Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-22 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. [PERSON] (позивачка) подала до суду позовну заяву до [PERSON] (відповідачка), в якій просить: встановити факт її спільного проживання разом з чоловіком [PERSON] на час його смерті, яка наступила [INFO] , у [ADDRESS] ; перевести на неї права забудовника на житловий будинок з погосподарськими будівлями по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом, які належали моєму чоловікові [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору покликається на те, що 20.11.1982 вона зареєструвала шлюб з [PERSON] . За час спільного проживання з чоловіком вони вирішили побудувати власний житловий будинок у [ADDRESS] ділянка під забудову була виділена на ім`я чоловіка. [INFO] чоловік помер, залишивши будинок незавершеним будівництвом. У даний час вона вирішила звернутися до нотаріуса з приводу отримання свідоцтва про право власності на спадщину, яка залишилася після смерті чоловіка, однак нотаріус їй у цьому відмовила у зв`язку пропуском шестимісячного строку на подання заяви про прийняття спадщини та відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Вона фактично прийняла спадщину, оскільки проживала разом з чоловіком у с.Лівчиці Стрийського району Львівської області однією сім`єю, хоча до цього часу залишалася зареєстрованою у м.Львові. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, однак представник позивачки подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримує повністю. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає. Заяви, клопотання, подані учасниками справи. Представником позивачки подано заяву про розгляд справи за відсутності та підтримання позову (а.с.33). Відповідачкою подано заяву про розгляд справи за її відсутності та визнання позову (а.с.32). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 17.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.24-25). Ухвалою підготовчого засідання від 15.02.2022 відкладено підготовче засідання (а.с.29). Ухвалою підготовчого засідання від 04.04.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.35-36). Ухвалою судового засідання від 23.05.2022 постановлено проводити розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (а.с.37). Суд, з`ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 20.11.1982, після укладення шлюбу дружині змінено прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 13.08.2021 (а.с.8). Рішенням ВК Жидачівської районної ради народних депутатів від 19.09.1991 №326, [PERSON] дозволено будівництво індивідуального житлового будинку, видано Будівельний паспорт на забудову земельної ділянки у с. Лівчиці та свідоцтво на забудову земельної ділянки (а.с.11, 13, 14). Відповідно до акту виносу в натуру меж земельної ділянки і розбивки будівель від 13.10.1991, на підставі рішенням ВК Жидачівської районної ради народних депутатів від 19.09.1991 №326 встановлено в натурі межі земельної ділянки, виділеної [PERSON] для будівництво індивідуального житлового будинку (а.с.12). Зведений акт вартості будинків, господарських будівель та споруд та копія матеріалів технічної інвентаризації підтверджує, що по [ADDRESS] [PERSON] збудовано житловий будинок незавершений будівництвом 70% готовності (а.с.15, 16-17). Згідно з свідоцтвом про смерть від 13.06.2021 [PERSON] помер [INFO] у с. Лівчиці Жидачівського району Львівської області (а.с.9). Довідкою ВК Гніздичівської селищної ради Стрийського району Львівської області від 16.08.2021 №301 встановлено, що на час смерті [PERSON] , яка наступила [INFO] , разом з ним у [ADDRESS] проживала без реєстрації його дружина [PERSON] . Заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався (а.с.10). Зміст правовідносин. Правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з відсутністю документального підтвердження факту постійного проживання позивачки разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, у зв`язку з чим вона позбавлена можливості у позасудовому порядку юридично оформити спадщину після його смерті. Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивачки права на спадкування за законом належних на час відкриття спадщини прав спадкодавця (зокрема права забудовника) і неможливістю реалізації цього права (належного юридичного оформлення у позасудовому порядку) через його невизнання нотаріусом, який відмовив у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування До правовідносин, які стосуються встановлення фактів, що мають юридичне значення, і які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Так, нормою частини 2 статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Крім цього, суд застосував норми статей 293 та 294 ЦПК України, які визначають зміст окремого провадження та встановлюють порядок розгляду справ даної категорії. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють правовідносини щодо встановлення фактів, які мають юридичне значення, визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Також, суд зважає на роз`яснення, викладені у пунктах 1, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами щодо спадкування, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно з приписами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до положень статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. За змістом статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з частиною 1 та 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до положень частини 2, 3 статті 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Положеннями статті 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Крім цього, суд зважає на роз`яснення, викладені у пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування». Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] постійно проживала без реєстрації разом із своїм чоловіком [PERSON] у с. Лівчиці Жидачівського району Львівської області до дня його смерті, яка наступила [INFO] . Ця обставина повністю підтверджується безпосередньо дослідженими судом письмовими доказами, які узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у своїй належності та допустимості та у сукупності є достатніми для встановлення факту їх спільного проживання на час відкриття спадщини. Суд зауважує, що перелік юридичних фактів, які підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частині 1 статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд зазначає, що встановлення зазначеного вище факту породжує для позивачки юридичні наслідки, оскільки усуне перешкоди у реалізації нею права на спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] . Також, судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що [PERSON] відповідно до рішення ВК Жидачівської районної ради народних депутатів від 19.09.1991 №326 отримав дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку, Будівельний паспорт на забудову земельної ділянки у с.Лівчиці, а також свідоцтво на забудову цієї земельної ділянки. Крім цього, йому були встановлені в натурі межі земельної ділянки для будівництва зазначеного індивідуального житлового будинку у с.Лівчиці. За життя [PERSON] збудував житловий будинок готовністю 70%, однак завершити його будівництво та зареєструвати у встановленому законом право власності на нього не встиг у зв`язку із його смертю. Суд зазначає, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію. Водночас, суд звертає увагу на те, що будівництво спірного житлового будинку [PERSON] здійснювалося у встановленому законом порядку і не є самочинним, спадкодавець є забудовником цього будинку, який за його життя не введений до експлуатації, тому його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини. За життя [PERSON] особистого розпорядження не зробив. Після його смерті [INFO] відкрилася спадщина, до якої входили належні йому права та обов`язки, які не припинилися внаслідок його смерті, зокрема і права забудовника. Спадкування відбулося за законом за правилами, встановленими ЦК України. З огляду на встановлений судом факт постійного проживання позивачки [PERSON] разом з чоловіком [PERSON] на час відкриття спадщини, а також на відсутність фактичних даних, які б свідчили про заявлення [PERSON] щодо відмови від спадщини, суд зазначає, що [PERSON] вважається такою, що прийняла зазначену спадщину як спадкоємець першої черги за законом. Інша спадкоємиця першої черги [PERSON] (дочка спадкодавця) спадщину не прийняла, що підтверджується матеріалами справи та вбачається з висловленої нею у заяві позиції. Таким чином, [PERSON] має обґрунтоване право на спадкування за законом належного спадкодавцю [PERSON] права забудовника житлового будинку, однак позбавлена можливості юридично оформити це право у визначений законом позасудовий спосіб у нотаріуса через відмову останнього у вчиненні нотаріальних дій. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право [PERSON] не визнається, відтак позивачка має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим і звернулася до суду, тому суд, з огляду на обґрунтованість та підставність позову, вважає, що позов слід задовольнити повністю. На підставі статей 392, 1216, 1218, 1223, 1225, 1258, 1261, 1268 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved