Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-29 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] \~звернувся до\~суду із\~позовом про\~стягнення із\~ [PERSON] \~суми,\~забезпеченої,\~наданою нею\~власноручною розпискою,\~у розмірі\~ 24\~237\~грн.\~37\~коп.,\~яку вона\~зобов`язувалася відшкодувати\~до 31\~серпня 2021\~року \~та стягнення\~із [PERSON] \~решти суми\~повного матеріального\~збитку у\~розмірі 33\~137\~грн.\~14\~коп.,\~а також\~моральну шкоду\~у розмірі\~75\~000\~грн..\~В \~поданій заяві\~позивач посилається\~на те,\~що 22.02.2020\~року,\~приблизно о\~13\~год.\~00\~хв.\~ [PERSON] ,\~перебуваючи у\~квартирі за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~під час\~розпивання алкогольних\~напоїв,\~спричинив позивачу\~тілесні ушкодження\~середньої тяжкості.\~Дана обставина\~встановлена ухвалою Кременецького районного\~суду Тернопільської\~області від\~22.04.2021\~року.\~Даним кримінальним\~правопорушенням [PERSON] \~спричинено \~матеріальну шкоду\~у вигляді\~придбання медикаментів\~та отримання\~медичних послуг,\~які були\~необхідні для\~його лікування\~і становить\~24\~237\~грн..\~Під час\~розгляду вищевказаного\~кримінального провадження\~відповідачка [PERSON] \~зобов`язалась відшкодувати\~суму спричиненої\~ [PERSON] \~матеріальної шкоди,\~про що\~власноруч 22.04.2021\~написала розписку.\~Окрім того,\~ виходячи\~із листків\~непрацездатності за\~період з\~14.03.2020\~по 02.04.2020,\~ період\~ \~непрацездатності позивача\~склав 41\~день,\~з яких\~29\~-\~це робочі\~дні.\~Таким чином,\~розмір втраченого\~позивачем заробітку\~внаслідок ушкодження\~здоров`я \~становить 33 137 грн. 14 коп.. Загалом, вказаним кримінальним правопорушенням позивачу спричинено матеріальну шкоду сумарно у розмірі 57\~374 грн. 51 коп.. Також, вказаними діями [PERSON] позивачу спричинено моральні страждання, які полягають у втраті душевного спокою через зміну звичайних умов життя, проходженні лікування, порушенні нормальних життєвих функцій та зв`язків через травму та неможливість продовження активного громадського життя, неможливості займатися спортом, в порушенні стосунків з оточуючими людьми. Після вказаного кримінального правопорушення позивач веде закритий спосіб життя, рідко виходить з дому, у нього погіршився стан здоров`я, постійний дискомфорт в області руки, де знаходиться титанова пластина, він погано спить. Враховуючи ступінь вини [PERSON] , характер вчиненого діяння та заподіяння шкоди, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] моральну шкоду у розмірі 75\~000 грн.. \~ \~ \~ \~В судове засідання представник позивача адвокат Семенюк Ю.В. подав заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та справу слухати у їх відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з`явились, хоча про день, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. Причини їх неявки суду невідомі. Відповідачами відзиву на позов до суду не подано. Судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі частини 4 статті 223 та частини 1 статті 281 ЦПК України, оскільки відповідачі належним чином повідомлялись про день, час і місце судового засідання, не з`явились в судове засідання без поважних причин і не повідомили причини неявки та не подали відзив. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. \~ \~ \~ \~Із ухвали\~Кременецького районного\~суду Тернопільської\~області від\~ 22\~квітня 2021\~року та\~висновку експерта\~№ 275\~слідує,\~що внаслідок\~неправомірних дій\~ [PERSON] ,\~останнім спричинено\~потерпілому [PERSON] \~тілесні ушкодження\~середньої тяжкості.\~Кримінальне провадження\~№ 12020210120000089\~від 26.02.2020\~року по\~обвинуваченню [PERSON] за частиною 1 статті 122 КК України закрито у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Цивільний позов [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди завданої вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122, ч.1 ст.125 КК України - залишено без розгляду. \~ \~ \~ \~ Згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 1432; рахунку-фактури № ГО-0000113 від 02.03.2020 року; листа непрацездатності серії АДР № 148584; листа непрацездатності серії АДР № 149945 та копій товарних чеків, [PERSON] , знаходився на стаціонарному лікуванні з 22.02.2020 по 13.03.2020 та з 14.03.2020 по 02.04.2020. За час лікування ним витрачено 24\~237 грн. 37 коп.. Із розписки від 22.04.2021 року слідує, що [PERSON] , дано розписку про те, що вона зобов`язується віддати (відшкодувати) завдані [PERSON] збитки в розмірі 24\~237 грн. 37 коп., які спричинив [PERSON] , до 31 серпня 2021 року. \~ \~ \~ \~Згідно довідки про заробітну плату, виданої ВАТ «Тернопільобленерго», [PERSON] працює в ВАТ «Тернопільобленерго» електромонтером з експлуатації розподільних мереж. За період з вересня 2019 року по лютий 2020 року його заробітна плата становить 52\~983 грн. 32 коп.. Згідно з ч. 6\~ст. 82 ЦПК України\~вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, обставини вчинення кримінального правопорушення та вина [PERSON] у його вчиненні не потребує доказування, оскільки встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили і має преюдиційне значення для спірних правовідносин. \~ У відповідності\~до\~ст.\~530\~ЦК України, якщо у\~зобов`язанні\~встановлений строк\~(термін)\~його виконання,\~то воно\~підлягає виконанню\~у цей\~строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. У відповідності до\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до положень статей\~525,\~526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно роз`яснення постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяній фізичній або юридичній особі незаконним діями, або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат ( їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість виражених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, зваженості та справедливості. Згідно з частиною першою статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно ч. 1 ст. 1197 ЦК України\~розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Відповідно до частини четвертої статті 263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 листопада 2020 року у справі № 227/7154/13-к (провадження № 61-20082св19), зазначено, що «відповідно до пунктів 1, 11 Положення про медико-соціальну експертизу, пунктів 3, 26, 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317, Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 вересня 2011 року № 561, встановлення МСЕК тієї чи іншої групи інвалідності внаслідок загального захворювання визначається за критеріями життєдіяльності людини, зокрема, здатністю особи до виконання трудової діяльності. Здатність до трудової діяльності - сукупність фізичних та духовних можливостей людини, яка визначається станом здоров`я, що дозволяє їй займатися різного виду трудовою діяльністю. Законодавство вирізняє професійну та загальну працездатність. Професійна працездатність передбачає здатність працівника до роботи за конкретним фахом і на певній посаді, тоді як загальна працездатність - це здатність до виконання будь-якої роботи у звичайних умовах праці. Особа, яка зазнала каліцтва та якій встановлено інвалідність, може бути визнана частково працездатною. З метою встановлення в особи здатності до праці МСЕК під час встановлення інвалідності має встановити ступінь професійної (а за її відсутності - загальної) працездатності у відсотках. Отже, на підставі цих відомостей суд визначає розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу) у відсотках, що підлягає відшкодуванню. Відповідно до пункту 11 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня\~2009 року №1317\~міські, міжрайонні, районні медико-соціальні експертні комісії: а) визначають ступінь обмеження життєдіяльності людини, у тому числі стан працездатності, групу, причину і час настання інвалідності, а також ступінь втрати професійної працездатності (у процентах) працівників, які одержали каліцтво чи інше ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням своїх трудових обов`язків; б) встановлюють потребу інвалідів у соціальній допомозі, що була б спрямована на полегшення наслідків погіршення здоров`я (протезування, засоби пересування, робочі пристосування, постійний догляд тощо). Таким чином, належним і допустимим доказом підтвердження ступеня втрати професійної працездатності (у процентах) для застосування\~статті 1195 ЦК України\~є відповідний висновок МСЕК з визначенням відсотка втрати працездатності. Системний аналіз норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що для виникнення у потерпілого права на відшкодування втраченого заробітку (доходу) обов`язковою умовою є факт втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, на відміну від права на відшкодування витрат на лікування та моральної шкоди, яке не пов`язується із встановленням такого факту». Такі докази позивачем надано не було, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування 33 137 грн. 14 коп. втраченого заробітку. Окрім того, судом встановлено, що відповідач [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення, внаслідок якого потерпілому [PERSON] заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 24\~237 грн. 37 коп., яку відповідачка [PERSON] добровільно зобов`язалась відкодувати до 31 серпня 2021 року, про що написала розписку. Вказана шкода підлягає стягненню із відповідачки [PERSON] на користь позивача. Щодо моральної шкоди, то суд вважає, що в цій частині позов підлягає до часткового задоволення та з відповідача [PERSON] слід стягнути в користь позивача 40 000 грн. моральної (немайнової) шкоди, яка полягає в моральних переживаннях, порушені нормального способу його життя. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що із відповідачів слід стягнути на користь держави судові витрати по справі, а саме судовий збір в розмірі по 908 гривень. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial