Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~вищевказаною позовною\~заявою,\~мотивуючи свої\~вимоги з\~урахуванням уточнення\~позовних вимог\~тим,\~що 09\~квітня 2019\~року о\~08\~годині 15\~хвилин,\~керуючи автомобілем\~Мітсубіші Лансер,\~державний реєстраційний\~номер [NUMBER] ,\~по вул.\~Повітрофлоцька в\~м.\~Дніпрі,\~при виїзді\~на перехрестя\~з вул.\~Х.\~Грімау,\~відповідач [PERSON] \~не надала\~переваги у\~русі його\~автомобілю Субару\~Легасі,\~державний реєстраційний\~номер [NUMBER] ,\~яким він\~керував та\~в результаті\~чого здійснила\~зіткнення.\~Своїми діями\~водій [PERSON] \~порушила п.\~16.12\~ПДР України.\~Постановою Ленінського\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська від\~08\~травня 2019\~року відповідача\~визнано винною\~у вчиненні\~адміністративного правопорушення,\~передбаченого ст.\~124\~КУпАП,\~та було\~звільнено від\~адміністративної відповідальності,\~обмежившись усним\~зауваженням,\~зазначена постанова\~суду набрала\~законної сили.\~Він зазначає,\~що вартість\~відновного ремонту\~його автомобіля\~складає 92\~459,24\~грн.\~і підтверджується\~висновком експерта\~№0707/19/19\~від 04\~липня 2019\~року автотоварознавчої\~експертизи з\~визначення вартості\~матеріального збитку,\~завданого володільцю\~КТС.\~Відповідно до\~листа-відповіді\~ТДВ «СК\~Ю.Ес.Ай»\~було прийнято\~рішення про\~виплату страхового\~відшкодування в\~розмірі 62\~802,52\~грн.\~(матеріальний\~збиток з\~урахуванням коефіцієнту\~зносу з\~ПДВ),\~а з\~врахуванням франшизи\~у розмірі\~1\~000,00\~грн.\~йому фактично\~було сплачено\~суму в розмірі\~61\~802,52\~грн.\~Таким чином,\~різниця між\~вартістю відновлювального\~ремонту його\~автомобіля відповідно\~до висновку експерта\~№0707/19/19\~від 04\~липня 2019\~року,\~що складає\~92\~459,24\~грн.\~та сумою в розмірі\~61\~802,52\~грн.,\~що фактично\~сплачена страховою\~компанією,\~з урахуванням\~франшизи в\~розмірі 1\~000,00\~грн.,\~складає 30\~656,72\~грн.\~Крім того,\~протягом тривалого\~часу у\~зв`язку з\~пошкодженням автомобіля\~йому довелося\~самостійно шукати\~грошові кошти\~для ремонту\~автомобіля,\~що спричинило\~виникнення пригніченого\~стану та\~розладу сну.\~Цей автомобіль\~є невід`ємним\~засобом його\~роботи,\~на протязі\~більш,\~ніж трьох\~місяців він\~був позбавлений\~свободи пересування,\~що суттєво\~вплинуло на\~показники ефективності\~його праці\~та робота\~не приносила\~очікуваного та\~стабільного доходу\~внаслідок пошкодження\~автомобіля,\~що призвело\~до майже\~повної зупинки\~робочих процесів,\~крім того,\~ним було\~направлено кошти\~сімейного бюджету\~на авансування\~витрат з\~ремонту в\~очікуванні виплати.\~Виходячи з\~вищевикладеного він\~оцінює розмір\~його душевних\~страждань та\~страждань його\~родини заподіяної\~йому моральної\~шкоди в\~розмірі 10\~000,00\~грн.\~У зв`язку\~з чим\~позивач змушений\~звернутись до\~суду з\~цією позовною\~заявою,\~з врахуванням\~уточнень,\~в якій\~просить стягнути\~на свою\~користь грошові\~кошти в\~сумі 30\~656,72\~грн.\~матеріальних збитків, солідарно з відповідачів; витрати на проведення автотоварознавчої експертизи в розмірі 3000,00 грн. солідарно з відповідачів; моральну шкоду в розмірі 10\~000,00 грн. з [PERSON] ; а також стягнути солідарно з відповідачів витрати пов`язані з розглядом справи у вигляді судового збору в розмірі 840,80 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 5400,00 грн. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2020 року прийнято до провадження та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 18 листопада 2020 року відповідач подала до суду відзив на позовну заяву та просила відмовити у задоволенні позову з підстав, що прийняття рішення страховою компанією про сплату страхового відшкодування вона направляла власнику за проханням надати рахунок для перерахування коштів, сума франшизи в розмірі 1000,00 грн. була направлена поштовим переказом на ім`я власника пошкодженого автомобіля [PERSON] , а також розмір страхової суми за шкоду заподіяну майну, згідно її страхового полісу становить 100\~000,00 грн., та посилається на те, що позивач у своєму позові зазначає суму оцінки 92\~459,24 грн., але згідно документів по оплаті відновлювального ремонту, сума зазначена 88\~792,52 грн. і все одно ці суми не перевищують розміру страхової суми за шкоду заподіяну майну, згідно страхового полісу. Зазначає, що у разі, якщо розмір не перевищує ліміту відповідальності страховика згідно полісу, то стягнення з неї різниці між сумою сплаченою страховою компанією потерпілому і сумою зазначеною у позові, на підставі ст. 1194 ЦК України є неправильним, оскільки недостатність страхової виплати (страхового відшкодування), розуміється у цій нормі, не як сума, яка сплачена страхувальником менше ніж оцінений розмір заподіяної шкоди, а як перевищення розміру заподіяної шкоди розміру страхової суми за шкоду заподіяну майну, яка зазначена страховим полісом, і за таких обставин позов слід пред`являти до страхової компанії, а вона в цьому випадку не є належним відповідачем. Також зазначає що відшкодування моральної шкоди вважає безпідставним через те, що незаконних дій з її боку не чинилось, зухвалої поведінки в сторону позивача не було та вона всіляко сприяла якнайшвидшому розв`язанню ситуації і не ігнорувала потерпілого. 30 листопада 2020 року позивачем було подано до суду відповідь на відзив в якій зазначає, що не згодний з доводами та міркування відповідача [PERSON] з підстав, що статтею 1194 ЦК України прямо вказано, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою та посилався на постанови Великої палати Верховного Суду №75296543 від 04.07.2018 р. по справі №755/18006/15-ц, №75296551 від 20.06.2018 р. по справі 308/3162/15-ц, №77197537 від 03.10.2018 р. по справі №760/15471/15-ц, №88016760 від 20.02.2020 р. по справі ;753/15214/16-ц, постанови ВСУ від 26.10.2016 р. №756/12292/14-ц та від 20 січня 2016 року по справі №1311/761/12. Зазначає, що з огляду на положення ст. ст. 1187 та 1192 ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди у повному обсязі особою, яка її завдала. Зазначає, що неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2021 року було задоволено клопотання позивача та залучено в якості співвідповідача Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ». Представник позивача надав суду клопотання, у якому просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, розглядати справу за його відсутності та відсутності позивача. Відповідач [PERSON] та її представник у судове з асідання не з`явилися з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. ст. 128, 130 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про що свідчить конверт, що повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», про день та час розгляду справи неодноразово повідомлялися шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, жодних заяв або клопотань суду не представили. У відзиві поданому 18 листопада 2020 року відповідач виклала свою правову позицію та просила суд відмовити у задоволенні позову. Відповідач -\~ТДВ «СК\~«Ю.ЕС.АЙ» у судове\~засідання не\~з`явився\~з невідомих\~суду причин,\~хоча відповідно\~до ст.\~ст.\~128,\~130\~ЦПК України\~про день\~та час\~розгляду справи\~повідомлявся належним\~чином,\~про що\~свідчить поштове\~повідомлення про\~вручення (а.с.\~140) та конверт, що повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», жодних заяв або клопотань суду не представив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимоги частково обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] на законних підставах керував автомобілем Субару Легасі, державний реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується, зокрема довіреністю від 19 травня 2018 року, строком дії до 19 травня 2021 року, посвідченою приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Василевською І.О. та зареєстрованою в реєстрі за № 818 (а. с. 12). Також судом встановлено, що 09 квітня 2019 року о 08 годині 15 хвилин, [PERSON] , керуючи автомобілем Мітсубіші Лансер, державний реєстраційний номер [NUMBER] , по вул. Повітрофлоцька в м. Дніпрі, при виїзді на перехрестя з вул. Х. Грімау, не надала переваги у русі автомобілю Субару Легасі, державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався з правого боку та вчинила з ним зіткнення. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушила п. 16.12. ПДР України. Вина відповідача у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 травня 2019 року (а. с. 11). Згідно із ч. 6 ст.\~82\~ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду в справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Постанова Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 травня 2019 року набрала законної сили 21 травня 2019 року, а тому є достатньо підстав для звільнення позивача від доказування в частині питань чи мали місце дії відповідача, а саме дії, що містять в собі склад порушення, наявність причинно-слідчого зв`язку між винними діями, пов`язаними з порушенням вимог Правил дорожнього\~руху України, відповідача і завданням шкоди. Вказаними протиправними діями відповідача потерпілій особі було завдано матеріальної шкоди. Згідно висновку автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ № 0707/19/19 від 04 липня 2019 року величина матеріального збитку, спричиненого власнику колісного транспортного засобу - автомобіля «Subaru Legacy», державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] , пошкодженого в наслідок ДТП, становить у розмірі 62\~802,00 грн. (а. с. 16-21). Позивач просить стягнути з відповідачів матеріальні збитки у розмірі 30\~656,72 грн. Між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях. Предметом доказування є вчинення відповідачами певних дій, які призвели до заподіяння позивачу матеріальної шкоди. Підставою для задоволення позовних вимог позивачем зазначено, що для повного відшкодування завданої шкоди відповідачі зобов`язані сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37 зазначеного Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе, у межах суми страхового відшкодування, виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди в межах суми страхового відшкодування. Вказані вище висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року № 14-176цс18. Згідно із ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] , як власника наземного транспортного засобу марки «Mitsubishi Lancer», державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] , застраховано в ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.», відповідно до полісу № АО/0681843 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а. с. 76). Матеріалами справи підтверджено, що згідно повідомлення щодо виплати страхового відшкодування ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» страховою компанією було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 61\~802,52 грн., з врахуванням франшизи, відповідно до п. 5 полісу № АО/0681843 в розмірі 1\~000,00 грн. (а.с. 34). Оскільки потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Згідно із ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. При розрахунку різниці суми відшкодування позивач виходить із вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу - автомобіля «Subaru Legacy», державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] , пошкодженого в наслідок ДТП, визначеної у висновку № 0707/19/19 від 04 червня 2019 року автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку заподіяного власнику зазначеного без коефіцієнту фізичного зносу заміняємих складових частин. Але при цьому не враховує, що згідно вказаного висновку експертом чітко визначено у розмірі 62 802,00 грн., тобто з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, оскільки КТЗ має сліди відновлювального ремонту, про що експертом також було зазначено у самому висновку та додатку №1 до висновку - протоколі огляду колісного транспортного засобу (КТЗ) від 06 травня та 21 червня 2019 року. Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (п.1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженій наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованій у Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395). Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. У постанові від 01 липня 2020 року у справі № 420/998/18, провадження № 61-11714св19 Верховний Суд зазначив, що системний аналіз пункту 32.7 частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода в вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19) та від 15 жовтня 2020 року справі № 756/755/7666/19/19 (провадження № 61-10010ск20). Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Відомості про\~фактичне здійснення\~ремонту автомобіля\~позивача,\~в матеріалах\~справи присутні.\~Позивачем на\~підтвердження здійснення\~відновлювального ремонту\~транспортного засобу\~було надано\~договір про\~надання послуг\~з технічного\~обслуговування та\~ремонту транспортних\~засобів №1508/19\~від 01\~серпня 2019\~року,\~замовлення-наряд\~на роботи\~№6428\~з датою\~приймання замовлення:\~18\~квітня 2019\~року та\~датою закінчення:\~09\~серпня 2019\~року на\~загальну вартість\~ремонту в\~сумі 88\~792,52\~грн.\~та акт\~надання послуг\~№231\~від 09\~серпня 2019\~року на загальну суму 88 792,52 грн., в якому зазначено, що ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» було сплачено 61\~802,52 грн., а [PERSON] було сплачено 26\~990,00 грн. (а.с. 45-49). На підтвердження фактичної оплати позивачем зазначеної суми також було надано квитанцію до прибуткового касового ордеру та чеки на суму 10\~000,00 грн. та 16\~990,00 грн. від 15 серпня 2019 року (а.с. 50). Оскільки вартість майнового збитку завданого [PERSON] шляхом пошкодження автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то саме з [PERSON] , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням, тому предметом доказування є обставини, що підтверджують фактичну оплату вартості відновлювального ремонту у розмірі 88 792,52 грн., а не вказану позивачем у позовній заяві суму в розмірі 92\~459,24 грн. Суд також звертає увагу, що позивачу страховиком правомірно здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 61 802,52 грн., з врахуванням франшизи, відповідно до п. 5 полісу № АО/0681843 в розмірі 1 000,00 грн., що відповідає положенням статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Законодавство України не передбачає солідарного обов`язку страховика та страхувальника щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП майну потерпілого. Таким чином, спірні правовідносини не передбачають наявність солідарної відповідальності перед позивачем у цьому випадку, і саме такий правовий висновок викладений у постанові Великої палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі №308/3162/15-ц. Отже, аналізуючи в сукупності наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, а з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню грошова сума в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, яка відповідає фактичному розміру\~шкоди (вартості\~відновлювального ремонту\~пошкодженого автомобіля),\~у розмірі\~26\~990,00\~грн. із розрахунку 88 792,52 грн. - 61 802,52 грн., а не сума у розмірі 30 656,72 грн., яку зазначив позивач у своїй позовній заяві. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені витрати. Враховуючи наведене вище та беручи до уваги, що відповідачем - ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» правомірно та згідно вимог чинного законодавства було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 61 802,52 грн., а тому стягнення матеріальної шкоди за вказаних обставин справи повинно здійснюватись з [PERSON] , у зв`язку з чим суд вважає, що стягнення суми понесених позивачем витрат на проведення автотоварознавчої експертизи у розмірі 3000,00 грн. необхідно покласти також на відповідача - [PERSON] . Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.\~23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ч. 5 ст.\~23\~ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 1 ст.\~1167\~ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~судам роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01,§ 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Суд, враховуючи, що внаслідок протиправних дій відповідача, які призвели до незначних вимушених змін у життєвих стосунках, зусилля, які необхідні для відновлення попереднього стану, глибину фізичних і душевних страждань вважає, що відшкодування моральної шкоди необхідно визначити у розмірі 2\~000,00 грн. Вказана сума відповідає вимогам розумності і справедливості, а тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг ); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Враховуючи викладене, суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 вказано, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. На підтвердження\~факту надання\~адвокатом позивачу\~професійної правничої\~допомоги позивач\~надав договір\~про надання\~правової допомоги\~№07/05\~від 07\~травня 2019\~року,\~укладений між\~ [PERSON] \~та адвокатом\~Стьопіною Ю.В.,\~додаток №1\~до договору\~№07/05\~про надання\~правової допомоги\~від 07\~травня 2019\~року,\~акт про\~надання професійної\~правничої допомоги\~від 04\~вересня 2020\~року,\~ордер Серії\~ДП №1860/004\~від 07\~травня 2019\~року та\~дублікат квитанції\~№P24A573483503C31060\~від 04\~вересня 2020\~року на\~суму 4020,10\~грн.\~(а.\~с.\~39-44),\~а також\~акт про\~надання професійної\~правничої допомоги\~від 14\~березня 2021\~року (а.с.\~126) та дублікат квитанції №P24A1042943661C8721 від 16 березня 2021 року на суму 1407,04 грн. (а.с. 128). Проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на правову допомогу, суд звертає увагу, що витрати на правову допомогу підлягають частковому задоволенню у зв`язку з наступним. Акт про\~надання професійної\~правничої допомоги\~від 14\~березня 2021\~року містить\~детальний розрахунок\~витрат на\~професійну правничу\~допомогу на\~загальну суму\~5400,00\~грн.,\~згідно якого\~сторони узгодили,\~що загальна\~вартість опрацювання\~документів по\~справі,\~вибудовування правової\~позиції,\~складання процесуальних\~документів становить\~2600,00\~грн.\~та складається\~з 6,5\~год.\~вартістю 1\~год.\~-\~400,00\~грн.,\~та загальна\~вартість участі\~у судових\~засіданнях становить\~2800,00\~грн.\~і складається\~з вартості\~4-х\~судових засідань,\~вартістю 1\~засідання -\~700,00\~грн. З матеріалів справи вбачається фактична участь адвоката Стьопіної Ю.О. лише в 3-х судових засіданнях 03 листопада 2020 року, 25 лютого 2021 року та 05 квітня 2021 року (а.с. 61-62, 110, 120). Отже, суд вважає обґрунтованим зменшити суму судових витрат з врахуванням того, що адвокатом завищено кількість судових засідань, в яких вона фактично приймала участь та стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 4700,00 грн. З огляду на викладене та враховуючи часткове задоволення позовних вимог та стягнення їх лише з відповідача [PERSON] , саме з неї на користь позивача підлягають стягненню витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 616,11 грн. ((26990,00 грн. матеріальна шкода + 3000,00 витрати на автотоварознавчу експертизу + 2000,00 моральна шкода = 31\~990,00 грн) * 840,80 грн. / 43 656,72 грн.), що пропорційно відповідатиме розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial