Jurisdiction: civil
Date: 2022-05-22 00:00:00

[PERSON] , через свого представника [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якої діє [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якої діє [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позив мотивований тим, що позивачці на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Крім неї, у даній квартирі також зареєстрована її онука [PERSON] , разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] . В кінці жовтня 2014 року онука разом з дітьми виїхали за кордон, в Ізраїль. З того часу вони в квартирі не проживають, не сплачують комінальні послуги, участі у утриманні житла участі не беруть, особистих речей в квартирі не мають та зв`язку з позивачкою не підтримують. Таким чином, позивачка має перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні її майном, що і стало підставою для звернення до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 23.07.2021 року позовну заяву залишено без руху та надано термін для усунення недоліків. 23.07.2021 року на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою суду від 04.08.2021 року відкрито загальне позовне провадження з призначенням підготовчого судового засідання з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачам відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Ухвалою суду від 19.10.2021 року залучено до участі у справі в якості відповідачів неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , законним представником яких є відповідачка [PERSON] . 20.10.2021 року на виконання вимог ч.4 ст.19 СК України, судом витребовувався письмовий висновок Органу опіки та піклування ВМР про доцільність виселення неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 02.12.2021 року судом витребовувалось від Державної прикордонної служби України відомості щодо дати перетинання у жовтні-грудні 2014 року громадянином України [PERSON] , [INFO] , та її неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , державного кордону України в напрямку країни Ізраїль у м.Тель-Авів. Ухвалою суду від 31.01.2022 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду. Позивачка в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином. На адресу суду від представника позивачки [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у відсутність позивачки та її представника, позовні вимоги останній підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідачі повторно в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомлено. Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради у судове засідання не з`яилася. На адресу суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника третьої особи, та підтримала висновок органу опіки і піклування по даній справі. Службою у справах дітей Вінницької міської ради надано висновок Виконавчого комітету Вінницької міської ради №01-00-011-74236 від 08.11.2021 року, відповідно до якого орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає недоцільним визнання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . На підставі ст. 280 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вирішив провести заочний розгляд справи. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно [PERSON] належить ј частка квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 28.07.2009 року (а.с.7). Згідно Довідки №1732 від 20.05.2021 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (власник), [PERSON] (онук), [PERSON] (онука), [PERSON] (правнучка), [PERSON] (правнучка) (а.с.8). Як вбачається з Акту №13740 від 07.06.2021 року, складений комісією у складі інспектора ВКР ТОВ «ЖЕО» Леонтьєвої С.П., начальнака ВКР ТОВ «ЖЕО» Чуманова В.Ю., за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Також встановлено, що на ммент обстеження не проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.10). Відповідно до Листа Державної прикордонної служби України від 13.12.2021 року, неможливо надати інформацію про дату перетину державного кордону у період жовтень-грудень 2014 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , оскільки інформація у базі даний осіб, щодо відомостей про громадян України, іноземців та осіб без громадянства зберігаються протягом 5 років (а.с.65). Поняття права власності визначено ст. 316 ЦК України, згідно якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а у відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а ч. 4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в ч. 1 ст. 321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник, згідно вимог ст. ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі, і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 109 ЖК України виселення з займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 346 ЦК України право власності може буди припинене в інших випадках, встановлених законом. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вимог чинного законодавства, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (частина перша статті 160 Сімейного кодексу України). Відповідно до положень частини четвертої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Після дослідження та оцінки доказів у справі, наданих позивачем відповідно до ст. ст.76, 77, 78, 81 ЦПК України, вони вважаються судом належними та допустимими і вони свідчать про наявність перешкод позивачу у користуванні належною їй власністю та підстав для визнання відповідачів, такими, що втратили право користування житлом, так як вони без поважних причин понад рік відсутні в ньому, за відсутності між позивачкою і відповідачем домовленості про це, і відсутністю причин передбачених законом, які вважаються поважними. Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки відповідачі не проживають у вищевказаній квартирі без поважних причин більше одного року, але будучи зареєстрованим у даній квартирі перешкоджає позивачці належним чином використовувати своє право власника на квартиру, позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки 908,00 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного, згідно ст. ст.317, 321, 346, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved