Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-29 00:00:00

06.04.2022 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи, такою що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання, в якому просить суд визнати відповідачку такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS] , позбавивши її права користування житловим приміщенням у даному будинку, знявши відповідачку з реєстрації в житловому будинку [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що йому на праві власності належить будинку [ADDRESS] , в якому з грудня місяця 2019 зареєстрована відповідачка [PERSON] .. Відповідачка не проживає в даному будинку більше двох років, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере. З посиланням на ст.ст. 319,391 ЦК України просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 28.04.2022 відкрито провадження в справі, визначено, що розгляд справи проводитиметься за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав з підстав зазначених в ньому, просив його задоволити. В наступне судове засідання не з`явився, через канцелярію суду позивачем була подана заява, в якій просив суд вказану справу розглядати за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує та просить задоволити, проти заочного рішення не заперечує. Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилася, відзиву не подала, про причини неявки не повідомила, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Суд зі згоди позивача, обумовленою у заяві, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч.1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням достатніх матеріалів про взаємовідносини сторін. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 268605010 виданого 02.08.2021 [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , (а.с. 12). Згідно копії домової книги для прописки громадян, що проживають в будинку, в житловому будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 13-14). Згідно довідки № 395 виданої 24.03.2022 Центром надання адміністративних послуг Кам`янка-Бузької міської ради, [PERSON] фактично зареєстрований і проживає за адресою: [ADDRESS] . До складу його сім`ї входить: [PERSON] , [INFO] , (родинні стосунки: інший с/сп) (а.с. 15). Відповідно до акту про не проживання особи № 10 від 24.03.2022, [PERSON] зареєстрована в будинку [ADDRESS] , але не проживає з січня місяці 2020 (а.с.16). Вирішуючи питання про те, які норми матеріального права підлягають застосуванню при вирішенні даного спору, суд виходить із того, що спір виник з-приводу права користування майном, яке перебуває у приватній власності, а тому застосуванню підлягають відповідні норми ЦК України. У відповідності до положень ст. 319 ЦПК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. А в силу положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень норм ст. ст.16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відтак, підставність вимог щодо усунення перешкод в користуванні майном має місце у випадку неправомірних дій порушника цих прав. Враховуючи той факт, що відповідачка відсутня понад два роки у спірному будинку, який є особистою власністю позивача, що судом беззаперечно встановлено, доказів поважності причин такої відсутності відповідачкою не надано, а судом не здобуто, то суд дійшов висновку, що відповідачка втратила право користування зазначеним вище житловим приміщенням. Таким чином, позовна вимога [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право на користування будинком на підставі ст. 405 ЦК України підлягає до задоволення як така, що є підставною та обґрунтованою. Щодо позовної вимоги про зняття з реєстрації відповідача, то така вимога задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Відповідно до абзацу другого частини першої статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відтак, беручи до уваги, що порядок зняття з реєстрації визначений законом, а підставою для такої в даному випадку є рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на житло, тому в задоволенні даної вимоги позивача потрібно відмовити як безпідставної. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді сплаченого судового збору необхідно покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial