд, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позов є обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.12.2021р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. вчинено виконавчий напис №22992 про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором від 30.03.2020р. за період з 14.04.2020р. по 01.12.2021р. в сумі 13030грн., з яких 8000грн. за кредитом, 4480грн. за процентами, за вчинення виконавчого напису 550грн. (а.с.12) Розпочато 20.12.2021р. виконавче провадження (а.с.9-11). Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат»\~ (далі - Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований за № 282/20595 зі змінами та доповненнями на час вчинення виконавчого напису (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону (зі змінами) визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років (визнано норми цієї статті такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 7-р(I)/2020 від 01.07.2020). Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (зі змінами) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, із моменту прийняття цієї постанови і до 10 грудня 2014р. була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно (п. 1 Переліку). 10 грудня 2014р. набула чинності постанова Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (п. 2 Переліку). Втім, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі №757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19). Дійсно, розділ Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин (а це саме п.2) Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, виключено з постанови №1172 тільки аж постановою Кабінету Міністрів України\~ № 480 від 19 квітня 2022 р.. Водночас, як вірно вказав ВС, саме з часу набрання законної сили рішення суду така норма є нечинною, отже з 01.11.2017р. нотаріус не повинен був застосовувати даний пункт 2 Переліку, а враховувати вимоги п.1 Переліку, тобто щодо наявності для вчинення виконавчого напису за умови пред`явленого стягувачем оригіналу нотаріально посвідченого договору (угоди). Отже, на час вчинення виконавчого напису слід дослідити та довести сторонами факт пред`явлення нотаріусу оригіналу нотаріально посвідченого договору (угоди) укладеного між сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, 30.03.2020р. о 11.26.57год ТзОВ «Споживчий центр» направило пропозицію про укладення кредитного договору (оферта) позичальнику [PERSON] , заповнено позичальником [PERSON] заявку (акцепт), за підписом одноразового ідентифікатора о 11.26.57год , якою укладено кредитний договір на суму 8000грн., під проценти 25% та 56%, на строк відповідно 14 днів та 28 календарні днів з дати отримання, отримано підтвердження на укладання кредитного договору о 11.26.57год за введенням коду із СМС, яка відправлена на номер телефону позичальника (а.с.13-20). Сторона позивача вважає виконавчий напис протиправним, тобто таким, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню, оскільки жодний такий електронний договір №30.03.2020-010000406 не укладався, номер телефону на який ніби то мав бути надісланий код позивачу не зазначено, час заповнення пропозиції (оферта) із заявою, відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) та сам договір укладений о 11.26.57год що унеможливлює логічно вчинення дій по укладенню такого договору. Жодних документів що посвідчують особу позивача (паспорта тощо) також не зазначено в договорі, що свідчить про шахрайські дії сторони відповідача, а отже відповідне право на звернення відповідача як стягувача до приватного нотаріуса не існувало. Суд вважає такі доводи доведеними, так як дійсно окрім прізвища та адреси позичальника інші дані (як паспорт, ідентифікаційний номер, телефон тощо) в договорі відсутні, водночас передача-обмін для електронного введення коду відбувалось через СМС повідомлення на телефон позичальника, який ніде також не зазначено, на спростування цього відповідач до відзиву також доказів не надавав. Окрім того, у спірному виконавчому написі заборгованість визначена за період з 14.04.2020р. по 01.12.2021р. в сумі 13030грн., водночас у договорі термін зобов`язань був 14 або 28 днів, тобто до 13.04.2020р. та 27.04.2020р. відповідно, чи відбувалась пролонгація даних відносин сторона відповідача не довела, а тому нарахування відсотків визначених договором за межами дії строку зобов`язань є порушенням вимог ЦК, оскільки в такому випадку кредитор має право на застосування ст.625 ЦК України, а не відсотків договору. Так, як вказано вище в рішенні суду, право вчиняти виконавчий напис є наявним у нотаріуса за Законом України «Про нотаріат», за дотриманням певних вимог щодо цього, зокрема і наявних підтверджених договірних зобов`язань, а також розрахунок заборгованості, який має бути безспірним, про що також зазначено вище. За таких обставин, в сукупності оцінених всіх доказів суд приходить до висновку, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом з недотриманням вимог чинного законодавства (ст. 87 Закону України «Про нотаріат», Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999р.), у зв`язку із чим, підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Крім того, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати - судовий збір за подачу позову 992.40грн. (а.с.25) та забезпечення позову 454.00грн. (а.с.24). Щодо стягнення витрат на правову допомогу у сумі 5500грн., то позивачем був укладений договір від 24.12.2021р. з адвокатом, в якому обумовлено сплату гонорару в сумі 5500грн. та Акт виконаних робіт підтверджує надані послуги на дану суму, суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 5500 грн. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved