Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-24 00:00:00

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла позовна заява АТ «Альфа - Банк» до [PERSON] , третя особа - Дніпровський відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про звільнення майна з-під арешту. Згідно заявлених вимог позивач просить суд звільнити з-під арешту нерухоме майно, яке належить АТ «Альфа-Банк», а саме: трикімнатну квартиру загальною площею 117,60 кв.м., житловою площею 65,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що накладений ВДВС Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві постановою про арешт майна боржника №23916884 від 13 вересня 2012 року, номер запису про обтяження: 30595013. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 24 грудня 2017 року [PERSON] та АКБ «Укрсоцбанк» уклали кредитний договір №395/484/07-Ж, за умовами якого відповідач отримав кошти в сумі 230 000,00 доларів США. Також, 24 грудня 2017 року між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Іпотечний договір, відповідно до якого на забезпечення виконання основного зобов`язання, іпотекодавець передав у іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме: трикімнатну квартиру загальною площею 117,60 кв.м., житловою площею 65,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Через систематичне невиконання боржником умов кредитного договору банк був змушений розпочати процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки. 06 березня 2019 року право власності на майно було зареєстровано за АТ «Укрсоцбанк». 03 грудня 2019 року АТ «Укрсоцбанк» припинило свою діяльність, правонаступником всіх прав та обов`язків стало АТ «Альфа-Банк». Таким чином, законним власником квартири є АТ «Альфа-Банк». Однак позивачу стало відомо, що реалізувати майно на даний час неможливо, оскільки 13 вересня 2012 року ВДВС Дніпровського РУЮ, правонаступником якого є Дніпровський районний відділ ДВС м.Київ, винесено постанову про арешт майна боржника №23916884, якою накладено арешт на майно [PERSON] , у тому числі на трикімнатну квартиру загальною площею 117,60 кв.м., житловою площею 65,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач вважає, що внаслідок винесення вищезазначеної постанови про арешт, порушено права позивача як власника відповідного майна. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 травня 2020 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Позивачем копія вказаної ухвали суду отримана 01 липня 2020 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідачем копія ухвали суду про відкриття провадження з копіями позовної заяви та доданими документами отримані не були, неодноразово направлені документи повернулись до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». 08 жовтня 2020 року відповідач ознайомився з матеріалами справи, що підтверджується відповідною розпискою. Третьою особою копія ухвали суду про відкриття провадження з копіями позовної заяви та доданими документами отримані 30 червня 2020 року, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву. Третя особа пояснень до суду не направила. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику в судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, які на них ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов наступного висновку. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст.81 ЦПК України також визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 24 грудня 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] укладено договір кредиту №395/486/07-Ж, згідно умов якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 230 000,00 доларів США, зі сплатою 12,0% річних за користування кредитом щомісячно та порядком повернення суми кредиту до 10-го числа кожного місяця згідно із погодженим графіком. (а.с.5-7) Також 24 грудня 2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір, за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань перед іпотекодержателем за договором кредиту № 395/486/07-Ж, укладеним між іпотекодавцем та іпотекодержателем 24 грудня 2007 року, а також зобов`язань за цим договором нерухоме майно, включаючи всі його чинні та майбутні поліпшення, переобладнання та реконструкції, а саме: трикімнатну квартиру загальною площею 117,60 кв.м., житловою площею 65,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . (а.с8-10) Згідно п.п.4.5.3. п.4.5. ст. 4 іпотечного договору, іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із способів, зокрема, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Як убачається зі змісту наявної в матеріалах справи Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 06.03.2019 державний реєстратор КП «Реєстраційне бюро», м.Київ Тарасенко І.М., на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45850122 від 06.03.2019, здійснив державну реєстрацію права приватної власності АТ «Укрсоцбанк» на квартиру [ADDRESS] . (а.с.11-12) Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань АТ «Альфа-Банк» є правонаступником АТ «Укрсоцбанк». Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як убачається зі змісту вищевказаної Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, Відділом державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 23916884 від 13 вересня 2012 року, номер запису про обтяження 30595013, було зареєстровано обтяження нерухомого майна [PERSON] . Згідно положень ст.572 ЦК України та ч.2 ст.1 Закону України «Про заставу», в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч.1 ст. 575 ЦК України). За положеннями ст. 1 Закону України «Про іпотеку», в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у Розділі V Закону України «Про іпотеку». Зокрема, ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (у відповідній редакції), передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. При цьому, за змістом ч.6, 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» (у відповідній редакції), у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Порядок зняття арешту з майна, накладеного в межах виконавчого провадження, був встановлений ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону, що діяв на час накладення арешту та оголошення заборони на його відчуження). Так, згідно ч.2 вказаної статті, у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Аналогічна норма міститься у ч.2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, згідно якої, у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно з ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Предметом спору в даній справі є захист прав позивача, як власника майна - квартири [ADDRESS] , шляхом звільнення вказаного майна з-під арешту, накладеного постановою Відділу Державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13 вересня 2012 року. У ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип доступу до правосуддя. Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права. Під правоздатністю пред`являти позови, вимагати відшкодування шкоди й домагатися рішення суду розуміється право подання позову у суд, який наділений повноваженнями розглядати питання фактів й права, що стосуються конкретного спору, з метою постановлення рішення, що матиме обов`язкову силу (рішення ЄСПЛ від 23 червня 1981 року у справі «ЛеКонт, Ван Левен і Де Мейєр проти Бельгії»). ЄСПЛ у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашінгдейн проти Великої Британії»). Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції»). При постановленні даного рішення суд враховує, що позивач пред`явив цей позов не як стягувач за виконавчим провадженням, а як власник майна, який регламентований Законом України «Про виконавче провадження» як «інший випадок». Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст.89 ЦПК України) З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність визначених законом підстав для задоволенні позову Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до [PERSON] , третя особа - Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про звільнення майна з-під арешту. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2102,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved