Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] пред`явила до суду позов до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітнього сина - [PERSON] [INFO] за минулий час, а саме, за останні вісім років у розмірі 1/4 частки від отриманих доходів, та у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 гривень, щомісячно з дня пред`явлення до суду позову і до дитиною повноліття. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що з 08 жовтня 2009 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, від якого [INFO] народився [PERSON] . Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 березня 2016 року шлюб розірвано. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 листопада 2018 року відповідача позбавлено батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] . При цьому, вона як мати їх із відповідачем неповнолітнього сина, який проживає разом із нею і перебуває на її утриманні, неодноразово зверталась до [PERSON] , як у телефонному режимі, так і шляхом відправлення листів-звернень, направлених поштовим зв`язком у яких просила відповідача про посилену фінансову допомогу, яка необхідна для виховання їх спільної дитини. Відповідач фактично самоусунувся від виховання своєї дитини та не виконує свій батьківський обов`язок. За весь термін з моменту народження сина жодних коштів та матеріальної допомоги на його тримання не надавав, її неодноразові прохання про надання матеріальної допомоги були безрезультатними. Неповнолітній [PERSON] з 2015 року навчається у Тернопільській ЗОШ №16 ім. В. Левицького,станом на сьогоднішній вже є у п`ятому класі, відвідує різні гуртки, спортивну школу Джиу-Джитсу Татсу-До, також народні танці у танцювальному ансамблі «Сонечко» у ПК «Березіль», вивчає англійську мову на індивідуальних зайняттях із репетитором. Натомість, за увесь період навчання сина у Тернопільській ЗОШ №16 ім. В. Левицького відповідач не приймав та не приймає жодної участі у вихованні дитини, зокрема, не купує шкільну форму, одяг, підручники, посібники, канцелярське приладдя, не надає коштів на харчування, відвідування гуртків, не купує та не надає коштів на придбання ліків та медичних препаратів для лікування дитини, не відвідує батьківські збори, не сплачує шкільних внесків та інше, чим своєю поведінкою не забезпечує належні умови виховання необхідні для всебічного розвитку сина відповідно до законів України. З 2017 року [PERSON] знаходиться на обліку в лікаря-педіатра поліклініки ТМДКЛ. Згідно консультаційного висновку спеціаліста №356 вбачається, що у сина анкопатія сітківки гіперметропія шаблонного ступеня з них обох очей. Також згідно довідки ПП «Д.О.К.» Медичний центр «Тri-О-Dent» від 10 червня 2021 року їх син має відкритий прикус інфантильний тип ковтання. Пацієнт знаходиться на ортодонтичному лікуванні із встановлення апаратом на верхню щелепу з заслонкою для язика. Усі зазначені діагнози із тривалим медичним лікуванням патологічного стану здоров`я сина [PERSON] , потребували від неї значних фінансових витрат. При цьому, вона отримує незначні доходи, що не дозволяє їй у повній мірі забезпечувати сина усім необхідним. Вказує, що у 2019 році її доходи складали лише 20056,55 гривень за рік, тобто по 2150 гривень за місяць, що підтверджується довідкою про доходи, виданою ТзОВ «Клініка Професора Стефана Хміля». За період із листопада 2019 року по вересень 2020 року її дохід складав 35052,49 гривень, тобто 4800 гривень на місяць, що підтверджується довідкою про доходи ФОП [PERSON] , за останні 6 місяців 2021 року її дохід склав лише 6050 гривень на місяць. З метою належного утримання сина вона змушена була шукати та звертатись за матеріальною допомогою до батьків, родичів та друзів. Зазначає, що відповідач є дієздатною і працездатною особою, який має можливість і матеріальну змогу надавати допомогу дитині, однак чомусь добровільно цього не робить. Крім цього зазначає, що постановами Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області відповідач притягувався до відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, ст. 124 КУпАП та ст. 122-4 КУпАП, що на думку позивачки свідчить про наявність у відповідача достатніх доходів, які він спрямовує на сплату страхових внесків, обслуговування транспортних засобів, якими він керує, а також оплату штрафів, витрат на правничу допомогу, тощо. Відтак, позивачка вважає, що відповідач зобов`язаний виплатити аліменти на користь неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , за минулий час, а саме за останні вісім років у розмірі 1/4 частки від отриманих доходів, а також сплачувати на утримання сина щомісячно аліменти у розмірі 5000 гривень, до досягнення дитиною повноліття. За вказаних обставин просила позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 серпня 2021 року провадження у зазначеній справі було відкрите, та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Від представника відповідача [PERSON] - адвоката Костишина В.М. надійшли до суду письмові пояснення, у яких зазначає, що починаючи з моменту народження сина [PERSON] відповідач в міру можливостей постійно надає синові матеріальну допомог, проте жодних розписок з даного приводу він з колишньої дружини не брав. Усі заяви позивачки та викладені нею доводи стосовно того, що жодної матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає, не відповідають обставинам справи, а відповідно й вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час взагалі є надуманими. Крім матеріальної допомоги, відповідач організовував та оплачував поїздки позивача з дитиною у 2014-2015 роках до Французької республіки, у якій він на той час працював. Покликається на те, що згідно п. 2 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку із ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Проте, таких доказів позивачкою не надано у зв`язку із їх відсутністю. Вважає, що долучені позивачкою листи від 10 лютого 2018 року та від 18 серпня 2019 року такими доказами бути не можуть, оскільки вони відповідачу не направлялись і відповідач їх не отримував На думку відповідача вказані листи були написані позивачкою безпосередньо перед подачею нею позовної заяви до суду. Позивачкою у позовній заяві всупереч ч. 3 ст. 77 ЦПК України не обгрунтовано належність даних листів, а отже вони не є достовірними для того, щоб встановити, що позивачка протягом останніх восьми років вживала заходів щодо стягнення із відповідача аліментів, я відповідач в свою чергу ухилявся від їх сплати. Інші докази, які б свідчили про те що позивачка вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, а він ухилявся від надання утримання дитині в матеріалах справи відсутні. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів у сумі 5000 гривень, щомісячно, з дня подання позовної заяви до суду до повноліття дитини, зазначає, що на сьогоднішній день відповідач знаходиться у дуже важкому моральному та матеріальному становищі. У теперішній час він не працевлаштований, постійного заробітк немає. Його вкрай малих та нерегулярних заробітків вистачає лише на на придбання їжі та предмети першої необхідності. У зв`язку із епідемією коронавірусної хвороби на даний час йому важко виїхати на заробітки за межі України, де він працював останні роки. Вказує, що позивачка фактично без відома відповідача позбавила його батьківських прав та перешкоджає бачитись з сином, налаштувала сина проти нього. На даний час відповідач вирішує питання регулярних побачень з сином. У 2018 році відповідач повторно одружився. Від другого шлюбу у нього з дружиною є дві малолітні дочки, [INFO] та [INFO] . Дружина відповідача знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічною віку. Батько відповідача помер ще у 2007 році, у зв`язку з цим відповідач постійно намагається допомагати матеріально ще й своїй матері, яка являється пенсіонером, а тому, заявлений позивачкою розмір аліментів у твердій грошовій сумі, у розмірі 5000 гривень, щомісячно є необгрунтовано завищеним. Виходячи з матеріального становища відповідача, тих обставин, що у нього на утримані є ще двоє неповнолітніх дітей, дружина, яка не працює, мати, яка являється пенсіонером, враховуючи положення, вважає, що обгрунтованим, розумним, та справедливим буде розмір аліментів на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 1400 гривень, щомісячно. Зазначає, що даний розмір аліментів відповідач зобов`язується сплачувати вчасно, а при покращені його матеріального становища буде виділяти на утримання та виховання сина більші суми коштів. За вказаних обставин просив позов задовольнити частково та стягувати із відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 1400 гривень, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Ващук Я.С. позовні вимоги підтримали та просили задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав,що позовні вимоги визнає частково та просив стягувати із нього аліменти у розмірі 1400 гривень щомісячно. Судом установлено: Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 жовтня 2009 року, який розірвано заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 березня 2016 року, ухваленим у цивільній справі №607/19393/15-ц. В шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , про що складено актовий запис №474 Відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, яким 02 березня 2010 року видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . 13 жовтня 2016 року позивачка вступила у зареєстрований шлюб із [PERSON] , змінивши після реєстрації шлюбу прізвище із [PERSON] на [PERSON] . Вказаний факт установлено заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 листопада 2018 року, ухваленим у цивільній справі №607/15630/17 та не заперечувався сторонами при розгляді даної цивільної справи. Неповнолітній син сторін [PERSON] , [INFO] проживає разом із матір`ю позивачкою по справі. Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 листопада 2018 року, ухваленим у цивільній справі №607/15630/17 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, про позбавлення батьківських прав та ухвалено позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Судом установлено, що син сторін [PERSON] навчається у Тернопільській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №16 імені Володимира Левицького Тернопільської міської ради, що стверджується наявною у матеріалах цивільної справи характеристикою на учня, виданою Тернопільською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №16 імені Володимира Левицького Тернопільської міської ради за підписами класного керівника та директора школи та не заперечувалося сторонами. Також, малолітній син сторін [PERSON] , [INFO] відвідує заняття по [PERSON] -До, що підтверджується наявними у матеріалах цивільної справи копіями диплома та сертифікатами. (а.с.26-29) Згідно Консультаційного висновку спеціаліста №356, виданого 17 жовтня 2017 року ТОВ Медичний центр «Віасан» у [PERSON] встановлено діагноз: анкопатія сітківки гіперметропія шаблонного ступеня з них обох очей. Відповідно до довідки ПП «Д.О.К.» Медичний центр «Тri-О-Dent» від 10 червня 2021 року, у [PERSON] , 2010 року народження встановлено діагноз: відкритий прикус інфантильний тип ковтання. Пацієнт знаходиться на ортодонтичному лікуванні із встановленим апаратом на верхню щелепу з заслонкою для язика. Згідно довідки про доходи №1/д/2020 від 30 вересня 2020 року, виданою ФОП [PERSON] , [PERSON] працювала на посаді адміністратора у ФОП [PERSON] з 16 листопада 2019 року по 30 вересня 2020 року, загальна сума доходу за вказаний період становить 35052,49 копійок. Відповідно до Довідки №3, виданої 01 червня 2021 року ТОВ «Клініка професора Стефана Хміля», [PERSON] працювала у ТОВ «Клініка професора Стефана Хміля» з 06 лютого 2019 року по 12 жовтня 2019 року на посаді адміністратора, дохід за вказаний період становить 24915 гривень. На підтвердження своїх доводів щодо неможливості сплачувати аліменти у заявленому позивачкою розмірі у сумі 5000 гривень, щомісячно, відповідач надав суду копію свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , виданим 17 лютого 2018 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, з якого убачається, що 17 лютого 2018 року відповідач [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] (після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище - [PERSON] ). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 18 липня 2017 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, [INFO] у відповідача [PERSON] та [PERSON] народилася дочка [PERSON] . Також, [INFO] від шлюбу у відповідача [PERSON] та [PERSON] народилася дочка [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 03 квітня 2019 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №711. На підтвердження своїх доводів про перебування на утриманні у відповідача матері пенсійного віку [PERSON] відповідач надав копію Довідки про смерть батька [PERSON] , який помер [INFO] та пенсійне посвідчення № [NUMBER] . Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] вказала, що з 2013 року вони із відповідачем проживають окремо. Жодних коштів на утримання сина [PERSON] відповідач з того часу не надає. За час проживання у шлюбі, відповідач часто вчиняв сварки та скандали, приходив додому у нетверезому стані та застосовував до неї фізичне насильство, що призвело до розірвання між ними шлюбу. На її неодноразові прохання та письмові звернення щодо надання матеріальної допомоги на утримання [PERSON] , допомоги не надавав, участі у вихованні та матеріальному забезпеченні сина не приймав, за що за рішенням позбавлений батьківських прав. Раніше вона не зверталася до суду із позовом про стягнення аліментів оскільки боялась відповідача. На даний час вона перебуває у зареєстрованому шлюбі. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями статті 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною другою статті 150 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частин першої, другої статті 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так, згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 Сімейного кодексу України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Згідно із частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено, що у 2022 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд критично сприймає доводи представника відповідача про перебування у нього на утриманні непрацездатної матері пенсійного віку, оскільки жодних доказів на здійснення витрат на утримання матері відповідачем суду не надано. При цьому, копія Довідки про смерть батька [PERSON] , та пенсійне посвідчення № [NUMBER] видане на ім`я матері відповідача [PERSON] , за відсутності інших доказів, не є належними та допустимими доказами на підтвердження здійснення витрат на утримання матері пенсійного віку. Також, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження відсутності у нього доходів чи перебування на обліку як безробітного. Разом із цим, суд приймає до уваги те, що позивачкою не надано доказів на підтвердження викладених у позові обставин про здійснення витрат на лікування сина [PERSON] , а також витрат на оплату репетиторів та занять сина у гуртках, про що зазначено нею у позові. Також, при вирішенні спору суд не приймає до уваги долучені позивачкою копії постанов Тернопільського міськрайонного суду, згідно яких відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП та за ст. 124, 122-4 КУпАП, оскільки вказані постанови не стосуються розгляду даної цивільної справи та жодним чином не підтверджують наявність або ж відсутність у відповідача фінансової можливості щодо надання матеріального утримання малолітньому сину [PERSON] , [INFO] . Окрім цього, суд не надає оцінку наявним у матеріалах цивільної справи письмовим поясненням [PERSON] від 31 серпня 2017 року, [PERSON] від 08 вересня 2017 року, [PERSON] від 11 вересня 2017 року, [PERSON] ; характеристиці на родину Драпінських, виданої ОСБ «Лучаківського 5а» від 11 жовтня 2017 року; інформації Тернопільської міської дитячої комунальної лікарні №766 від 21 серпня 2017 року, оскільки вказані письмові докази досліджувалися судом під час розгляду цивільної справи №607/15630/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, про позбавлення батьківських прав, за результатами розгляду якої судом 27 листопада 2018 року ухвалено заочне рішення. При вирішенні спору про стягнення аліментів, суд зазначає, що державою гарантовано мінімальний розмір аліментів, проте у кожному конкретному випадку розмір аліментів визначається судом з урахуванням потреб дитини та можливостей її батьків, які в межах своїх здібностей та фінансових можливостей несуть відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, враховуючи необхідність забезпечення прав неповнолітнього сина сторін на рівень життя, достатній для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також, беручи до уваги те, що відповідач є особою працездатного віку, не довів, що за станом здоров`я позбавлений можливості надавати матеріальне утримання своєму неповнолітньому сину [PERSON] , суд приходить до переконання, що із відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] слід стягувати аліменти на неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 2700 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 серпня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд наголошує на тому, що обов`язок щодо утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Щодо вимоги позивачки про стягнення із відповідача аліментів за минулий період, зокрема за останні вісім років у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу відповідача, суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Тобто, стягнення аліментів за час, що передує пред`явленню позову, є можливим лише за умови, що особа, яка звертається із вимогою про стягнення аліментів, вживала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов`язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати. Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини, та надав докази на підтвердження зазначених обставин. При цьому, суд критично сприймає надані позивачкою копії листів звернень, зокрема від 10 лютого 2018 року, у якому вона просить відповідача сплачувати аліменти на неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1500-2000 гривень та від 18 серпня 2019 року, у якому просить сплачувати аліменти у сумі 2000-2500 гривень(а.с.33-34), оскільки жодних доказів на підтвердження направлення відповідачу вказаних листів, отримання їх відповідачем та відмови відповідача від сплати аліментів, позивачкою до суду не надано. Відтак, позивачкою не доведено, а судом не встановлено факту ухилення відповідача [PERSON] від сплати аліментів на неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . За вказаних обставин, суд доходить висновку про відсутність визначених законом підстав для стягнення із відповідача аліментів за минулий період, а саме, за останні вісім років у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу відповідача, а тому, позовні вимоги у цій частині не підлягають до задоволення. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі наведеного та

Outcome: partial