Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-17 00:00:00

У листопаді 2021 року до суду надійшла позовна заява Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» до [PERSON] про стягнення заборгованості, у якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за період з 01.05.2015 по 01.10.2021 у розмірі 18 938,85 грн, 3% річних за період з 01.05.2015 по 16.03.2020 (до початку введення карантину) у розмірі 909,38 грн, інфляційне збільшення боргу за період з 01.05.2015 по 16.03.2020 (до початку введення карантину) у розмірі 2 215,98 грн та сплачений судовий збір. Позов обґрунтовано наступним. Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» відповідно до Розпорядження Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації №33 від 30.01.2015 «Про закріплення за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва» за Керуючою компанією на праві господарського відання було закріплено об`єкти комунальної власності територіальної громади міста Києва, що перебувають у сфері управління Дарницької районної у місті Києві держаної адміністрації, зокрема і будинок за адресою [ADDRESS] . Відповідач є власником квартири [ADDRESS] у вказаному будинку. Позивач свої зобов`язання щодо утримання будинку, споруд та прибудинкових територій виконав належним чином, однак відповідач не належно виконував свої зобов`язання по оплаті таких послуг у зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14.12.2021 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 25.01.2022 від відповідача [PERSON] надійшов відзив, у якому він заперечує проти задоволення позовних вимог у зв`язку з тим, що він має зареєстроване та фактичне місце проживання за іншою адресою, а саме [ADDRESS] , не проживав у місті Києві, не був повідомлений про публікацію договору про надання позивачем послуг, а тому не мав можливості своєчасно надати письмову відмову від отримання таких послуг. Також просив застосувати строк позовної давності щодо стягнення боргу за період з 01.05.2015 по 01.11.2018 роки. 28.01.2022 до суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Ващенко Марини Олександрівни також надійшов відзив, у якому вона просить застосувати строк позовної давності. 04.02.2022 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, де позивач зазначає, що відповідач є власником квартири, а тому обов`язок щодо утримання житла та сплати житлово-комунальних послуг покладається саме на нього, а також вказав, що строк позовної давності не може бути застосовано, оскільки відповідач у серпні 2020 року сплатив частину боргу у розмірі 3 404,91 грн, чим фактично визнав борг. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини дійшов наступного висновку. Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» відповідно до Розпорядження Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації №33 від 30.01.2015 «Про закріплення за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва» надає послуги з утримання будинку та прибудинкової території за адресою [ADDRESS] /а.с.8-11/ на підставі Договору про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, який оприлюднено в газеті «Хрещатик» від 14.04.2015 № 99 (4695) /а.с.13/, який є договором приєднання. Відповідач є власником квартири за адресою [ADDRESS] на підставі Договору дарування квартири від 27.12.2007 року /а.с.6/. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 (чинний на момент виникнення спірних правовідносин), споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 9 Закону України ««Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, а відповідно до ст. 7 вказаного Закону - за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства. Відповідач у відзиві зазначає, що не є споживачем послуг, наданих позивачем, оскільки фактично проживає та має зареєстроване місце проживання за іншою адресою. За змістом ст.ст. 319, 322 ЦК України, власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. 382 Цивільного кодексу України, Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території, відповідно до своєї частки у майні будинку. Таким чином, законодавство України покладає обов`язок утримання квартири та сплати житлово-комунальних послуг на власника квартири у багатоквартирному будинку. Посилання відповідача на те, що він фактично не проживає та не має зареєстрованого місця проживання у квартирі, яка належить йому на праві власності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог не ґрунтується на чинному законодавстві, оскільки саме на відповідача як на власника квартири покладається обов`язок нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг. Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин, споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні. Відповідачем не надано до суду підтверджень відповідного документального оформлення його тимчасової відсутності як споживача. Згідно з положеннями статей 526, 530, 611 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк (термін), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що відповідач належним чином не здійснює оплату вартості житлово-комунальних послуг, та на підтвердження розміру заборгованості позивачем надано розрахунок, відповідно до якого за відповідачем наявний борг за житлово-комунальні послуги за період з 01.05.2015 по 01.10.2021 у розмірі 18 938,85 грн. У свої відзивах відповідач та представник відповідача просили застосувати строк позовної давності щодо стягнення боргу за період з 01.05.2015 по 01.11.2018 роки. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що у серпні 2020 року відповідачем було здійснено часткову сплату заборгованості у розмірі 3 404,91 грн, що фактично свідчить про визнання боргу, а тому посилання відповідача на застосування наслідків спливу позовної давності є безпідставним і задоволенню не підлягає. Отже, визначаючи розмір заборгованості відповідача за оплату житлово-комунальних послуг, суд покладає в обґрунтування свого рішення наданий позивачем розрахунок, як об`єктивний і належний доказ, що містить відомості щодо розміру нарахованих сум, здійснений на основі затверджених в установленому порядку норм та пропорційно до загальної площі належної відповідачу квартири. Відповідач не виконав грошове зобов`язання, а отже він, відповідно до положень ст. 625 ЦК України, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно із наданим позивачем розрахунком, судом встановлено, що 3% річних за період з 01.05.2015 по 16.03.2020 (до початку введення карантину) становить 909,38 грн, інфляційне збільшення боргу за період з 01.05.2015 по 16.03.2020 (до початку введення карантину) становить 2 215,98 грн Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем жодних доказів на спростування наданого позивачем розрахунку не надано. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про доведеність і обґрунтованість позову, а відтак, необхідність задоволення заявлених позовних вимог. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України суд покладає на відповідача в повному обсязі сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2 270 грн.

Outcome: approved