Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за борговою розпискою. В позові зазначає, що 16.01.2021 року він надав у борг [PERSON] грошові кошти в розмірі 21532 долари США, що підтверджується розпискою написаною власноруч останнім в присутності свідка [PERSON] . Строк повернення вказаної заборгованості в розписці зазначено до 30.05.2021 року. Відповідач [PERSON] 27.05.2021 року повернув частину боргу в розмірі 7800 доларів США. Отже, сума заборгованості яка не повернута за борговою розпискою становить 13732 долари США. Позивач в позові вказує, що оскільки відповідачі являються подружжям, тому якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Позивач просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку на його користь заборгованість в розмірі 13732 долари США, та судові витрати. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 08.09.2021 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його адвокат Романюк І.М. позовні вимоги підтримали та просили його задоволити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат Тарасенко А.Ю. позовні вимоги позивача не визнав та зазначив, що кошти відповідач отримав на придбання автомобілів. [PERSON] виконав свої зобов`язання та доставив автомобілі позивачу. Проте, позивач відмовився віддавати йому боргову розписку. Просив в позові позивачу відмовити. Також зазначив, що з дружиною вони не проживають довгий час. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - адвокат Ковтун А.В. позовні вимоги щодо [PERSON] не визнав та просив відмовити в задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено, що отримані відповідачем [PERSON] кошти в борг згідно розписки, були використанні ним в інтересах сім`ї. Відповідач [PERSON] 04.11.2021 року скерувала до суду відзив, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог щодо неї, оскільки кошти, які за розпискою нібито отримав [PERSON] , не можуть бути стягнуті з неї, так як вони не були використані в інтересах сім`ї, письмової чи усної згоди на укладення договору позики вона позивачу не надавала, отримані в борг кошти на сім`ю не використовувались. 29.11.2021 року представник позивача [PERSON] - адвокат Романюка І.М. надав до суду відповідь на відзив відповідача [PERSON] , в якому зазначено, що твердження останньої з приводу того, що їй не було відомо про запозичені [PERSON] у [PERSON] грошових коштів, оскільки гроші за розпискою передавались за її відома. Крім того, на виконання своїх зобов`язань по розписці позивач [PERSON] направив частину суми на рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк» 5168742237963354, та відповідно чеку САК 39444 від 05.08.2020 отримувачем грошових коштів в сумі 49800 є [PERSON] . Отже, про факт позики дружині [PERSON] [PERSON] було відомо ще в 2020 році, оскільки частину запозичених коштів вона отримала на власний рахунок. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. В судовому\~засіданні встановлено,\~що згідно\~розписки від\~16\~січня 2021\~року,\~наданої позивачем\~до суду, відповідач [PERSON] отримав від\~ [PERSON] у борг кошти в розмірі 21532 доларів США, строк повернення коштів в розписці визначено до 30.05.2021 року. Таким чином між сторонами виникли грошові зобов`язання, що підтверджується належними доказами, а саме оригіналом даної розписки. 27.05.2021 року відповідач [PERSON] повернув позивачу частину боргу в розмірі 7800 доларів США. Даний факт в судовому засіданні підтвердив позивач. Відповідно до ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1047\~ЦК України передбачена письмова форма укладення договору позики. У постанові Верховного суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63 цс письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмету позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Крім того, частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 629\~ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. Відповідно до ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Наявність у позивача оригіналу вказаної боргового документу є належним та допустимим доказом як факту отримання [PERSON] від [PERSON] позики та її волевиявлення у встановлені строки\~останнього до 30.05.2021 року повернути борг, так і невиконання відповідачем даного боргового зобов`язання у повному обсязі. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. З огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України, належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики. Вказане узгоджується з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18. В судовому засіданні встановлено, що відповідачем [PERSON] частково повернено кошти за договором позики, а саме в розмірі 7800 доларів США Таким чином, сума боргу, яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача складає 13732 доларів США. Вирішуючи вимогу щодо солідарного стягнення суми боргу з відповідачів як подружжя, то суд виходить з наступного. Верховний суд при розгляді цивільної справи № 639/7335/15-ц вказав, що тлумачення частини четвертої статті\~ 202, частини другої статті\~ 626, статті\~1046ЦК України\~дозволяє стверджувати, що договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення договору позики всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом України в постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13. Тлумачення частини четвертої\~статті 65 СК України\~свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. Той з подружжя, хто не був учасником договору, не може посилатися на відсутність своєї згоди, якщо договір було укладено в інтересах сім`ї. Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом України в постанові від 19 червня 2013 року у справі № 6-55цс13. Виходячи із системного аналізу зазначених норм права, в контексті встановлених судом обставин справи, для визначення солідарного характеру обов`язків\~ [PERSON] щодо повернення боргу за договором позики з`ясуванню підлягало питання, чи укладено такий договір його дружиною в інтересах сім`ї. В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази використання [PERSON] запозичених у [PERSON] коштів саме в інтересах сім`ї, що вказує на відсутність у [PERSON] солідарного обов`язку повернення таких грошових коштів. Частина 1 ст. 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обов`язок доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх не спростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. Позивачем не надано належних і допустимих доказів про укладення договору позики в інтересах сім`ї та використання отриманих [PERSON] у борг грошових коштів за цими договором для задоволення потреб сім`ї. Посилання позивача на отримання коштів саме [PERSON] на її картковий рахунок в сумі 49800 гривень, що свідчить про її обізнаність в отриманні коштів в інтересах сім`ї, суд вважає безпідставним, постільки дані кошти позивачем перераховувались 05.08.2020 року, тобто до отримання відповідачем [PERSON] коштів по борговій розписці 16.01.2021 року і не можуть бути доказом в даній цивільній справі. Виходячи з наведеного, суд враховуючи фактичні обставини справи, вимоги закону, надавши оцінку всім доказам у справі, прийшов до висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення суми позики з відповідача [PERSON] та відсутність підстав щодо солідарного стягнення боргу з [PERSON] , як не підтверджених належними і допустимими доказами. Не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні посилання представника відповідача [PERSON] на те, що він розрахувався з позивачем автомобілями, які ним були доставлені із-за кордону. Як вбачається із боргової розписки, відповідач отримав кошти у позивача в борг без зазначення того, що дані кошти отримані ним саме на придбання автомобілів. З урахуванням викладеного, після детального з`ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення. Згідно частини першої статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які в даному випадку враховуючи задоволення позовних вимог до відповідача [PERSON] , з останнього в повному обсязі підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 4000 грн.

Outcome: approved