Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-15 00:00:00

Луцька міська рада звернулась в Луцький міськрайонний суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт», [PERSON] про припинення іпотеки та заборони. Позовні вимоги обгрунтовують тим, що 11.06.2007 року секція [ADDRESS] шляхом проведення аукціону була продана [PERSON] , про що приватним нотаріусом Зубенко Т.І. видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів. 11.07.2007 року [PERSON] уклала договір купівлі-продажу, за яким дане нерухоме майно відчужила [PERSON] . Рішенням Господарського суду Волинської області від 23.04.2008 року будівлю гуртожитку за адресою: [ADDRESS] визнано об`єктом комунальної власності. Згідно рішення Господарського суду Волинської області від 24.12.2008 року визнано неправомірними дії арбітражного керуючого [PERSON] щодо включення в ліквідаційну масу ЗАТ «ЛН» секцій 13,15,17,19,20,22,23 у будинку [ADDRESS] та подальшого їх продажу. 28.04.2010 року Луцькою міською радою прийнято рішення №58/154 «Про прийняття у міську комунальну власність гуртожитку за адресою: [ADDRESS] ». 29.06.2011 року Луцькою міською радою прийнято рішення №11/111 «Про передачу на баланс житлово-комунального підприємства № 7 гуртожитку на [ADDRESS] , який затверджено рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 02.12.2011 року. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.04.2013 року задоволено позовні вимоги прокурора в інтересах держави в особі Луцької міської ради та витребувано з чужого незаконного володіння [PERSON] секцію №19 на користь Луцької міської ради. Рішенням державного реєстратора Петрочук О.В. від 20.07.2021 року зареєстровано право комунальної власності Луцької міської ради на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 2411899407101, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Проте, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстрована іпотека № 43049416 від 11.07.2007 року за заборона на нерухоме майно № 43049608 від 11.07.2007 року, які стосуються об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 2411899407101, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , іпотекодавцем є [PERSON] , а іпотекодержателем ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт». Вважає, що оскільки вищевказане нерухоме майно перебуває у комунальній власності Луцької міської ради, а [PERSON] не мала права передавати дане нерухоме майно в іпотеку, з посиланням на норми ст.ст. 575, 583 ЦК України, просить припинити іпотеку № 43049416 від 11.07.2007 року та заборону на нерухоме майно № 43049608 від 11.07.2007 року, які зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 2411899407101. Ухвалою від 22 вересня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито загальне провадження у справі з проведенням підготовчого засідання. 04 січня 2022 року від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Заперечуючи позов, відповідач вказує на безпідставність та необгрунтованість позовних вимог. Зазначає, що станом на дату укладення договору іпотеки вона була законним власником спірного нерухомого майна, а тому мала право передавати його в іпотеку. 12 січня 2022 року від відповідача ТзОВ « Фінансова компанія «Укрфінстандарт» на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надіслала суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності. Представник відповідача ТзОВ « Фінансова компанія «Укрфінстандарт» в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частина 1 та 2 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 11 липня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу, Максімова В.Г. придбала у [PERSON] нерухоме майно, яке складається з секції [ADDRESS] . Також встановлено, що 11 липня 2007 року відповідач [PERSON] уклала з АКІБ «УкрСиббанк» договір про надання споживчого кредиту №11179682000, виконання умов якого було забезпечене укладанням іпотечного договору від 11 липня 2007 року. Предметом іпотеки виступило майно: секція [ADDRESS] . На підставі рішення Господарського суду Волинської області від 23 квітня 2008 року будівлю гуртожитку по [ADDRESS] визнано об`єктом комунальної власності м. Луцька. Рішенням Господарського суду Волинської області від 24 грудня 2008 року встановлено, що виконуючи повноваження керівника, ліквідатор ЗАТ «Лізинг нерухомість» Жиліч О.В. не передав у комунальну власність територіальної громади м. Луцька, а відчужив належні банкруту ЗАТ «Лізинг нерухомість» об`єкти житлового фонду, визначені в переліку секції у гуртожитку [ADDRESS] . Відповідно до встановлених обставин, секція [ADDRESS] 30 травня 2007 року продана з аукціону [PERSON] \~ \~ \~ \~28 квітня 2010 року Луцькою міською радою прийнято рішення №58/154 «Про прийняття у міську комунальну власність гуртожитку за адресою: [ADDRESS] ». 29 червня 2011 року Луцькою міською радою прийнято рішення №11/111 «Про передачу на баланс житлово-комунального підприємства № 7 гуртожитку на [ADDRESS] , який затверджено рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 02.12.2011 року. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.04.2013 року задоволено позовні вимоги прокурора в інтересах держави в особі Луцької міської ради та витребувано з чужого незаконного володіння [PERSON] секцію №19 на користь Луцької міської ради. Дане рішення суду залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 09 жовтня 2013 року та набрало законної сили. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Статтею 5 Закону України «Про іпотеку» визначено, що предметом іпотеки може бути об`єкт нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення. Відсутність хоча б однієї з указаних ознак є підставою для визнання договору іпотеки недійсним. Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). За частиною першою статті 575 ЦК України та частиною першою статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з\~ частинами\~першою \~п`ятою Закону\~України «Про\~іпотеку» іпотека\~виникає на\~підставі договору,\~закону або\~рішення суду.\~До іпотеки,\~яка виникає\~на підставі\~закону або\~рішення суду,\~застосовуються правила\~щодо іпотеки,\~яка виникає\~на підставі\~договору,\~якщо інше\~не встановлено\~законом.\~Взаємні права\~і обов`язки\~іпотекодавця та\~іпотекодержателя виникають\~з моменту\~державної реєстрації\~іпотеки відповідно\~до закону. Іпотечний\~договір,\~предметом іпотеки\~за яким\~є майнові\~права на\~об`єкт незавершеного\~будівництва,\~посвідчується нотаріусом\~на підставі\~документів,\~що підтверджують\~майнові права\~на цей\~об`єкт. Іпотекою\~може бути\~забезпечене виконання\~дійсного зобов`язання\~або задоволення\~вимоги,\~яка може\~виникнути в\~майбутньому на\~підставі договору,\~що набрав\~чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до\~ч.1\~статті 5\~Закону України\~«Про іпотеку»\~предметом іпотеки\~можуть бути\~один або\~декілька об`єктів\~нерухомого майна\~за таких\~умов: нерухоме\~майно належить\~іпотекодавцю на\~праві власності\~або на\~праві господарського\~відання,\~якщо іпотекодавцем\~є державне\~або комунальне\~підприємство,\~установа чи\~організація; нерухоме\~майно може\~бути відчужене\~іпотекодавцем і\~на нього\~відповідно до\~законодавства може\~бути звернене\~стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України). Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» визначено підстави припинення іпотеки. Зокрема, іпотека припиняється\~у разі: припинення\~основного зобов`язання\~або закінчення\~строку дії\~іпотечного договору; реалізації\~предмета іпотеки\~відповідно до\~цього Закону; набуття\~іпотекодержателем права\~власності на\~предмет іпотеки; визнання\~іпотечного договору\~недійсним; знищення\~(втрати)\~переданої в\~іпотеку будівлі\~(споруди),\~якщо іпотекодавець\~не відновив\~її.\~Якщо предметом\~іпотечного договору\~є земельна\~ділянка і\~розташована на\~ній будівля\~(споруда),\~в разі\~знищення (втрати)\~будівлі (споруди)\~іпотека земельної\~ділянки не\~припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Таким чином, Законом «Про іпотеку» та нормами Цивільного кодексу України чітко визначені правові підстави припинення іпотеки. Підставою припинення іпотеки позивач в позовній заяві вказує перебування предмета іпотеки у комунальній власності Луцької міської ради та відсутність правових підстав передачі в іпотеку спірного нерухомого майна [PERSON] . З врахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що Луцькою міською радою при зверненні з позовом до суду не наведено будь-якої з підстав, що визначені Законом України «Про іпотеку», яка б слугувала підставою для припинення іпотеки на нерухоме майно - секцію [ADDRESS] . Відтак,\~з врахуванням\~ того,\~що \~відсутні \~правові підстави\~для припинення\~іпотеки №\~43049416\~від 11.07.2007\~року за\~заборону на\~нерухоме майно\~№ 43049608\~від 11.07.2007\~року,\~які зареєстровані\~ у\~Державному реєстрі\~ речових\~прав на\~нерухоме майно\~за реєстраційним\~номером \~2411899407101,\~суд прийшов\~до висновку\~про відмову\~в задоволенні\~позовних вимог. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: dismissed