Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом, який уточнювала, посилаючись на те, що вона перебуває у трудових відносинах з КОМУНАЛЬНИМ ЗАКЛАДОМ «ОРЛІВСЬКИЙ ЗАКЛАД ДОШКІЛЬНОЇ ОСВІТИ «СВІТАНОК» КУЛИКІВСЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ» і обіймає посаду вихователя. 05 листопада 2021 року відповідач видав наказ № 13 від 05.11.2021 про відсторонення позивачки від роботи з 08 листопада 2021 року на час відсутності щеплення від COVID -19 без збереження заробітної плати. Вказаний наказ позивачка вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню, через порушення ст. 43 Конституції України, яка гарантує їй право на працю, а також посилається на те, що ст. 46 КЗпП не передбачає підстав відсторонення від роботи по причині відсутності щеплення від COVID -19. Окрім того, відповідач не мав права відсторонити її від роботи без збереження заробітної плати та порушив вимоги ст. 94 КЗпП, ст. 21,22 Закону України «Про оплату праці». Своїми діями відповідач завдав їй моральної шкоди, оскільки вона в період пандемії залишилась без заробітку, страждала, змушена була прохати близьких та рідних про надання їй матеріальної допомоги, брала кошти в борг, заробітна плата була єдиним джерелом її доходів. Розмір моральної шкоди оцінює в 10 000 грн. Просить суд визнати незаконним та скасувати наказ КОМУНАЛЬНОГО ЗАКЛАДУ «ОРЛІВСЬКИЙ ЗАКЛАД ДОШКІЛЬНОЇ ОСВІТИ «СВІТАНОК» КУЛИКІВСЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ» № 13 від 05.11.2021 про відсторонення від роботи [PERSON] , поновити її на роботі, зобов`язати директора закладу ліквідувати в трудовій книжці запис про її відсторонення від роботи, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08.11.2021 по день ухвалення судового рішення, стягнути з відповідача на її користь 10 000 грн. моральної шкоди та 1816 грн. судового збору. В судовому засіданні [PERSON] свої позовні вимоги підтримала та додаткового пояснила, що профілактичне щеплення від «COVID-19», вона не робила, до сімейного лікаря з цього приводу не зверталась. Наміру робити профілактичне щеплення не мала і не має. У неї особисте бачення цієї хвороби, інформацію вона отримує з інтернету. Вакцинацію не вважає обов`язковою, причину відмови пояснювати вона не зобов`язана. Відсторонення від роботи вважає дискримінаційним. Керівництво збирало всіх працівників дитячого садочка і вручало кожному повідомлення про обов`язкове щеплення від «COVID-19». Вона з ним ознайомилась, однак висловилась проти вакцинування. З нею почали проводити бесіди, але її не переконали, її думка не змінилась. Після 02.11.2021 вона приходила на роботу постійно. Директор зателефонувала 08.11.2021 та попросила її прийти ознайомитись з наказом про відсторонення. Вона прийшла на роботу, їй вручили наказ. Але в наказі стояло 05 листопада, хоча було 8 листопада. Після 08 листопада вона на роботу не приходила. Які записи зроблені в її трудовій книжці, їй невідомо, з цього приводу до керівництва вона не зверталась. Наказ про поновлення на роботі не отримувала, але їй була виплачена заробітна плата за 2 останні місці, однак не в повному обсязі. Вважає, що наказ, який вона оскаржує, був не від 5, а від 8 листопада 2021 року, коли вона з ним ознайомилась. Вона його відмовилась отримувати, про що був складений акт, який підписала Бусел . Інші свій підпис у акті поставили пізніше. Відповідач позов не визнав. Представник КОМУНАЛЬНОГО ЗАКЛАДУ «ОРЛІВСЬКИЙ ЗАКЛАД ДОШКІЛЬНОЇ ОСВІТИ «СВІТАНОК» КУЛИКІВСЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ» в судове засідання 25.05.2022 не з`явився, однак протягом судового розгляду директор закладу Ольга Ющенко проти задоволення позовних вимог заперечувала, у своїх поясненнях у суді та у відзиві посилалась на те, що правовими підставами для видання наказу №13 від 05.11.2021 «Про відсторонення від роботи Козел Наталії» стали: ст. 46 КЗпП України, ч.2 ст.12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», Наказ Міністерства охорони здоров`я № 2153 від 04.10.2021 року «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», п. 41-6 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12,2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби «COVID-19», спричиненої коронавірусом SARS - CoV -2». Відповідно до ч.3 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» у разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється Міністерством охорони здоров`я України (ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»). Наразі наказом МОЗ від 04.10.2021 №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» на період дії карантину обов`язковій вакцинації роти «COVID-19» підлягають працівники закладів дошкільної освіти. Цим наказом передбачається, що щеплення є обов`язковим в разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16.09.2011 року № 595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.10.2011 року за № 1161 /19899 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11.10.2019 року № 2070). Позивач [PERSON] до Орлівського ЗДО «Світанок» не надала доказів, що вона має такий стан здоров`я, що є перешкодою для вакцинування. Таким чином, призупинено трудові правовідносини Відповідача з Позивачем, Позивача тимчасово увільнено від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором, і, в свою чергу, Відповідач звільняється від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання , та, відповідно, сплачувати заробітну плату. Поновлення працівника на роботі відбувається після усунення причин, що зумовили його відсторонення. Статтею 44-3 КУпАП за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно- протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекції хворобами, передбачена адміністративна відповідальність у вигляді накладення штрафу на посадових осіб від двох до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Позивач [PERSON] не надала протипоказань для вакцинування, не зробила вакацинації, згідно із чинним законодавством відсторонена від роботи і буде поновлена після усунення причин відсторонення. Щодо запису про відсторонення до трудової книжки позивача, то відсторонення від роботи не є звільненням працівника. Трудовий договір з працівником не припиняється, трудова книжка не видається і розрахунок проводиться. Занесення запису про відсторонення від роботи в особову картку (трудову книжку) чинним законодавством не передбачене. А тому дане питання взагалі не варте розгляду. Представник Управління освіти, культури і туризму, молоді та спорту Куликівської селищної ради в судове засідання не з`явився, що не перешкоджає розгляду справи по суті. Третя особа надала письмові пояснення, відповідно до яких позовні вимоги [PERSON] не визнає, оскільки за наказом МОЗ від 04.10.2021 № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» на період дії карантину обов`язковій вакцинації проти COVID-19 підлягають працівники закладів дошкільної освіти незалежно від типу та форми власності. Щеплення є обов`язковим в разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16.09.2011 року № 595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.10.2011 року за № 1161/19899 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11.10.2019 року № 2070). Міністерство юстиції України зробило висновок, що наказ МОЗ №2153 відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема статті 8 Конвенції «Право на повагу до приватного і сімейного життя», а також практиці Європейського суду з прав людини, свідченням чого є реєстрація цього наказу Міністерством юстиції України. Тож у разі виникнення недовіри до вказаного наказу МОЗ та питань щодо його законності, не має бути сумнівів зважаючи на те, що необхідну процедуру введення його в дію він пройшов. Таким чином, вакцинування є обов`язковим для працівників з наведеного в наказі МОЗ № 2153 від 04.10.2021 переліку, та його можуть не робити лише ті працівники, які мають саме абсолютні протипоказання до проведення профілактичних щеплень. Протипоказання до вакцинації може встановлювати сімейний або лікуючий лікар та надати відповідний висновок про тимчасове чи постійне протипоказання або про відтермінування через COVID-19 в анамнезі. Якщо в пацієнта є протипоказання до щеплення однією з вакцин проти COVID-19 за можливості особа має вакцинуватися іншими типами вакцин. Позивач [PERSON] до Орлівського ЗДО «Світанок» не надала доказів, що вона мала такий стан здоров`я, що є перешкодою для вакцинування. Відповідач, видавши оспорюваний наказ, застосував відсторонення від роботи, оскільки це прямо передбачено на рівні законодавства. Так, зокрема, відповідно до постанови КМУ№ 1236 (зі мінами (№ 1096 від 20.10.2021) саме керівники підприємств, установ та організацій мають забезпечити контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти «COVID-19» працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. №2153; відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти «COVID-19» яких визначена переліком, та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти «COVID-19» відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти «COVID-19» та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти «COVID-19» -19, виданий закладом охорони здоров`я; на час такого відсторонення оплата праці працівників здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці»; відсторонення працівників здійснюється шляхом видання наказу керівника підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються. Строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Тимчасове увільнення працівника від виконання ним його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи (на умовах та підставах встановлених законодавством) за своєю суттю не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом. Застосовується такий захід у виняткових випадках, і має за мету відвернення та/або попередження негативних наслідків. Призупинення трудових відносин у такому випадку не тягне за собою обов`язкове припинення самих трудових відносин. На період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце. В законодавстві України відсутня норма, яка дозволяла б примусову вакцинацію. А саме, навіть якщо щеплення обов`язкове, змусити будь-кого вакцинуватися примусово неможливо, а тому у разі відсутності вакцинації діюче законодавство дозволяє відсторонювати невакцинованих працівників без виплати заробітної плати. Вакцинація є обов`язковою і обов`язковість щеплень не може розцінюватись як втручання у право на повагу до приватного життя, яке гарантовано ст. 8 Конвенції з прав людини та основоположних свобод. ЄСПЛ встановив, що втручання у приватне життя у вигляді обов`язку зробити щеплення ґрунтується на законі, а тому у цьому немає порушень. Стосовно наслідків, які чітко передбачені в законодавстві, недотримання загальних правових обов`язків, спрямованих на охорону, зокрема здоров`я дітей та працівників закладу, то Третя особа зауважує, що вони по суті захисні, а не каральні засвоїм характером. Порушення права Позивача на працю, визначене статтею 43 Конституції України, відсутнє, адже за [PERSON] зберігається робоче місце, трудовий договір не припинено. Саме ж відсторонення Позивача було правомірним та відповідало пріоритету забезпечення безпеки життя здоров`я і безпеки дітей та працівників закладу. Позовна заява надійшла до суду 25.11.2021 та була залишена без руху. Недоліки позовної заяви [PERSON] усунула 17.12.2021. Ухвалою головуючого судді від 20.12.2021 позовна заява була прийнята до розгляду та відкрите спрощене позовне провадження. 21.01.2022 [PERSON] уточнила свої позовні вимоги та звернулась до суду з клопотанням про залучення до участі у справі у якості співвідповідача Управління освіти, культури і тризму, молоді та спорту Куликівської селищної ради, не заявивши до цієї установи будь-яких позовних вимог. Суд зазначене клопотання задовольнив часткового, залучивши Управління освіти, культури і тризму, молоді та спорту Куликівської селищної ради до участі у справі у якості третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору. У період з 24 лютого 2022 року до 04 травня 2022 року включно під час воєнного стану у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України розгляд справи не проводився у зв`язку з неможливістю здійснювати правосуддя Куликівським районним судом. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши надані докази, вислухавши пояснення учасників судових засідань, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, виходячи з такого: Згідно з наказом № 23 від 01.09.2020 [PERSON] призначена на посаду вихователя КОМУНАЛЬНОГО ЗАКЛАДУ «ОРЛІВСЬКИЙ ЗАКЛАД ДОШКІЛЬНОЇ ОСВІТИ «СВІТАНОК» КУЛИКІВСЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ» (а.с. 59). 22.10.2021 КОМУНАЛЬНИМ ЗАКЛАДОМ «ОРЛІВСЬКИЙ ЗАКЛАД ДОШКІЛЬНОЇ ОСВІТИ «СВІТАНОК» КУЛИКІВСЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ» був виданий наказ № 56 «Про ознайомлення з наказом МОЗ від 04 жовтня 2021 року № 2153», у якому зокрема зазначено, що всі працівники до 07.11.2021 мають надати документ, який підвереджує факт отримання профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби «COVID-19»; працівники, які не пройдуть вакцинацію там не нададуть підтверджуючих документів до дати набуття чинності наказом МОЗ № 2153, а саме до 07.11.2021, будуть відсторонені від роботи без збереження заробітної плати відповідно до ст. 46 та 113 КЗпП України. У зазначеному наказі наявний підпис [PERSON] про ознайомлення з його змістом (а.с. 39). З повідомлення від 02 листопада 2021 року № 59 вбачається, що директор закладу вживала заходів, щоб особисто повідомити позивача про обов`язкове щеплення працівників закладів освіти та просила надати документ про проведення профілактичного щеплення або довідку про абсолютні протипоказання до його проведення. Позивачка попереджалась про відсторонення від роботи без збереження заробітної плати. [PERSON] від підпису відмовилась у присутності інших працівників дитячого садочка (а.с. 40). Згідно з наказом від 05.11.2022 № 13, з посиланням на ст. 46 КЗпП України, ч.2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказ МОЗ № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 № 2153, постанову КМУ № 1236 від 09.12.2020 [PERSON] була відсторонена від роботи з 08 листопада 2021 року на час відсутності щеплення від «COVID-19» без збереження заробітної плати (а.с. 8). Наказом від 01 березня 2022 року № 26-к [PERSON] відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 25.02.2022 № 380 «Про призупинення дії наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153» поновлено на посаді вихователя КОМУНАЛЬНОГО ЗАКЛАДУ «ОРЛІВСЬКИЙ ЗАКЛАД ДОШКІЛЬНОЇ ОСВІТИ «СВІТАНОК» КУЛИКІВСЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ» з 02 березня 2022 року до завершення воєнного стану в Україні (а.с. 126). Таким чином, у період з 08 листопада 2021 року по 02 березня 2022 року вихователь КОМУНАЛЬНОГО ЗАКЛАДУ «ОРЛІВСЬКИЙ ЗАКЛАД ДОШКІЛЬНОЇ ОСВІТИ «СВІТАНОК» КУЛИКІВСЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ» Козел Н. І. була відсторонена від роботи без збереження заробітної плати через відсутність профілактичного щеплення від гострої респіраторної хвороби «COVID-19», спричиненої коронавірусом SARS - CoV -2. Як роботодавцю так і суду [PERSON] не надала документів на підтвердження отримання нею профілактичного щеплення від коронавірусної хвороби «COVID-19», так і будь-якого медичного висновку про наявність у неї протипоказань до такого щеплення, абсолютних чи тимчасових. За матеріалами справи та з пояснень [PERSON] в суді вбачається що її відмова від вакцинації є свідомою. За даними Центру громадського здоров`я МОЗ України 11 березня 2020 року ВООЗ охарактеризувала спалах COVID-19 у світі як пандемію. Новий коронавірус 2019 року (SARS-CoV-2, або 2019-nCoV) - це новий вірус, який спричиняє розвиток респіраторних захворювань у людей (зокрема гострої респіраторної хвороби COVID-19) та може передаватися від людини до людини. Пандемію цієї хвороби Всесвітня організація охорони здоров`я (ВООЗ) визнала надзвичайною ситуацією в галузі міжнародної охорони здоров`я та внесла заходи з боротьби проти неї до тимчасових рекомендацій згідно з Міжнародними медико-санітарними правилами 2005 року. Вакцини проти COVID-19 критично важливі для стримування пандемії у поєднанні з ефективним тестуванням та застережними заходами, що вже застосовуються ( https://phc.org.ua/kontrol-zakhvoryuvan/inshi-infekciyni-zakhvoryuvannya/koronavirusna-infekciya-covid-19). Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Вирішуючи позитивно питання про законність відсторонення [PERSON] від роботи, суд виходить з наступного: Стаття 46 Кодексу законів про працю України передбачає, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Відповідно до преамбули Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 року № 2801-ХІІ кожна людина має природне невід`ємне і непорушне право на охорону здоров`я. Суспільство і держава відповідальні перед сучасним і майбутніми поколіннями за рівень здоров`я і збереження генофонду народу України, забезпечують пріоритетність охорони здоров`я в діяльності держави, поліпшення умов праці, навчання, побуту і відпочинку населення, розв`язання екологічних проблем, вдосконалення медичної допомоги і запровадження здорового способу життя. Основи законодавства України про охорону здоров`я визначають правові, організаційні, економічні та соціальні засади охорони здоров`я в Україні, регулюють суспільні відносини у цій сфері з метою забезпечення гармонійного розвитку фізичних і духовних сил, високої працездатності і довголітнього активного життя громадян, усунення факторів, що шкідливо впливають на їх здоров`я, попередження і зниження захворюваності, інвалідності та смертності, поліпшення спадковості. Відповідно до ст. 1 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» законодавство України про охорону здоров`я базується на Конституції України і складається з цих Основ та інших прийнятих відповідно до них актів законодавства, що регулюють суспільні відносини у сфері охорони здоров`я. Статтею 5 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» визначено, що державні, громадські або інші органи, підприємства, установи, організації, посадові особи та громадяни зобов`язані забезпечити пріоритетність охорони здоров`я у власній діяльності, не завдавати шкоди здоров`ю населення і окремих осіб, у межах своєї компетенції надавати допомогу хворим, особам з інвалідністю та потерпілим від нещасних випадків, сприяти працівникам органів і закладів охорони здоров`я в їх діяльності, а також виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством про охорону здоров`я. За пунктами «б», «г» частини 1 ст. 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», громадяни України зобов`язані у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення; виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством про охорону здоров`я. Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 року № 1645-III визначає правові, організаційні та фінансові засади діяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, спрямованої на запобігання виникненню і поширенню інфекційних хвороб людини, локалізацію та ліквідацію їх спалахів та епідемій, встановлює права, обов`язки та відповідальність юридичних і фізичних осіб у сфері захисту населення від інфекційних хвороб. За ст. 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» протиепідемічні заходи - комплекс організаційних, медико-санітарних, ветеринарних, інженерно-технічних, адміністративних та інших заходів, що здійснюються з метою запобігання поширенню інфекційних хвороб, локалізації та ліквідації їх осередків, спалахів та епідемій. Стаття 11 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» визначає, що організація та проведення профілактичних і протиепідемічних заходів, зокрема щодо санітарної охорони території України, обмежувальних заходів стосовно хворих на інфекційні хвороби та бактеріоносіїв, виробничого контролю, у тому числі лабораторних досліджень і випробувань при виробництві, зберіганні, транспортуванні та реалізації харчових продуктів і продовольчої сировини та іншої продукції, при виконанні робіт і наданні послуг, а також організація та проведення медичних оглядів і обстежень, профілактичних щеплень, гігієнічного виховання та навчання громадян, інших заходів, передбачених санітарно-гігієнічними та санітарно-протиепідемічними правилами і нормами, у межах встановлених законом повноважень покладаються на органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, органи державної санітарно-епідеміологічної служби, заклади охорони здоров`я, підприємства, установи та організації незалежно від форм власності, а також на громадян. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Статтею 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» від 24.02.1994 року № 4004-ХІІ визначено, що профілактичні щеплення з метою запобігання захворюванням на туберкульоз, поліомієліт, дифтерію, кашлюк, правець та кір в Україні є обов`язковими. Обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи. У разі необґрунтованої відмови від щеплення за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби вони до роботи не допускаються. Групи населення та категорії працівників, які підлягають профілактичним щепленням, у тому числі обов`язковим, а також порядок і терміни їх проведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. За п. «й» ч. 1 ст. 41 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» до повноважень головних державних санітарних лікарів Автономної Республіки Крим, областей, районів, міст, районів у містах та їх заступників, головних державних санітарних лікарів на транспорті та їх заступників у межах відповідних територій (об`єктів транспорту) віднесено визначення необхідності профілактичних щеплень та інших заходів профілактики у разі загрози виникнення епідемій, масових отруєнь та радіаційних уражень. Таким чином, профілактичні щеплення є одним з засобів реалізації протиепідемічних заходів, спрямованих на забезпечення санітарного благополуччя населення з метою запобігання поширенню інфекційних хвороб, а описані вище нормативні акти є формою реалізації норм Конституції України у сфері охорони здоров`я. Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 1236 від 9 грудня 2020 р (в редакції від 26.10.2021 року, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 31 грудня 2021 р. на території України встановлено карантин, продовжено дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20 травня 2020 р. № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22 липня 2020 р. № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Постановою Кабінету Міністрів України № 1096 від 20 жовтня 2021 р. «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236» постанову КМУ № 1236 доповнено п. 41-6, відповідно до якого «керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153 (далі - перелік); 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я. Наказом МОЗ України № 2153 від 04.10.2021 року «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» визначено, що обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності (п.3 переліку). Наказ має застереження, що щеплення є обов`язковим в разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 року № 595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 року за № 1161/19899 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11 жовтня 2019 року № 2070). Таким чином, відсторонення позивачки від роботи ґрунтувалось на вимогах закону та підзаконних нормативних актів, здійснено в спосіб, передбачений законом та за наявності правових та фактичних підстав для цього, оскільки її професія підпадала під відповідний перелік, про можливе обмеження свого права вона була належним чином попереджена, щодо небезпечності інфекційної хвороби поінформована, наслідки своїх дій усвідомлювала, однак своє право вважала пріоритетним над правами інших осіб, зокрема дітей, на охорону життя та здоров`я. Згідно з ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. За загальним правилом відсторонення від роботи працівника здійснюється без збереження заробітної плати. За обставинами даної справи [PERSON] за час відсторонення від роботи роботу не виконувала, тобто не може розраховувати на виплату заробітної плати в контексті ст. 94 КЗпП України. Оскільки відсторонення від роботи мало місце в результаті усвідомленої відмови позивача, як працівника закладу дошкільної освіти, виконати вимоги чинних нормативних актів щодо обов`язкової вакцинації, підстав для збереження за нею заробітної плати за час відсторонення від роботи суд не вбачає. Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Соломахін проти України» в рішенні від 15 березня 2012 року зроблений висновок про те, що ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає право кожного на повагу до приватного і сімейного життя. Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Отже ЄСПЛ, розглядаючи порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у цій справі, вказав, що відповідно до його прецедентної практики фізична недоторканність особи охоплюється поняттям «приватне життя», яке охороняється статтею 8 Конвенції. Примусова вакцинація - як примусове медичне лікування - означає втручання в право на повагу до приватного життя, що включає фізичну та психологічну недоторканність особи, як це гарантується пунктом 1 статті 8 (див. Сальветті проти Італії, № 42197/98, 9 липня 2002 р., та Маттер проти Словаччини, № 31534/96, 5 липня 1999 р.) Втручання у фізичну недоторканність заявника можна вважати виправданим міркуваннями охорони здоров`я та необхідністю контролювати поширення інфекційних захворювань у регіоні. Європейський суд з прав людини в ухваленому 08.04.2021 рішенні у справі «Вавржичка та інші проти Чеської Республіки» (заява № 47621/13) зазначає: «Суд повторює, що оспорюване втручання мало би опиратися на певну законодавчу базу внутрішнього законодавства, причому ці закони повинні бути як адекватно доступними, так і сформульованими з достатньою точністю, аби дозволити тим, до кого вони застосовуються, регулювати свою поведінку і, при необхідності, з відповідними порадами передбачити до ступеня, який є розумним за даних обставин, наслідки, які можуть спричинити за собою дані дії (див., наприклад, Дубська і Крейзова проти Чеської Республіки) . ЄСПЛ встановив, що втручання у приватне життя у вигляді обов`язку зробити щеплення ґрунтується на законі, а тому у цьому немає порушень. Також, у постанові Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 331/5291/19 (провадження № 61-17335св20) вказано, що вирішуючи питання про співвідношення норм статей 3 та 53 Конституції України, не можна не визнати пріоритетність забезпечення безпеки життя, здоров`я і безпеки людини над правом на освіту, а право дитини позивачки на освіту в шкільному навчальному закладі було тимчасово обмежено з огляду на суспільні інтереси. В даному випадку, суд вважає, що відсутнє порушення права позивачки на працю, визначене ст. 43 Конституції України, оскільки за нею зберігалося робоче місце, трудовий договір не припинений, обмеження було правомірним та виправданим переважанням суспільного інтересу у забезпеченні безпеки життя та здоров`я людей та контролю над поширенням інфекційних хвороб над приватним інтересом позивачки. Щодо записів у трудовій книжці [PERSON] про відсторонення від роботи, то копія чи оригінал цього документу позивачкою не надавалась, існування запису та його зміст не доведені, відповідно, суд не може зобов`язати директора закладу «ліквідувати» такий запис. Таким чином, суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування наказу КОМУНАЛЬНОГО ЗАКЛАДУ «ОРЛІВСЬКИЙ ЗАКЛАД ДОШКІЛЬНОЇ ОСВІТИ «СВІТАНОК» КУЛИКІВСЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ» № 13 від 05.11.2021 про відсторонення від роботи [PERSON] і поновити її на роботі у період з 08 листопада 2021 року по 02 березня 2022 року. Оскільки вимоги про відшкодування моральної шкоди та судових витрат є похідними від основних вимог, за відсутності факту порушення трудових прав позивачки та вини відповідача, задоволенню ці позовні вимоги також не підлягають. У зв`язку із відмовою в позові, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed