Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме кв. [ADDRESS] , посилаючись на те, що вказана квартира належить йому на праві власності на підставі договору дарування. При цьому відповідач є колишньою дружиною позивача та з 2007 року виїхала з дитиною за кордон, тому стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, при цьому відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає та квартирою не цікавиться. У зв`язку з вказаним, позивач вимушений звертатись до суду з зазначеним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 11.02.2022 відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 12.05.2021 ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги позову, посилаючись на викладене в ньому, не заперечував щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, про розгляд справи повідомлялась належним чином, за зареєстрованим місцем проживання, відзиву на позов до суду не направла. Оскільки відповідач в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, а також те, що позивач не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що у відповідності до договору дарування від 30.05.1991 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 13.05.2015, позивач є власником кв. [ADDRESS] . В спірній квартирі зареєстровані сторони по справі, а також їх син [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Деснянського районного суду м.Києві від 10.12.2021 шлюб, зареєстрований 25.11.1995 у Палаці одруження міського округу Самара Управління РАЦС Самарської області, між [PERSON] та [PERSON] - розірвано Згідно з Актом від 09.02.2022, підписаним мешканцями [PERSON] , [PERSON] , відповідач [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] . Позивачем також подано до суду докази направлення грошових коштів відповідачу шляхом міжнародного переказу, у відповідності до яких [PERSON] здійснював перекази [PERSON] із зазначенням місця призначення Російська Федерація.(а.с.34-37) В процесі розгляду справи судом допитано [PERSON] в якості свідка, при цьому останній підтвердив той факт, що [PERSON] дійсно протягом тривалого часу, а саме протягом багатьох років не проживає з позивачем в спірній квартирі. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року з наступними змінами, у справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки, у разі їх поважності, суд може продовжити пропущений строк. Відповідач не звертався до суду з вимогою про продовження строку на відсутність у спірній квартирі. Вище викладені обставини свідчать про те, що відповідач не проживає в квартирі за місцем реєстрації без поважних причин понад рік. Суду не надані докази, які б свідчили про те, що відповідач не проживає в спірній квартирі понад рік з поважних причин. Вона виїхав із спірної квартири добровільно, ніяких перешкод у користуванні спірним житлом з боку позивача та інших осіб відповідачу не чинилося, зокрема доказів зворотнього суду не надано. Статтею 405 ЦК України встановлено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідач не проживаючи в спірній квартирі, але залишаючись зареєстрованим в ній, перешкоджає позивачу в користуванні власністю. Виходячи з вказаного вимоги позову є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється за заявою особи, запиту органу реєстрації, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть. Таким чином, виходячи зі змісту зазначеного закону, прийняте рішення суду відповідно є підставою для зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково зобов`язувати реєстраційні органи вчиняти ці дії не має потреби. Враховуючи те, що відповідно до ст. 7 „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" рішення суду по справам даної категорії є безпосередньою підставою для зняття з реєстрації особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, реєстраційний орган не вправі відмовити в знятті з реєстрації такої особи з посиланням на те, що суд не зобов`язав його вчинити цю дію.

Outcome: approved