Jurisdiction: civil
Date: 2022-06-07 00:00:00

\~ \~ \~ \~Представник [PERSON] звернувся в суд з позовом в інтересах позивачки [PERSON] до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості та штрафних санкцій внаслідок неповернення грошових коштів та застосування новацій у борговому зобов`язанні. \~ \~ \~ \~Свої позовні вимоги мотивує тим, що між нею та відповідачем у січня 2019 року було отримано у борг 52200 грн., що підтверджується розпискою власноруч складеною [PERSON] . Відповідно до розписки відповідач отримав у борг кошти на загальну суму 52\~200 грн. для розмитнення транспортного засобу марки «MAZDA» У зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань перед позивачем до боржника застосовані правила новації у боргове зобов`язання та надіслано притензію №1 про повернення боргу від 28.08.20221 року, яка була отримана [PERSON] 31.08.2021 року та визнана ним на підставі відповіді позивачу від 01.09.2021 року в якій просить відстрочення погашення боргу перед позивачкою до 01.01.2022 року. Станом на день подачі позову сума невиконаного зобов`язання відповідача становить 52200 грн. Просить суд стягнути з боржника [PERSON] заборгованість за невиконанням боргових зобов`язань в розмірі 52\~200 грн., та судові витрати по справі. Таким чином, між сторонами виникли правовідносини з приводу боргу, який за домовленістю сторін був замінений в позику і спірна розписка була складена за домовленістю сторін на забезпечення зобов`язання по оплаті розмитнення авто. З огляду на зазначене, відповідач сам підтверджує позику, а такі правовідносини лише повинні регулюватися положеннями статті 1053 ЦК України. Відповідно до статті 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням. Просить суд стягнути з боржника [PERSON] заборгованість за невиконанням боргових зобов`язань в розмірі 52\~200 грн., та судові витрати по справі Відповідач відзиву у строки і порядку, визначені ухвалою суду від 31.01.2022 року, не надав, а відтак розгляд справи здійснюється за наявними матеріалами. \~ \~ \~ \~Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Лавренчук О.В. у судове засідання не з`явилися, подали на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги підтримали, розгляд справи просили здійснювати у їх відсутності та щодо заочного розгляду справи не заперечили. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не з`явився, не одноразово повідомлявся про розгляд справи, а тому згідно вимог ст. 280 ЦПК України судом ухвалено заочне рішення . Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання. За таких обставин суд дійшов висновку про можливість заочного розгляду цієї справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей (стаття 1047 ЦК України). Аналіз приписів ст.ст. 1046, 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10.12.2018 року у справі № 319/1669/16, постанові Верховного Суду від 08.07.2019 року у справі № 524/4946/16, постанові Верховного Суду від 12 вересня 2019 року. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З метою правильного застосування ст. ст. 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця, а також, що позичальник зобов`язується повернути позику. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Згідно зі статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 25 січня 2019 року [PERSON] підтвердив факт отримання від [PERSON] грошових коштів у розмірі 52\~200 грн. та підписанням даної розписки підтвердив отримання обумовлених коштів, зобов`язавшись допомогти у розмитнені автомобіля (а.с. 5). \~ \~ \~ \~Зазначена розписка містять власноручний підпис відповідача [PERSON] що свідчать про те, що сторони досягли згоди стосовно умов такого договору, останній є укладеними, а наведені в ньому умови регулюють спірні правовідносини. Така розписка місять вказівку на дату отримання коштів для здійснення певної форми роботи для позивача. Тобто сторонами дотримано форми договорів, що свідчить про реальність їх характеру, є доказом факту їх укладення та факту передачі грошових сум позичальнику. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ч. 1 ст.530 ЦК України передбачено, що в разі якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно із статтею 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У відповідності до ч.ч.1,2 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не повернув позивачу кошти у розмірі 52\~200 грн. Згідно відповіді від 1.09.2021 року, відповідач визнає боргові зобов`язання та взв`язку з важким фінансовим становищем просить відстрочки погашення боргу до 01.01.2022 року, а тому суд, враховуючи факт невиконання боржником своїх боргових зобов`язань за договорами позики, дійшов висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути заборгованість за розпискою від 25.01.2019 року. Відповідальність за порушення грошового зобов`язання передбачена статтею 625 ЦК України. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного та

Outcome: approved