Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-06 00:00:00

13\~травня 2022\~року позивач\~звернувся до\~суду з\~позовом до\~відповідача\~про відшкодування\~моральної шкоди,\~у зв`язку\~з ушкодженням\~здоров`я,\~в сумі\~195000\~грн.\~без утримання\~податку з\~доходів фізичних\~осіб. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він працював з 5 вересня 2000 року по 1 листопада 2000 року на посаді дробильника на ш. «Октябрська» ВАТ «Кривбасзалізрудком» та з 2 серпня 2002 року по 5 січня 2021 року (стаж роботи в умовах впливу шкідливих факторів складає 18 років 6 місяців). 13 січня 2022 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини позивачу встановлено проф. захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень 2-ї стадії (пиловий бронхіт 2-ї стадії, емфізема легень 2-ї стадії), група В, ЛН 2-го ступеня. За фактом професійного захворювання було проведене розслідування, про що був складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 17 лютого 2022 року. За висновком МСЕК від 12 квітня 2022 року позивачу була встановлена втрата професійної працездатності первинно 30% втрати професійної працездатності за захворюванням ХОЗЛ з 4 квітня 2022 року до 1 травня 2024 року. За висновком МСЕК від 12 квітня 2022 року позивачу встановлена третя група інвалідності з 4 квітня 2022 року до 1 травня 2024 року. За рекомендацією МСЕК він потребує постійного забезпечення засобами медичного призначення, медикаментозного лікування, санаторно-курортного лікування та йому протипоказана важка фізична праця в умовах виробничого пилу. Вважав, що професійне захворювання виникло у нього внаслідок порушення керівництвами підприємств, де він працював, норм з безпеки праці під час виконання трудових обов`язків, тому заподіяна моральна шкода випливає з трудових правовідносин і має відшкодовуватися роботодавцями, які не створили безпечних умов праці. Посилався на те, що через профзахворювання змінився його образ та якість життя, що завдає йому моральних страждань, бо він відчуває сильний кашель, задишку при незначному фізичному навантаженні, біль у грудях та між лопатковій ділянці, загальну слабкість та швидку втому. Все це примушує його докладати додаткових зусиль для організації життя. У зв`язку із тим, що у нього погіршився стан здоров`я він був звільнений, а 11 січня 2021 року став на облік до Центру зайнятості для пошуку роботи. Однак 7 жовтня 2021 року його було знято з обліку через відсутність відповідної роботи. Додавав, що він також утримує сина, який навчається в Політехнічному фаховому коледжі Криворізького національного університету. При цьому він визнаний інвалідом 3 групи та відчуває свою непотрібність суспільству. Незважаючи на лікування стан його здоров`я ніколи не поліпшиться. В зв`язку з цим він оцінює завдану йому моральну шкоду в 30 мінімальних заробітних плат, що складає 195000 грн. На підставі викладеного просив суд стягнути з АТ «Криворізький залізорудний комбінат» на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 195000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб, Представник відповідача, частково визнаючи заявлені вимоги, подав суду відзив на позов, в якому вказував, що сума відшкодування моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я позивачу у сумі 195000 грн. недоведена та значно завищена. Вважав, що слід враховувати ступінь вини позивача у настанні професійного захворювання, загальний стаж роботи на підприємстві в умовах впливу шкідливих факторів, розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2022 року, в якому здійснюється компенсаційна виплата, а також відсоток втрати працездатності внаслідок проф. захворювання, що підтверджується відповідним висновком MCЕK. Також зважав на можливу зміну стану захворювання позивача. Таким чином представник відповідача визначив суму в розмірі 43875 гри., яку погоджується відповідач відшкодувати як компенсацію моральної шкоди відповідно до діючого на підприємстві відповідача порядку відшкодування моральної шкоди в досудовому порядку, проект якого підписано [PERSON] , який надав згоду на відшкодування шкоди в такому розмірі після надання довідки МСЕК, яку останній з рештою не надав. Відхиляв доводи позивача щодо необхідності врахування утримання його сина. Також посилаючись на введення військового стану та активні військові дії в певних регіонах України обґрунтовував неможливість виконання рішення суду, враховуючи величезність щорічно стягуваної суми моральної шкоди з підприємства, зменшення обсягів виробництва та призупинення вивантаження залізної руди основним споживачам відповідача ПАТ «ММК імен Ілліча», ПАT «МК «Запоріжсталь», ПАТ «КАМЕТ-СТАЛЬ» за наявності у них боргів перед відповідачем, а також відсутність змоги отримати бюджетне відшкодування сплаченого ПДВ від держави. Крім того відповідач надає допомогу членам сімей загиблих під час військової служби працівників та допомогу ЗСУ паливом й транспортом, тому просив суд на підставі переліченого частково задовольнити вимоги [PERSON] в сумі 43875 грн. та відстрочити виконання рішення на строк до закінчення військовою стану, але не менше ніж на 1 рік. Позивач [PERSON] до суду не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Представник позивача у судовому засіданні, підтримуючи повністю вимоги позивача, вказувала, що сума відшкодування моральної шкоди за проектом договору не визначалась між сторонами, а оскільки умови праці позивача не були належним чином дотримані, що призвело до ушкодження його здоров`я, тому просила суд задовольнити вимоги [PERSON] повністю. Представник відповідача у судовому засіданні, частково заперечуючи проти заявлених вимог [PERSON] та підтримуючи доводи, викладені у відзиві на позов, зазначала, що наведена АТ "Кривбасзалізрудком" формула розрахунку моральної шкоди через професійне захворювання є об`єктивною, а позивач попередньо погоджувався із розміром відшкодування. Крім того стан здоров`я [PERSON] з часом може поліпшитись та він знав про умови праці на комбінаті. Отже просила задовольнити вимоги частково, в сумі 43875 грн., відстрочивши виконання рішення на 1 рік. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення заявлених вимог, виходячи з наступного вмотивування. Судом встановлено, що [PERSON] з 5 вересня 2000 року по 1 листопада 2000 року та з 2 серпня 2002 року по 5 січня 2021 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, де працював дробильником на шахті "Октябрьська" ДП «Кривбасзалізрудком» ВАТ «Кривбасзалізрудком», правонаступником якого є відповідач\~АТ "Кривбасзалізрудком", звідки був звільнений за угодою сторін, що підтверджується копією трудової книжки позивача серія [NUMBER] (а. с. 6-7). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 17 лютого 2022 року, складеного на підприємстві\~АТ "Кривбасзалізрудком",\~було встановлено наявність у [PERSON] , стаж роботи якого в умовах впливу шкідливих факторів становить 18 років 6 місяців, - професійного захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень 2-ї стадії (пиловий бронхіт 2-ї стадії, емфізема легень 2-ї стадії), група В, ЛН 2-го ступеня, із зазначенням його причин: перевищення гранично-допустимого вмісту пилу у повітрі робочої зони переважно фіброгенної дії (а. с. 9-13). Відповідно до довідок МСЕК № 060292 та № 130260 від 12 квітня 2022 р. [PERSON] первинно було встановлено 30% стійкої втрати працездатності через ХОЗЛ до 1 травня 2024 року та встановлено 3-тю групу інвалідності (а. с. 15, 16). У зв`язку із професійним захворюванням [PERSON] неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується долученими до справи виписними епікризами № 4626/1261, № 163008, № 1674, № 3521 з медичних карток. Наявність на утриманні позивача сина, [INFO] , підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис № 1376 від 27 грудня 2004 року, та актом від 13 травня 2022 року ОСББ «КР Світанок 44». Суд зазначає, що ст. 3 Конституції України передбачає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. За ч. 4\~ст. 43, ч. 1 ст. 46 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до\~ст. 12 Закону України "Про охорону праці"\~(в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно із ст. 153 КЗпП України забезпечення\~безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. На підставі\~ст.237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Враховуючи, що відшкодування працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому ст. 237-1 КЗпП України, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, та моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, то суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Так судом було встановлено, що у зв`язку з отриманням [PERSON] професійного захворювання та встановленням йому стійкої втрати працездатності вперше у розмірі 30 %, а також встановленням третьої групи інвалідності позивачу безумовно було заподіяно моральну шкоду, оскільки внаслідок професійного захворювання у позивача змінилися умови життя, він змушений проходити тривале лікування, відчуваючи фізичний біль та дискомфорт, обмеженість у неможливості продовжувати колишній активний спосіб життя. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. Так відповідно до п. 9\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» №\~4\~від 31\~березня 1995\~року, розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Таким чином суд, беручи до уваги наданий представником відповідача розрахунок, зазначає, що він є частково обґрунтованим. Однак суд вважає, що при запропонованому відповідачем обрахунку моральної шкоди позивачу внаслідок професійного захворювання слід уточнити, що [PERSON] пропрацював на підприємстві відповідача 18,5 років, а оскільки провина у спричиненні ушкодження здоров`я позивача лежить саме на АТ "Кривбасзалізрудком", то коефіцієнт слід застосовувати у такому випадку не 1,25, що було визначено адміністрацією відповідача, а доречно застосовувати коефіцієнт саме в розмірі 2, що буде відповідати принципу справедливості. Отже, враховуючи, що [PERSON] пропрацював на підприємстві відповідача 18,5 років, отримавши 30% стійкої втрати працездатності внаслідок набутого професійного захворювання при роботі у шкідливих умовах на підприємстві відповідача, а також беручи до уваги визначену на 1 січня 2022 року мінімальну заробітну плату в розмірі 6500 грн. та визначений судом коефіцієнт в розмірі 2, то при обрахунку моральної шкоди позивачу за даним позовом виходить, що розмір відшкодування дорівнюватиме 72150 грн. (18,5 х 6500 х 0,30 х 2 = 72150), що відповідатиме розміру завданої моральної шкоди позивачу через незворотність негативних наслідків профзахворювання на подальшому житті [PERSON] . При цьому суд зазначає, що попередній проект договору сторін щодо досудового відшкодування моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я не відіграє вирішальну роль, оскільки він не був реалізований та у ньому не була узгоджена сторонами сума такого відшкодування, що таким чином не позбавляє права позивача на звернення до суду із вказаним позовом. Посилання ж представника відповідача на наявність висновку торгово-промислової палати України про засвідчення форс-мажорних обставин через військову агресію Російської Федерації, введення воєнного стану на території України, зміну режиму роботи підприємства, відомості про зміну обсягів видобутку та постачання продукції відповідача, наявність заборгованості перед АТ "Кривбасзалізрудком" у отримувачів його продукції, фінансовий стан відповідача та наявність соціальних програм АТ "Кривбасзалізрудком", не може свідчити про неможливість виконання рішення суду в частині стягнення моральної шкоди на користь позивача, тому у задоволенні клопотання АТ "Кривбасзалізрудком" про відстрочку виконання рішення суду до закінчення військовою стану, але не менше ніж до 1 року, слід відмовити, оскільки наведені доводи суд не вважає виключними в розумінні ст. 435 ЦПК. Крім того за умовами проекту договору щодо досудового відшкодування моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я позивача передбачалось проведення виплати АТ "Кривбасзалізрудком" визначеної у ньому суми протягом 14 днів на користь працівника, що доводить безпідставність тверджень представника відповідача про необхідність відстрочити виконання рішення на строк до одного року. Суд також зазначає, що виконуючи судове рішення про стягнення на користь працівника моральної шкоди, завданої порушенням трудових прав, роботодавець як податковий агент утримує із присудженої суми відповідні податки і збори, оскільки суд, задовольняючи позовні вимоги працівника, визначає суму без утримання податків й інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата податку з доходів фізичних осіб є обов`язком працівника, податковим агентом якого на підставі закону виступає роботодавець, тому суд, задовольняючи вимоги про стягнення моральної шкоди на користь позивача, визначає суму без утримання податку й інших обов`язкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 7 жовтня 2020 року по справі № 523/14396/19. Відповідно до ст. 141\~ЦПК України\~з відповідача підлягає стягненню в дохід держави також судовий збір в сумі 721,50 грн.

Outcome: partial